Провадження №2-о/524/319/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2024

Автозаводський районний суд міста Кременчука Полтавської області в складі:

головуючого судді Ковальчук Т. М.,

з участю секретаря судового засідання Воблікової І. О.,

заявниці ОСОБА_1 ,

представника заінтересованої особи Мазур О. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції в залі суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство соціальної політики України, Міністерство юстиції України, про встановлення факту вимушеного переселення,

УСТАНОВИВ:

08 жовтня 2024 року ОСОБА_1 (далі заявник, ОСОБА_1 ) звернулася до суду із заявою, у якій просила встановити факт вимушеного переселення з 09 березня 2024 року з місця постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , до м. Кременчука, яке відбулося внаслідок збройної агресії росії проти України та проведення ворогом активних обстрілів Станиці Луганської.

В обґрунтування заяви зазначила, що до початку бойових дій вона була зареєстрована та володіла майном, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Внаслідок збройної агресії російської федерації проти України, яка розпочалася у лютому 2022 року, була вимушена була переселитись до м. Кременчука Полтавської області, де зареєструвалась як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_2 .

Необхідність встановлення зазначеного факту для заявниці зумовлена метою визначення її статусу як особи, яка перебуває під захистом Конвенції про захист цивільного населення під час війни, встановлення причинно-наслідкового зв`язку між вимушеним переселенням із зони проведення бойових дій та військовою агресією рф, захистом її порушених прав та подальшим стягнення матеріальної компенсації за можливе пошкодження нерухомого майна.

Ухвалою від 14 жовтня 2024 року суд прийняв заяву, відкрив провадження та призначив судове засідання для розгляду справи по суті.

На адресу суду надійшли письмові пояснення представника заінтересованої особи Міністерства юстиції України Гайдар А. В., у яких остання просить ухвалити законне і обґрунтоване рішення. Зазначає, що факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, яка діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 Закону України «Про забезпечення прав внутрішньо переміщених осіб». Абзацом 2 пункту 1 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509, довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є документом, який підтверджує факт внутрішнього переміщення і взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Частиною першою статті 5 Закону України «Про забезпечення прав внутрішньо переміщених осіб» встановлено, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання такої особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Представник Міністерства юстиції України зазначає, що наведеними нормами не передбачено засвідчення у довідці підтвердження і встановлення факту наявності збройної агресії російської федерації проти України. Вказала, що доцільність бути заінтересованою особою у цій справі є недоречною у зв`язку із введенням на території України воєнного стану, питання щодо забезпечення прав внутрішньо переміщених осіб покладено на Міністерство соціальної політики України із посиланням на постанови Верховного Суду від 12 квітня 2018 року № 243/7029/17, 21 листопада 2018 року № 2-0/381/134/16, 21 березня 2018 року № 428/12368/16-ц, 14 квітня 2022 року № 308/9708/19.

Заявник у судовому засіданні підтримала свої вимоги та просила їх задовольнити.

Представник заінтересованої особи Міністерства юстиції України Мазур О. О. у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення заяви, просила врахувати позицію, викладену у письмових поясненнях.

Представник заінтересованої особи Міністерства соціальної політики України у судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлено належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу в кабінет користувача підсистеми «Електронний суд», з заявами, клопотаннями не звертався.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб встановлені Законом України від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», частиною першою статті 1 якого визначено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Зазначені обставини вважаються загальновідомими і такими, що не потребують доведення, якщо інформація про них міститься в офіційних звітах (повідомленнях) Верховного Комісара Організації Об`єднаних Націй з прав людини, Організації з безпеки та співробітництва в Європі, Міжнародного Комітету Червоного Хреста і Червоного Півмісяця, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, розміщених на веб-сайтах зазначених організацій, або якщо щодо таких обставин уповноваженими державними органами прийнято відповідні рішення.

Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті (частина друга цієї статті).

За правилами частин першої, другої статті 4 цього Закону факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

Суд встановив, що заявниця є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою № 1604- від 09 березня 2024 року, з якої вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 (а. с. 7).

Факт внутрішнього переміщення заявниці підтверджується передбаченою чинним законодавством довідкою, яка не містить зазначених конкретних обставин за яких заявниця вимушена була залишити своє постійне місце реєстрації та проживання.

Суд вважає загальновідомим та таким, який не підлягає доказуванню на підставі частини третьої статті 82 ЦПК України, факт збройної агресії російської федерації проти України.

Отже, вимушене залишення свого місця проживання громадянами України у зв`язку із збройною агресією російської федерації є загальновідомим фактом, який також не потребує доведення на підставі частини третьої статті 82 ЦПК України.

Відповідно до «Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасового окупованих Російською Федерацією», затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309 Станично-Луганська селищна територіальна громада входить до переліку територій, які тимчасово окуповані Російською Федерацією території України.

Як наслідок, вимушене переселення заявниці відбулося внаслідок збройного конфлікту, що ведеться російською федерацією проти України. Внаслідок цього повномасштабного вторгнення та збройної агресії порушено низку прав і свобод громадян, у тому числі і заявниці, передбачених Конституцією України, Конвенцією «Про захист прав людини та основоположних свобод».

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 06 червня 2018 року у справі № 428/13977/16-ц указав: «…колегія суддів дійшла висновку про те, що відповідальність за порушення визначених Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина на тимчасово окупованій території, у тому числі частині Луганської області, покладено на Російську Федерацію як на державу-окупанта відповідно до норм і принципів міжнародного права, що встановлено статтею 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», частиною четвертою статті 2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях», та підтверджує факт того, що вимушене переселення у вересні 2014 року ОСОБА_7 з окупованої території Луганської області відбулось внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупацією Російською Федерацією частини території Луганської області…Доводи судів про те, що в силу наведеного вище цей факт не потребує судового підтвердження, є помилковим і таким, що суперечить статті 124 Конституції України, статті 256 ЦПК України 2004 року, оскільки заявник довів, що від встановлення цього юридично значимого для нього факту залежить виникнення, зміна та припинення правовідносин, в яких він, через дії Російської Федерації, вимушено бере участь».

Ураховуючи те, що переселення ОСОБА_1 із смт. Станиця Луганська Луганської області, яке є окупованою територією, відбулося внаслідок збройної агресії російської федерації та окупації частини території Луганської області, а встановлення вказаного факту можливе лише у судовому порядку, оскільки законодавець не визначив іншого, позасудового способу встановлення причинно-наслідкового зв`язку між переселенням осіб із зони проведення бойових дій на сході України та військовою агресією російської федерації, суд вважає заяву ОСОБА_1 обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до пункту 21 частини першої статті 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються заявники за заявами про встановлення фактів, що мають юридичне значення, поданих у зв`язку із збройною агресією, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, втрати документів, необхідних для отримання компенсації за пошкоджені та знищені об`єкти нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.

Керуючись статями 259, 263-265, 268, 273, 293, 294, 315, 319, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Задовольнити заяву ОСОБА_1 .

Встановити факт вимушеного переселення з 09 березня 2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , як тимчасово переселеної особи до АДРЕСА_2 ), внаслідок збройної агресії російської федерації проти України та окупації частини території України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання/перебування відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_2 .

Повне рішення складено 16 грудня 2024 року.

Суддя Т. М. Ковальчук