Справа № 752/3888/24
Провадження № 2/752/3668/24
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20 червня 2024 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Хоменко В.С.

при секретарі Павлюх П.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін в приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Либідь» про стягнення матеріальних збитків та компенсацію моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

у лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача 42 368,78 грн - 3 % річних, 165 075,62 грн - індекс інфляції, 393 893,91 грн - упущеної вигоди та 977 531,00 грн - компенсації завданої моральної шкоди за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 24.01.2019 року в справі № 461/8093/18 стягнуто з КС «Либідь» на його користь 272 312,14 грн пені, нарахованої за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за січень - березень 2018 року.

04.03.2019 року вказане рішення суду набрало законної сили, а 20.03.2019 року видано виконавчий лист № 461/8093/18, який скеровано на виконання до Голосіївського районного ВДВС у м. Києві.

Позивач зазначає, що у Голосіївському районному ВДВС у м. Київ відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2 за вказаним виконавчим листом та тривають виконавчі дії, але боржник ухиляється від виконання грошового зобов`язання, встановленого рішенням суду.

Тому, ОСОБА_1 просить стягнути з КС «Либідь» грошові кошти за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання.

Крім того, позивач зазначає, що оскільки грошові кошти у сумі 272 312,14 грн належать останньому на праві власності відповідно до рішення Галицького районного суду м. Львова від 24.01.2019 року в справі № 461/8093/18, проте КС «Либідь» грошові кошти не повернула, у зв`язку з чим, спричинила йому майнову шкоду у виді упущеної вигоди - недоотриманих доходів, оскільки він мав реальну можливість розмістити вказану суму коштів на відкритих вкладних (депозитних) рахунках.

Також ОСОБА_1 зазначає, що необґрунтованою відмовою відповідача в поверненні грошових коштів відповідно до рішення Галицького районного суду м. Львова від 24.01.2019 року в справі № 461/8093/18, йому завдано моральної шкоди у виді страждань, принижень, та зміни способу життя.

На підставі викладеного, позивач просить позов задовольнити.

Ухвалою від 26.02.2024 року відкрито провадження у вказаній справі. Розгляд справи визначено проводити у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін (а.с. 29-30).

Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили.

Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило.

Відзиву на позовну заяву до суду від відповідача не надходило.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 24.01.2019 року в справі № 461/8093/18 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з КС «Либідь» на користь ОСОБА_1 пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за січень - березень 2018 року, в сумі 272 312,14 грн.

Відповідно до інформації про виконавче провадження від 25.01.2024 року, виконавчий лист № 461/8093/18, виданий Галицьким районним судом м. Львова 20.03.2019 року, про стягнення з КС Либідь на користь ОСОБА_1 272 312,14 грн, надійшов на виконання до Голосіївського районного ВДВС у м. Києві 16.04.2019 року.

Постановою старшого державного виконавця Голосіївського районного ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Бондаренка М.В. від 17.04.2019 року на підставі виконавчого листа № 461/8093/18, виданого Галицьким районним судом м. Львова 20.03.2019 року, про стягнення з КС Либідь на користь ОСОБА_1 272 312,14 грн, відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2.

Також судом з`ясовано, що на даний момент тривають виконавчі дії, рішення Галицького районного суду м. Львова від 24.01.2019 року про стягнення з КС «Либідь» на користь ОСОБА_1 пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання в сумі 272 312,14 грн відповідачем не виконано.

Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з ч. 5 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ч. 1 ст. 610 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановленні договором або законом , зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки, грошове зобов`язання за рішенням Галицького районного суду м. Львова від 24.01.2019 року не виконується КС «Либідь», позивач має право на стягнення інфляційних втрат за весь час прострочення у відповідності до ст. 625 ЦК України.

Інфляційні витрати розраховуються шляхом множення суми заборгованості на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем надано розрахунок інфляційних втрат за період прострочення грошового зобов`язання.

Суд погоджується з таким розрахунком інфляційних втрат, відповідно до якого індекс інфляції за період лютого 2019 року по 01.02.2024 року, становить 160,62 %.

Таким чином, інфляційні нарахування за період з лютого 2019 року по 01.02.2024 року, становлять: 272 312,14 грн (сума боргу) х 160,62 % (сукупний індекс інфляції)/100% - 272 312,14 грн (сума боргу) = 165 075,62 грн.

Таким чином, з КС «Либідь» на користь позивача підлягає стягненню 165 075,62 грн інфляційних нарахувань.

Щодо вимог про стягнення 3 % річних від простроченої суми, суд дійшов наступних висновків.

У ч. 2 ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приписи ст. 625 ЦК про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на викладене, позивач має право на стягнення 3 % відсотків від простроченої суми.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку 3 % річних від простроченої суми, а саме: 272 312,14 грн. (сума боргу) х 3 % річних х 1893 (кількість днів) : 365 = 42 368,78 грн 3 % річних від простроченої суми за період з 25.01.2019 року по 31.03.2024 року.

Суд погоджується з наданим розрахунком, який не спростований відповідачем і, вважає за необхідне, стягнути з КС «Либідь» на користь позивача 3 % річних від простроченої суми за період з 25.01.2019 року по 31.03.2024 року в розмірі 42 368,78грн.

Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п. п. 8,9 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Отже, відшкодування збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності і для застосування такої міри відповідальності необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності особи; шкідливого результату такої поведінки (збитків), наявності та розміру понесених збитків; причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного з елементів відповідальність у вигляду відшкодування збитків не наступає.

При цьому, позивач повинен довести факт спричинення збитків, обґрунтувати їх розмір, довести безпосередній причинний зв`язок між правопорушенням та заподіянням збитків і розмір відшкодування.

Отже, загальними умовами відповідальності за завдану шкоду є наявність шкоди. За відсутності цього не виникають і самі деліктні зобов`язання. Наявність шкоди і її розмір доводить потерпілий.

Загальний порядок відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди викладений в ст. 22 ЦК України.

В ч. 2 даної норми чітко зазначено, що таке збитки. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Тобто, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ особи, яке пов`язане з утиском його інтересів, як учасника певних суспільних відносин і яке виражається або у зроблених ним витратах, або у втраті чи пошкодженні його майна, або у втраті доходів, які він повинен був отримати.

Під збитками мається на увазі вже понесені позивачем витрати, або витрати які необхідно понести позивачу для відновлення свого права.

Як вбачається з доводів позивача, внаслідок необґрунтованої відмови КС «Либідь» у поверненні грошових коштів у розмірі 272 312,14 грн згідно з рішенням Галицького районного суду м. Львова від 24.01.2019 року позивач не мав можливості розмістити вказану суму коштів на відкриті вкладні (депозитні) рахунки та одержати дохід за період з 25.01.2019 року по 31.03.2024 року, в розмірі 393 893,91 грн, тому зазнав збитків у виді упущеної вигоди на вказану суму коштів.

Проте, позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами, що внаслідок виконання КС «Либідь» грошового зобов`язання за рішенням суду, останній міг би реально отримати дохід у розмірі 393 893,91 грн.

Враховуючи, що наявність збитків як обов`язкового елементу для відшкодування майнової шкоди не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні, суд не вбачає підстав для стягнення упущеної вигоди.

Щодо позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів.

Відповідно до частин другої-п`ятої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами ст. 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Разом з тим, згідно зі ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (ст. 1174 ЦК України).

У пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у порушенні права власності, у порушені нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Таким чином, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковими умовами для відшкодування шкоди є наявність таких елементів: наявність шкоди; протиправність діяння її заподіювача; наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача; наявність вини заподіювача.

Відсутність одного з зазначених елементів виключає можливість покладення відповідальності на суб`єкта.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження завдання моральної шкоди, понесених моральних страждань, не доведено наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням завдавання шкоди.

Відповідно до ст.49 Конституції України кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування. Охорона здоров`я забезпечується державним фінансуванням відповідних соціально-економічних, медико-санітарних і оздоровчо-профілактичних програм. Держава створює умови для ефективного і доступного для всіх громадян медичного обслуговування. У державних і комунальних закладах охорони здоров`я медична допомога надається безоплатно.

Суд також звертає увагу на те, що посилання позивача на інвалідність, погіршення стану здоров`я, відсутність грошей на медикаменти є необґрунтованим. Тобто позивач не надав суду доказів зв`язку між переліченими вище обставинами і заподіянням позивачу моральної шкоди.

Позивач є інвалідом II групи з дитинства, що підтверджується довідкою № 094975 від 29.05.2001 року. А тому зв`язок між невиплатою коштів та необхідністю лікування з одного боку, а також заподіяння моральної шкоди з іншого боку не пов`язані між собою.

Крім цього, позивачем не доведено суду наявність сильного хвилювання, страху, психічних труднощів і страждань.

Також суду не доведено, що через невиконання договору позивач тривалий час страждає на головний біль та безсоння, розгубленість.

Вищезазначені доводи позивача є безпідставними і бездоказовими.

І тому не дають суду правових підстав для стягнення з відповідача компенсації моральної шкоди.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди необхідно відмовити.

За змістом ст. ст. 12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до КС «Либідь» підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з відповідача КС «Либідь» підлягають стягненню в дохід держави понесені судові витрати в розмірі 2 074,45 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 19, 76-81, 82, 89,141, 258, 259, 263, 264, 265, 274-279, 352, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Либідь» про стягнення матеріальних збитків та компенсацію моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Кредитної спілки «Либідь» на користь ОСОБА_1 42 368,78 грн (сорок дві тисячі триста шістдесят вісім гривень 78 копійок) - 3 % річних і 165 075,62 грн (сто шістдесят п`ять тисяч сімдесят п`ять гривень 62 копійки) - індекс інфляції за несвоєчасне виконання зобов`язання.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Кредитної спілки «Либідь» в дохід держави судовий збір у сумі 2 074,45 грн (дві тисячі сімдесят чотири гривні 45 копійок).

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Кредитна спілка «Либідь», , місцезнаходження: вул. Володимирська, буд. 67, Київ, 01033.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.С. Хоменко