Провадження №: 2-зз/755/20/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" травня 2024 р. Дніпровський районний суд м.Києва в складі:

головуючого-судді Гончарука В.П.

з секретарем Гриценко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву ОСОБА_1 , за участі заінтересованої особи: ОСОБА_2 , Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі про скасування арешту, -

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернулася до суду з заявою про скасування арешту в якій просить суд арешт накладений постановою державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі від 13 липня 2015 року в рамках ВП № НОМЕР_4 на все майно ОСОБА_1 скасувати.

В судове засідання заявник не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, до суду направив заяву про розгляд справи без його участі в якій просив заяву задовольнити в повному обсязі та скасувати арешт.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, до суду направив заяву про розгляд справи без його участі в якій не заперечував проти заявлених вимог.

Представник заінтересованої особи Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, до суду направив заяву про розгляд справи без його участі. Крім того, до Дніпровського районного суду міста Києва надійшли письмові заперечення відділу виконавчої служби на заяву про скасування арешту, в яких представник просив відмовити у задоволенні заяви в повному обсязі з підстав викладених у них.

З урахуванням наведеного, суд розглядає дану заяву без виклику сторін.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні встановлено, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06.06.2014 заяву АТ «Укрсоцбанк» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Третейського суду від 08.04.2014 року у справі № 746/13 по справі за позовом АТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено та видано виконавчий лист, яким стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 заборгованість по кредитному договору в сумі 168 716, 54 коп., суму третейського збору 2 087, 17 коп. та судового збору у розмірі 243, 60 коп.

На виконання ухвали суду, 23.06.2014 року Дніпровським районним судом м. Києва представнику АТ «Укрсоцбанк» Сидоровій Ю.В. було видано два виконавчі листи, про що свідчить розписка.

У 2019 році між ПАТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «ФК «ЖЕНЕВА» укладено договір факторингу, однак даний договір знаходиться у ПАТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «ФК «ЖЕНЕВА».

Разом із заявою про заміну сторони виконавчого провадження було подано копію повідомлення АТ «Укрсоцбанк» адресоване ОСОБА_1 про те, що право вимоги за Договором кредиту № 2008/693-01/57 на купівлю автотранспортних засобів від 30 липня 2008 року, що належало АТ «Укрсоцбанк» було відступлено на користь ТОВ «ФК «ЖЕНЕВА» на підставі Договору факторингу від 22.01.2019 року, укладеного між Кредитором та Новим кредитором.

22 січня 2019 року був укладений Договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «ФК «ЖЕНЕВА» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги за Договором кредиту № 2008/693-01/57 від 30.07.2008 року.

10.01.2019 року був підписаний Договір відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ОСОБА_2 право вимоги за Договором кредиту № 2008/693-01/57 від 30.07.2008 року. Таким чином право вимоги до ОСОБА_3 за кредитним договором № 2008/693-01/57 від 30.07.2008 року, а також права за договором поруки № 06-09/1715 від 30.07.2008 року укладений між АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 перейшли до ОСОБА_2 .

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 08 липня 2019 року Замінено сторону стягувача Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (, адреса місця знаходження: м. Київ, вул. Ковпака, 29) на стягувача ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса для листування: АДРЕСА_1 ) у виконавчих листах № 755/13631/14-ц виданих Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість по кредитному договору та судовий збір.

Замінено сторону боржника ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) на боржника ОСОБА_4 ( паспорт у вигляді ID картки № НОМЕР_3 , виданий 5116 07.02.2019 року, дійсний до 07.02.2029 року, адреса для листування: 65012, Одеса-12 , а/с 30).

Постановою державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі від 13 липня 2015 року № В-8/491 в рамках ВП № НОМЕР_4 на все майно ОСОБА_1 накладено арешт.

Згідно листа № 52889 Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі від 21.06.2023 року матеріали виконавчого провадження № НОМЕР_4 були знищені у зв`язку зі спливом строку зберігання.

Також відповідно до даного листа було повідомлено, що 02 грудня 2015 року вказане виконавче провадження було завершено на підставі п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з відсутністю у боржника майна.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 вибула зі складу сторін виконавчого провадження ВП № НОМЕР_4 на підставі ухвали Дніпровського районного суду м. Києва 08 липня 2019 року, і метою її звернення до суду є звільнення з-під арешту майна, накладеного в межах примусового виконання рішення, коли вона перебувала в статусі боржника у даному виконавчому провадженні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Статтею 129 Конституції України визначено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 15, ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

У порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження» (правові висновки, викладені в постановах Об`єднаної Палати Верховного Суду від 24 травня 2021 року в справі № 712/12136/18, провадження № 61-4726сво19, Верховного Суду від 07 червня 2023 року в справі № 200/12288/19, провадження № 61-11030св22, від 06 вересня 2023 року в справі № 404/889/18, провадження № 61-4798св22, від 11 березня 2024 року в справі № 932/6245/22, провадження № 61-11086св23).

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних Справ від 03.06.2016 № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» передбачено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

Відповідно до статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Враховуючи, що судом в межах даної цивільної справи арешт на все майно ОСОБА_1 не накладався, суд не може за вказаною заявою скасувати арешт в порядку ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, суд дійшов висновку, що звертаючись до суду заявником обрано не вірний спосіб захисту своїх прав, що і стало підставою для відмови у задоволенні вказаної заяви.

Разом з тим, суд роз`яснює, що, станом на час звернення заявника до суду з вищезазначеною заявою вона не є стороною виконавчого, так як відсутні наявні виконавчі провадження, для захисту свого порушеного права, останній необхідно звернутися в порядку позовного провадження з позовною заявою про зняття арешту з майна.

Частиною 1 ст. 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Пункт 2 ч. 1 Постанови пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03.06.2016 року передбачає, що спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

На підставі викладеного та керуючись ст.158, 260-261, 353-354 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , за участі заінтересованої особи: ОСОБА_2 , Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі про скасування арешту - відмовити.

Роз`яснити заявнику право звернення з вимогами про зняття арешту в порядку позовного провадження в цивільному судочинстві.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя