Провадження № 22-ц/4808/833/24
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С. О.
Суддя-доповідач Барков В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Баркова В. М.,

суддів: Мальцевої Є. Є.,

Девляшевського В. А.,

секретар Кочубей І. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ридай Назар Васильович на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 квітня 2024 року в складі судді Бородовського С. О., ухвалене в м. Івано-Франківську Івано-Франківської області у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту батьківства, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Івано-Франківський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Івано-Франківськ), Приватний нотаріус Павлінський Віталій Данилович,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2022 року представник ОСОБА_1 адвокат Ридай Н. В. звернувся до суду із позовом посилаючись на те, що матір позивачки ОСОБА_3 перебуваючи у стосунках з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 народила дочку ОСОБА_1 . Шлюб не реєстрували, оскільки останній уже перебував у зареєстрованому шлюбі. При реєстрації народження ОСОБА_1 , мати записала її зі слів матері, відповідно до частини другої статті 55 Кодексу про шлюб та сім`ю України. У 2001 році мати позивачки вирішила повідомити їй і ОСОБА_5 про те, що позивачка його донька. В тому ж році ОСОБА_5 визнав ОСОБА_1 своєю донькою. Вона постійно спілкувалась зі своїм батьком і з його дружиною, та неодноразово відвідувала його разом зі своїм чоловіком і дітьми. 29 жовтня 2021 року, позивачка дізналася, що її батько ОСОБА_5 , помер.Заявниця зазначає, що встановлення факту батьківства їй необхідне для оформлення спадщини, у зв`язку з чим вона змушена звертатись до суду із вказаною заявою.

Посилаючись на вказані обставини, просила суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме що ОСОБА_4 є батьком ОСОБА_1 ; зобов`язати Івано-Франківський міський відділ державної реєстрації актів громадського стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України внести зміни щодо народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 року до Книги реєстрації народжень, складеного 05 листопада 1987 року, актового запису № 3047, в частині запису про батька, вказавши батьком - ОСОБА_4 .

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 квітня 2024 року у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Ридай Н. В. посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неправильно трактовано показання свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Зокрема, судом зазначено що свідок ОСОБА_7 підтвердила, що проведення тесту ДНК було ініціативою позивачки і для цього вона прийшла до помешкання ОСОБА_4 , але побачивши візуальну схожість з померлим відмовилася його робити. З даного приводу варто зазначити, що свідок в судовому засіданні давала зовсім інші покази ніж ті на які посилається суд. Зокрема, як вбачається із звукозапису судових засідань, свідок ОСОБА_7 підтвердила, що ДНК-тест мала намір робити саме покійна дружина ОСОБА_9 , а не так як зазначено у рішенні суду позивачка, аналогічні свідчення дав свідок ОСОБА_8 . Крім того, ОСОБА_7 у своїх показах не посилалася на жодні конкретні дати, хоча суд вказує протилежне.

Також, судом не взято до уваги практику, яка висвітлена у Постанові Пленуму ВС «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 червня 2006 року. Так, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України, беручи до уваги всі докази , що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Враховуючи те, що ОСОБА_1 народилася у 1987 році, необхідно застосувати до вказаних правовідносин норми Кодексу про шлюб та сім`ю, а саме норми частини 2 статті 53 КпШС України.

Окрім того, судом не враховано, що з 25 квітня 2023 року був відсутній спір по даній справі, оскільки 25 квітня 2023 року Івано-Франківським апеляційним судом прийнято постанову, якою апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення по справі Івано-Франківського міського суду від 10 березня 2022 року по справі № 344/21211/21 скасовано. Заяву ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю - залишено без розгляду, отже позовну заяву необхідно було залишити без розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вказує, що суд першої інстанції прийшов до абсолютно правомірного висновку про те, що позивачем не надано жодних належних і допустимих доказів на підтвердження факту батьківства ОСОБА_4 по відношенню до ОСОБА_1 . Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 квітня 2024 року без змін.

За положеннями статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивачки адвоката Ридай Н. В., який просив скаргу задовольнити, пояснення представника відповідача адвоката Жируна Р. М., який просив залишити рішення суду без змін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає,що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з наступних підстав.

Згідно з частиною першою статті 16 Цивільного кодексу (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено частиною другою вказаної статті.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 зазначено, що позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

ОСОБА_4 розпорядження на випадок свої смерті у вигляді заповіту не залишив.

Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкування за законом відбувається у порядку черговості.

Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У позовній заяві ОСОБА_1 стверджувала, що ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є її батьком, для прийняття спадщини після якого необхідно встановити факт родинних відносин із спадкодавцем, адже у свідоцтві про народження відомості про батька записані зі слів матері.

Позивачка ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому до вирішення справи необхідно застосовувати положення КпШС України.

Відповідно до статті 55 КпШС України, якщо батьки не перебувають у шлюбі між собою, запис про матір дитини провадиться за заявою матері, а запис про батька дитини - за спільною заявою батька і матері дитини, або батько записується згідно з рішенням суду. В разі смерті матері, визнання матері недієздатною, позбавлення її батьківських прав, а також при неможливості встановити місце її проживання, запис про батька дитини провадиться за заявою батька. При народженні дитини у матері, яка не перебуває в шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків і рішення суду про встановлення батьківства, запис про батька дитини в книзі записів народжень провадиться за прізвищем матері, ім`я, по батькові та національність батька дитини записуються за її вказівкою. В разі смерті матері, визнання матері недієздатною, позбавлення її батьківських прав, а також при неможливості встановити місце її проживання, запис відомостей про матір і батька дитини провадиться за правилами, викладеними в цій статті, за заявою осіб, зазначених у статті 163 цього Кодексу.

Статтею 53 КпШС України було передбачено, що походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матір`ю дитини в державні органи запису актів громадянського стану. В разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 зроблено висновок, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків.

Позитивні юридичні факти, тобто ті, які повинні існувати на час відкриття спадщини і можуть зумовлювати, за передбачених у ЦК умов, виникнення права на спадкування за законом. Аналіз положень глави 68 ЦК України дозволяє стверджувати, що для спадкування за законом мають існувати чітко визначені юридичні факти, що підтверджують наявність: родинних відносин (певний ступінь споріднення зі спадкодавцем); квазіродинних відносин (усиновлення спадкоємця чи спадкодавця); сімейних відносин (шлюб зі спадкодавцем; проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як 5 років до часу відкриття спадщини); відносин із утримання (перебування на утриманні спадкодавця спадкоємцем не менш як 5 років до часу відкриття спадщини) (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 березня 2021 року в справі № 643/14592/18 (провадження № 61-15094св20).

При розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 01 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.

Спільне проживання та ведення спільного господарства може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття.

Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї.

Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги.

Таким чином, встановлення судом батьківства може мати місце в разі доведення хоча б однієї із зазначених обставин.

Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. У необхідних випадках суд для з`ясування питань, пов`язаних із походженням дитини, може з урахуванням обставин справи призначити відповідну судову експертизу.

Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 543/738/16-ц (провадження № 61-4163св18), від 29 серпня 2018 року у справі № 641/9147/15-ц (провадження № 61-26210св18), від 21 листопада 2018 року у справі № 225/6301/15-ц (провадження № 61-30047св18).

Чинне законодавство не містить вичерпного переліку засобів доказування, за допомогою яких має підтверджуватися факт родинних відносин, тому застосовуються загальні правила щодо доказів та обов`язків щодо доказування.

Згідно положень статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Із зібраних доказів у їх сукупності, які судом першої інстанції оцінено відповідно до вимог процесуального закону, не встановлено достовірного підтвердження визнання ОСОБА_4 себе батьком ОСОБА_1 , спільного проживання й ведення спільного господарства померлим та матір`ю дитини до їх народження, спільне виховання або утримання ними доньки.

На підтвердження обставин того, що ОСОБА_4 є її батьком, позивачка до позовної заяви долучила своє свідоцтво про народження, за яким батьком записаний ОСОБА_10 та фотознімки на яких вона разом із померлим вже у дорослому віці. Також зазначила, що обставини факту відносин між нею та батьком ОСОБА_4 підтверджуються показами свідків.

Суд першої інстанції правильно оцінив, що із показів свідків неможливо достовірно встановити ані конкретний період часу, протягом якого мати позивачки нібито знаходилась у стосунках із ОСОБА_5 , ані народження у них дитини - позивачки у справі, ані наявність у них спільного побуту та спільного господарства, ані характеру та розміру участі ОСОБА_5 у вихованні й утриманні позивачки. Той факт, що ОСОБА_5 за життя казав, що у нього є донька не свідчить про визнання ним батьківства, оскільки жодних дій, які б свідчили про це, він не вчиняв.

Із клопотанням про призначення у справі посмертної генетичної експертизи позивачка до суду не зверталася.

Отже, правильними є висновки суду першої апеляційної інстанції, за встановлених обставин, щодо не доведеності позовної вимоги про встановлення факту батьківства ОСОБА_5 щодо доньки ОСОБА_1 .

Помилкове застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин положень Сімейного Кодексу України на правильність висновків суду не впливає, оскільки суд у справі встановив фактичні обставини справи, що входять до предмета доказування за позовом про встановлення факту родинних відносин, та на їх підставі обґрунтовано виснував щодо відмови у задоволенні позову.

Також є безпідставними доводи апеляційної скарги щодо відсутності спору між сторонами із посиланням на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 25 квітня 2023 року (справа № 344/21211/21), оскільки в цій постанові апеляційний суд прийшов до протилежних висновків і скасував ухвалене судом в порядку окремого провадження рішення про встановлення факту проживання ОСОБА_2 однією сім`єю із ОСОБА_4 не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, в зв`язку із наявністю спору про право (а.с. 79-82).

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення або неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Таким чином, передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення апеляційним судом не встановлено, тому оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє - адвокат Ридай Назар Васильович, - залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 квітня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 21 червня 2024 року.

Судді В. М. Барков

В. А. Девляшевський

Є. Є. Мальцева