КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Миголь А.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 03 квітня 2024 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, -

установив:

У листопаді 2022 року ОСОБА_2 звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з позовом ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, в якому просив: стягнути з відповідачки заборгованість за договором позики від 05 листопада 2019 року в розмірі 25000 доларів США, 3 % річних від простроченої суми в розмірі 2252,06 доларів США, а також покласти на відповідачку судові витрати.

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 22 серпня 2023 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 05 листопада 2019 року в розмірі 27252 доларів США 06 центів, з яких: заборгованість за договором позики від 05 листопада 2019 року - 25000 доларів США, 3 % річних від простроченої суми в розмірі - 2252,06 доларів США.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму судового збору в розмірі 9963,36 грн.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 26 березня 2024 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення задоволено, вирішено скасувати заочне рішення Оболонського районного суду м. Києві від 22 серпня 2023 року.

У квітні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до Оболонського районного суду м. Києва із заявою про забезпечення зазначеного вище позову.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову, посилався на те, що відповідач тривалий час не виконує своїх зобов`язань перед ним.

У власності відповідач має земельну ділянку кадастровий номер :85:074:0081, площею 0,06 га, за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться в іпотеці.

07 вересня 2023 року відповідачем було створено оголошення в інтернеті про продаж вказаної земельної ділянки за 14000 доларів США.

Вважає, що вказане майно може бути відчужене відповідачем, що ускладнить виконання рішення суду в майбутньому.

Просив суд, заборонити ОСОБА_1 відчуження земельної ділянки, кадастровий номер :85:074:0081, площею 0,06 га, за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 03 квітня 2024 року зазначену вище заяву задоволено.

Заборонено ОСОБА_1 до набрання законної сили рішенням у справі відчужувати земельну ділянку, кадастровий номер :85:074:0081, площею 0,06 га, за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржувана ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановленою з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного та всебічного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення питання.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилалася на те, що судом першої інстанції порушено вимоги ст.ст. 149, 153 ЦПК України, оскільки в обґрунтування підстав задоволення заяви позивача наведено виключно необґрунтоване припущення без урахування належних та допустимих доказів, не встановлено обставини, які б свідчили про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або захист прав позивача у випадку відмови у забезпеченні позову, не встановлено жодного причинно-наслідкового зв`язку між заявленим предметом позову та вжитими заходами забезпечення позову.

Вказує, що судом першої інстанції не враховано, що у випадку реалізації вказаного майна, вона навпаки отримала б можливість виконати рішення суду у випадку задоволення позовної заяви, оскільки предметом спору є саме стягнення грошових коштів, а не звернення стягнення на належну їй земельну ділянку.

Вказує, що суд першої інстанції порушив принцип пропорційності при вжиті заходів забезпечення позову, оскільки ринкова вартість обтяженої забороною земельної ділянки складає більше 60000 доларів США, у той час як ціна позову у даній справі сягає трохи більше 27000 доларів США, тобто її потенційні збитки від вжитого заходу забезпечення позову більше ніж вдвічі перевищують ціну пред`явленого позову, що є явною непропорційністю.

Просила суд, скасувати ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 03 квітня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, які з`явились в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами виник спір з приводу належного виконання відповідачем грошових зобов`язань.

Позивачем доведено обґрунтоване припущення про те, що відповідач може здійснити відчуження земельної ділянки, що може ускладнити виконання рішення суду, у разі задоволення позову.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції з огляду на наступне:

За змістом ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; І'1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Забезпечення позову - це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача (аналогічний висновок міститься у п. 8.8 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі №914/1570/20).

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи. Воно полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 02 лютого 2022 у справі №910/16868/19).

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Обрання належного, відповідного предмету спору, заходу забезпечення позову сприяє дотриманню принципу співвіднесення виду заходу до забезпечення позову з заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти збалансованості інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору та як наслідок ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу (аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 21 серпня 2020 року у справі №904/2357/20).

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що підставою для застосування заходів забезпечення позову є встановлення об`єктивної можливості вчинення відповідачем дій, які ускладнять чи унеможливлять виконання рішення суду або ефективний захист прав, які є предметом розгляду.

За таких умов сама по собі наявність необмеженого права особи розпорядитися майном задля уникнення можливої відповідальності і є тими ризиками, які мають враховуватися при вирішення даного роду питань.

Доводи апелянта про порушення принципу пропорційності та неспівмірність заходу забезпечення позову із позовними вимогами апеляційний суд відхиляє, оскільки, зважаючи на предмет обтяження та заявлені вимоги позову, застосований судом першої інстанції захід забезпечення є адекватним, пропорційним, співмірним до позовних вимог і не буде надмірним тягарем для відповідача.

Окрім того, зазначаючи про неспівмірність застосованого заходу забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, апелянт таких своїх тверджень належним чином не обґрунтувала, доказів на підтвердження такої позиції суду не надала.

Зважаючи на наведене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення.

Апелянтом не було відповідним чином доведено наявності передбачених законом підстав для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції, відтак апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Згідно вимог ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 03 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 20 червня 2024 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба