1Справа № 335/3133/24 2/335/1725/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2024 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді: Апаллонової Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання: Шевченко К.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району про визнання права на приватизацію та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

У березні 2024 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району про визнання права на приватизацію та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позову зазначала, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 23 березня 1988 року має зареєстроване місце проживання та фактично проживає за адресою: квартира АДРЕСА_1 , загальна житлова площа 40, 31 м2, житлова площа 19, 8 м2, що підтверджується копією її паспорту з відміткою про місце реєстрації та витягом з реєстру територіальної громади (від 22 січня 2024 року, від 14 лютого 2024 року). У вказаній квартирі зареєстроване місце проживання тільки Позивача, що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади та листом Районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району № К-0945-В.

Позивач вважає, що має право на приватизацію вищевказаного житла, у зв`язку з чим 22 січня 2024 року звернулася до Районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району із відповідною заявою з проханням оформити передачу квартири у приватну власність. Перед тим, як звертатися із заявою про приватизацію квартири до Відповідача, ОСОБА_3 зверталася до Департаменту з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради для отримання копії державного ордеру на квартиру або інформації про нього. Листом Запорізької міської ради «Про розгляд звернення» від 16 жовтня 2023 року № К-2188 повідомлено, що в книзі реєстрації державних ордерів за 1988 рік відсутній запис про оформлення ордеру на квартиру АДРЕСА_1 , тому надати запитувану інформацію не уявляється можливим. Даний лист Позивачем було додано до заяви про приватизацію. Також, до заяви було додано необхідний перелік документів, а саме: копії технічного паспорту на квартиру, паспорту громадянина України, РНОКПП, витяг з реєстру територіальної громади від 22 січня 2024 року, додатковий список, довідку АТ «Державний ощадний банк» від 12 січня 2024 року № 107.357-23/40. Оскільки заява на приватизацію існує в єдиному оригінальному екземплярі у Відповідача, то інформацію про подану заяву з додатками (та її копію) отримано на адвокатський запит, відповідь на який № 01-13/0323 від 26 лютого 2024 року. Згідно з довідкою АТ «Державний ощадний банк» від 12 січня 2024 року № 107.357- 23/40 Позивач житлові чеки на приватизацію житла за адресою місця проживання не використовувала, значиться у додатковому списку громадян, що мають право на приватизацію житла.

В свою чергу, листом Відповідача від 29 січня 2024 року № К-0057-В Позивачу було відмовлено в приватизації вищевказаної квартири через неможливість ОСОБА_3 надати ордер. За змістом вказаної відмови, Районна адміністрація Запорізької міської ради по Вознесенівському району не оспорює законність проживання Позивача у вказаній вище квартирі, як і її право на приватизацію, а лише вказує на неможливість її приватизації з тих підстав, що ордер на квартиру відсутній, а його надання є обов`язковим.

Також, у листі Відповідача вказано, що в книзі державних реєстраторів ордерів за 1988 рік відсутній запис про оформлення ордера на квартиру АДРЕСА_1 та рекомендовано звернутися до Державної архівної служби України стосовно зберігання ордерів на їх надання. Оскільки зі змісту листа незрозуміло чи то Відповідач самостійно звертався до Державного архіву, чи то це рекомендація Позивачу, адвокатом Позивача було здійснено звернення з адвокатським запитом до Державного архіву Запорізької області. Листом від 22 лютого 2024 року № 05-07/К-450 повідомлено, що ордер на вищевказану квартиру на зберігання до Державного архіву Запорізької області не зберігається. Також у листі Відповідача про відмову у приватизації зазначено, що спори, які виникають при приватизації квартир вирішуються судом. Крім того, Запорізькою міською радою листом "Про розгляд адвокатського запиту" від 14 березня 2024 року № 02-07/0622 повідомлено, що вищевказана квартира неприватизована та обліковується за територіальною громадою міста Запоріжжя (як вказано у листі Департаменту з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради «Про надання інформації» від 07 березня 2024 року № 351/01-37/01). Обидва листи додаються до позовної заяви. Також, у Позивача наявна копія рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради народних депутатів від 26 листопада 1987 року № 366/6 "Про використання двух секцій будинку по АДРЕСА_2 як гуртожитку для малих сімей».

Отже, даний спір у справі виник у зв`язку з відмовою Районної адміністраціїЗапорізької міської ради по Вознесенівському району як органу приватизації, в здійсненні приватизації наведеної вище квартири без ордеру, а тому позивач просив суд визнати за ОСОБА_3 право на приватизацію квартири АДРЕСА_1 без ордеру на житлове приміщення, зобов`язавши Районну адміністрацію Запорізької міської ради по Вознесенівському району здійснити приватизацію квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 за відсутності ордеру на житлове приміщення.

Ухвалою від 25.04.2024 року по справі відкрито провадження та визначено про розгляд справи загальному провадженні. Призначено підготовче судове засідання, сторонам надано строки для подання заяв по суті спору.

02.04.2024 року від відповідача районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району до суду надійшов відзив у якому зазначає, що в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі оскільки факт постійного проживання та реєстрації позивачки у спірній квартирі не може бути доказом того, що вона є наймачем квартири. Позивачем не надано доказів того, що вона вселилася у квартиру на законних підставах.

08.04.2024 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій Позивач не погодився з твердженнями Відповідача, з огляду на таке. Виходячи з норм п. 18 Положення, вимога щодо надання копії договору найму на Позивача не поширюється. Всі інші документи, передбачені ч. 1 п. 18 Положення та наявні у Позивача, ОСОБА_3 було додано до заяви на приватизацію, яка подавалася Відповідачу. Законність вселення та проживання Позивача у вказаній квартирі Відповідачем у листі-відмові не оскаржувалася та під сумнів не ставилася, а єдиною підставою для відмови у приватизації квартири є ненадання ордеру. До відзиву не додано жодних доказів того, що ордер на житлове приміщення визнано недійсним у судовому порядку. Також, не доведені твердження Відповідача про те, що Позивач не є наймачем квартири, оскільки на підтвердження цього не надано жодних доказів, як, наприклад, судового рішення про виселення.

Представник позивача у судовому наполягала на задоволенні позовних вимог в обраний позивачем спосіб. Вказала, що позивач вселилася до гуртожитку на законних підставах та мешкає у цій квартирі тривалий час. Ордер у неї не зберігся, а тому вона не може вирішити питання щодо приватизації квартири за його відсутності, а тому представник позивача просить позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у відзиві.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд дійшов висновку про таке.

Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно з ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 23 березня 1988 року має зареєстроване місце проживання та фактично проживає за адресою: квартира АДРЕСА_1 , загальна житлова площа 40, 31 м2, житлова площа 19, 8 м2, що підтверджується копією її паспорту з відміткою про місце реєстрації та витягом з реєстру територіальної громади (від 22 січня 2024 року, від 14 лютого 2024 року).

У вказаній квартирі зареєстроване місце проживання тільки Позивача, що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади та листом районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району № К-0945-В.

22 січня 2024 року ОСОБА_3 звернулася до районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району із відповідною заявою з проханням оформити передачу квартири у приватну власність.

Перед тим, як звертатися із заявою про приватизацію квартири до Відповідача, ОСОБА_3 зверталася до Департаменту з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради для отримання копії державного ордеру на квартиру або інформації про нього.

Листом Запорізької міської ради «Про розгляд звернення» від 16 жовтня 2023 року № К-2188 повідомлено, що в книзі реєстрації державних ордерів за 1988 рік відсутній запис про оформлення ордеру на квартиру АДРЕСА_1 , тому надати запитувану інформацію не уявляється можливим. Даний лист Позивачем було додано до заяви про приватизацію.

Також, до заяви було додано перелік документів, а саме: копії технічного паспорту на квартиру, паспорту громадянина України, РНОКПП, витяг з реєстру територіальної громади від 22 січня 2024 року, додатковий список, довідку АТ «Державний ощадний банк» від 12 січня 2024 року № 107.357-23/40.

Оскільки заява на приватизацію існує в єдиному оригінальному екземплярі у Відповідача, то інформацію про подану заяву з додатками (та її копію) отримано на адвокатський запит, відповідь на який № 01-13/0323 від 26 лютого 2024 року.

Згідно з довідкою АТ «Державний ощадний банк» від 12 січня 2024 року № 107.357- 23/40 Позивач житлові чеки на приватизацію житла за адресою місця проживання не використовувала, значиться у додатковому списку громадян, що мають право на приватизацію житла.

В свою чергу, листом Відповідача від 29 січня 2024 року № К-0057-В Позивачу було відмовлено в приватизації вищевказаної квартири через неможливість ОСОБА_3 надати ордер. За змістом вказаної відмови, Районна адміністрація Запорізької міської ради по Вознесенівському району не оспорює законність проживання Позивача у вказаній вище квартирі, як і її право на приватизацію, а лише вказує на неможливість її приватизації з тих підстав, що ордер на квартиру відсутній, а його надання є обов`язковим.

Також, у листі Відповідача вказано, що в книзі державних реєстраторів ордерів за 1988 рік відсутній запис про оформлення ордера на квартиру АДРЕСА_1 та рекомендовано звернутися до Державної архівної служби України стосовно зберігання ордерів на їх надання.

Адвокатом Позивача було здійснено звернення з адвокатським запитом до Державного архіву Запорізької області. Листом від 22 лютого 2024 року № 05-07/К-450 повідомлено, що ордер на вищевказану квартиру на зберігання до Державного архіву Запорізької області не зберігається.

Крім того, Запорізькою міською радою листом "Про розгляд адвокатського запиту" від 14 березня 2024 року № 02-07/0622 повідомлено, що вищевказана квартира неприватизована та обліковується за територіальною громадою міста Запоріжжя (як вказано у листі Департаменту з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради «Про надання інформації» від 07 березня 2024 року № 351/01-37/01).

Також, у Позивача наявна копія рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради народних депутатів від 26 листопада 1987 року № 366/6 "Про використання двох секцій будинку по АДРЕСА_2 як гуртожитку для малих сімей»,яку позивач долучила до позову.

Згідно зі ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду.

За правилами ст. 345 Цивільного кодексу України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Житлового кодексу України громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання й утримання визначені Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Відповідно до ч. 4 ст. 5 зазначеного Закону право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають у цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього закону.

Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз (ч. 5 ст. 5 закону «Про приватизацію державного житлового фонду»).

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), кімнат (гуртожитків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених пунктами 2 і 5 статті 2 цього Закону.

Перелік таких випадків чітко визначений у законодавстві і є вичерпним. До них відноситься відсутність у особи права на приватизацію (ч. 2 ст. 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»), заборона приватизувати конкретне приміщення (ч. 4 ст. 1 закону «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», ч. 2 ст. 2 закону «Про приватизацію державного житлового фонду»).

Згідно ч. 10 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених п. 2 ст. 2 цього Закону, а саме не підлягають приватизації: квартири - музеї; квартири (будинки), розташовані на території закритих військових поселень, підприємств, установ і організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`ятників садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв-заповідників; кімнати в гуртожитках, квартири (будинки), які перебувають у аварійному стані; квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на ЧАЕС.

Даний перелік підстав для відмови в приватизації квартири є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, і вбачається, що на спірну квартиру позивача не розповсюджується.

Абзацем 1 ст. 58 Житлового кодексу України закріплено, що на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Як передбачено п. 10 ч. 1 ст. 15 Житлового кодексу України до компетенції виконавчих комітетів районних, міських, районних у містах рад народних депутатів віднесено видача ордерів на жилі приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Відповідно до п.п. 69, 70, 72 Постанови ради Міністрів Української РСР від 11.12.1984 № 470 «Про затвердження Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР» (розділ IV), ордер на жиле приміщення видається на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів та є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення, дійсний протягом 30 днів.

Ордер вручається громадянинові, на ім`я якого він виданий, або за його дорученням іншій особі. При одержанні ордера пред`являються паспорти (або документи, що їх замінюють) членів сім`ї, включених до ордера.

При вселенні в надане жиле приміщення громадянин здає ордер у житлово-експлуатаційну організацію, а за її відсутності відповідному підприємству, установі, організації; ордер зберігається як документ суворої звітності.

З аналізу вказаних правових норм випливає, що ордер - це документ, що має тимчасову дію та є законною підставою вселення особи до житлового приміщення.

Відповідно до п. 17, 18 Положення Про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, який затверджений наказом Міністерства з питань жилого-комунального господарства України від 16.12.2009 року №396, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 29.1.2010 року №109/17404, громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації та подає такі документи: оформлену заяву на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; копію документа, що посвідчує особу; технічний паспорт на квартиру (будинок), жиле приміщення у гуртожитку; довідку про склад сім`ї та займані приміщення; копію ордера про надання жилої площі (копію договору найму жилої площі у гуртожитку; документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації; заява - згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилих приміщень у гуртожитку, кімнат у комунальній квартирі.

Відповідно до ч. 5 ст. 16 Закону України «Про органи місцевого самоврядування» від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Статтею 8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

У п. 36 рішення від 18.11.2004 у справі «Прокопович проти Росії» Європейський суд з прав людини визначив, що концепція «житла» за змістом ст. 8 конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку.

«Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі §1 ст. 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення ЄСПЛ у справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11.01.95, п. 63).

Таким чином, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні ст. 8 Конвенції. Зазначений правовий висновок викладено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 24.02.2019 у справі № 296/4642/19.

Відповідно до п. 11 ст. 8 Закону «Про приватизацію державного житлового фонду», спори, що виникають при приватизації квартир державного житлового фонду, вирішуються судом.

Судом встановлено, що з моменту вселення позивача і теперішнього часу жодним власником будинку або балансоутримувачами не пред`являлося до позивача претензій щодо незаконності мешкання у квартирі.

Таким чином, враховуючи, що позивач ОСОБА_3 вселена до квартири АДРЕСА_1 на законних підставах, незаконність проживання ніхто не оспорює, проте, відсутні документи, на підставі яких вона була вселена, а також той факт що законодавством не передбачена така підстава для відмови в проведенні приватизації як відсутність ордеру на вселення, суд вважає, що факт відсутності ордера позбавляє позивача можливості реалізувати своє право на приватизацію квартири і що через втрату ордеру права позивача на приватизацію житла порушені і вони підлягають судовому захисту.

Згідно з положеннями ст. 16 ЦК України особа вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право, в тому числі шляхом визнання права та шляхом зобов`язання вчинити певні дії, тобто такі способи захисту є самостійними способами захисту і кожний з них має свій предмет і підстави доказування.

Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію.

Разом із тим, законом не передбачений такий спосіб захисту цивільних прав або інтересів, як визнання права шляхом зобов`язання вчинити певні дії, як про це просить позивач у позовній заяві.

Враховуючи те, що позивач має намір використати своє право на приватизацію житла, але не має ордеру про надання житлової площі, суд доходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом визнання за ОСОБА_3 право на приватизацію квартири АДРЕСА_1 без ордеру на житлове приміщення.

Позовні вимоги у викладеній позивачем редакції про визнання права шляхом зобов`язання районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району здійснити приватизацію квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 за відсутності ордеру на житлове приміщення не можуть бути задоволені у спосіб зазначений позивачем, і оскільки судом визнається право на приватизацію житла без ордеру, а відповідачем рішення про відмову ОСОБА_3 у приватизації вказаного житла після визнання за нею права на приватизацію без ордеру за судовим рішенням не приймалося, вимоги щодо зобов`язання вчинити певні дії є передчасними. Крім того, вирішення питання про приватизацію житлового фонду належить до виключної компетенції відповідача у справі.

Суд вважає, що часткове задоволення позовних вимог в повній мірі захистить права позивача і визнання за ОСОБА_3 право на приватизацію квартири АДРЕСА_1 без ордеру на житлове приміщення є достатнім та ефективним способом захисту.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 484,48 грн.

Керуючись ст. ст. ст. ст. 2,4,5,81,89,141,261,263-265,268,273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_3 до районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району про визнання права на приватизацію та зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Орджонікідзевським РВУМВС України в Запорізькій області 09 липня 2002 року, РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 ) право на приватизацію квартири АДРЕСА_1 без ордеру на житлове приміщення.

В іншій частині вимог відмовити.

Стягнути з районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору 484,48 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м.Запоріжжя.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повні відомості про сторін згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Орджонікідзевським РВУМВС України в Запорізькій області 09 липня 2002 року, РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 .

Відповідач: районна адміністрація Запорізької міської ради по Вознесенівському району: адреса 69035, м. Запоріжжя, вул. Сєдова, б. 5,

Вступна та резолютивна частина рішення виготовлена у нарадчій кімнаті та проголошена у судовому засіданні 25.04.2024 року. Повне рішення складено 02.05.2024 року .

Суддя: Ю.В. Апаллонова