ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3759/24 Справа № 185/7349/23 Суддя у 1-й інстанції - Врона А. О. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Барильської А.П.,

суддів: Демченко Е.Л., Пищиди М.М.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2023 року Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" (далі - АТ КБ "ПриватБанк") звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог посилалися на те, що 16 січня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву без номеру. Відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці, в подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 39000 грн. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач, станом на 13 лютого 2023 року, має заборгованість у загальному розмірі 32070,03 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту, а тому просили суд ухвалити рішення, яким стягнути заборгованість у розмірі 32070,03 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту, та судовий збір.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2023 року позовні вимоги АТ КБ "ПриватБанк" задоволено частково. Стягнуто ОСОБА_1 на користь АТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитом від 16 січня 2020 року у розмірі 8219,94 грн. Вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційній скарзі АТ КБ "ПриватБанк", посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні позову та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов Банку задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що повідомлення від відповідача про втрату картки надійшло вже після переведення коштів, а тому саме відповідач несе відповідальність за зняття коштів з його картки. Вказували, що для неодноразової зміни фінансового телефону по картці відповідача, було коректно введено пін-код цієї картки, що свідчить про його розголошення з боку відповідача та наявність підстав для стягнення повної суми заборгованості.

Відповідач своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, не скористався.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову становить 32070,03 грн. та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається із матеріалів справи, що 16 січня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав анкету-заяву № б/н, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом 13 лютого 2023 року Банком рахується заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 32070,03 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту.

Судом встановлено на підставі інформації, наданої на виконання ухвали суду Банком, що клієнт ОСОБА_1 повідомив, що 14 березня 2021 року він втратив картку у вечірній час, факт дзвінка о 20-33 год., 14 березня 2021 року він придбав ліки в одній з аптек м.Павлограда і на той час картка для виплат була у нього в наявності, припускає, що картку втратив в аптеці, за ним в черзі стояли громадяни в аптеці, припускає, що хтось міг бачити, як він вводив пін-код картки. В подальшому 14 березня 2021 року невідомі особи оформили за допомогою його картки кредити «Оплата частинами», зняли з картки гроші, використовуючи змінені фінансові телефони клієнта. Картку було заблоковано.

За вказаним фактом, ОСОБА_1 16 березня 2021 року звернувся з заявою до Павлоградського районного відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області, заява про вчинення кримінального правопорушення була зареєстрована 24 липня 2023 року після оскарження дій працівників Павлоградського районного відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області, внесено відповідні відомості до ЄРДР за №0001313.

Згідно з випискою за договором від 16 січня 2020 року, укладеним АТ КБ «Приватбанк» з ОСОБА_1 , з 14 березня 2021 року по 14 липня 2021 року здійснено низку фінансових операцій за сервісом «Оплата частинами», в тому числі 14 березня 2021 року, 14 квітня 2021 року, 14 травня 2021 року, 14 червня 2021 року, 14 липня 2021 року, а також 14 березня 2021 року були здійснені перекази грошових коштів . Відповідач повідомив Банк, що вказані фінансові операції були проведені не за ініціативою відповідача, третіми особами.

Відповідно до виписки за договором від 16 січня 2020 року, укладеним АТ КБ «Приватбанк» з ОСОБА_1 , станом на 14 березня 2021 року, заборгованість відповідача складала 26372,25 грн., останньою підтвердженою самим відповідачем банківською операцією була покупка в Аптеці 8 за адресою: АДРЕСА_1 , на суму 851,62 грн., після здійснення якої, заборгованість за кредитом збільшилась з 25520,63 грн. до 26372,25 грн.

Відповідно до виписки за договором від 16 січня 2020 року, який укладено АТ КБ «Приватбанк» з ОСОБА_1 , за період з 16 січня 2020 року по 15 лютого 2023 року, що долучений Банком до позову, з 26 квітня 2021 року були здійснені погашення боргу за кредитом на загальну суму 18152, 31 грн., в тому числі 26 квітня 2021 року на суму 165 грн., 28 квітня 2021 року на суму 750 грн., 03 травня 2021 року на суму 275 грн., 04 травня 2021 року - 136,13 грн., 05 травня 2021 року - 66,26 грн., 06 травня 2021 року - 65 грн., 11 травня 2021 року - 367,82 грн., 17 травня 2021 року - 3985,83 грн., 17 травня 2021 року - 123,61 грн., 19 травня 2021 року - 700 грн., 04 червня 2021 року - 1000 грн., 09 липня 2021 року - 350 грн., 11 липня 2021 року - 20 грн., 13 липня 2021 року - 600,72 грн., 12 серпня 2021 року - 350 грн., 12 серпня 2021 року - 395,33 грн., 13 серпня 2021 року - 0,01 грн., 28 грудня 2021 року - 8801,60 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги АТ КБ "ПриватБанк", суд першої інстанції дійшов висновку, що стягненню на користь позивача підлягає заборгованість за тілом кредиту у розмірі 8219,94 грн, що становить різницю між заборгованістю за кредитом станом на 14 березня 2021 року в сумі 26372,25 грн. та сумою погашень боргу за кредитом в розмірі 18152,31 грн., які були здійснені відповідачем в період з 26 квітня 2021 року по 08 грудня 2021 року.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 367 ЦПК України).

Колегія суддів звертає увагу на те, що АТ КБ "ПриватБанк" оскаржує рішення суду лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог, а тому в іншій частині рішення суду не переглядається.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що несанкціоноване списання грошових коштів з рахунку відповідача було здійснено діями третіх осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Частиною 1 статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Відповідно до ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною карткою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

За положеннями вказаної вище статті, електронний платіжний засіб - платіжний інструмент, який надає його держателю можливість за допомогою платіжного пристрою отримати інформацію про належні держателю кошти та ініціювати їх переказ.

Держателем електронного платіжного засобу - є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.

Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Відповідно до пункті 14.12 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Пунктом 14.16 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов`язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів.

Згідно з пунктом 1 розділу 6 Положення "Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням", затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року №705, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Положення), користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це законного права або повноважень.

Пунктами 7, 8 розділу 6 Положення визначено, що емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Відповідно до пункту 9 розділу 6 Положення користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Згідно з п. п. 2, 5, 6, 8, 9 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, користувач зобов`язаний надійно зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним, контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем, після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

П/п 5) п. 4 розділу I вказаного положення визначено значення терміну «негайно» - це найкоротший строк протягом робочого дня, у який мають здійснюватися (відбуватися) відповідні дії, з моменту настання підстав для їх здійснення, його розділом X на еквайра та емітента покладено зобов`язання проводити моніторинг з метою ідентифікації помилкових і неналежних переказів, суб`єктів таких переказів і вживати заходи щодо запобігання або припинення здійснення зазначених переказів.

Ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», яким регулюються спірні правовідносини сторін, визначено терміни і поняття, за якою неналежний переказ - це рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі, неналежний платник - особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, ст. 20 цього Закону встановлено, що ініціатором переказу може бути платник, а в певних випадках обтяжувач, отримувач, стягувач, за положеннями п. 37.2 його ст. 37 у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів.

З матеріалів справи встановлено, що відповідачем доведено неправомірне вчинення фінансових операцій за карткою, відкритою на його ім`я, та намагання як найшвидше вжити заходів до блокування карткового рахунку та викриття винуватців, а позивачем не спростовано правомірність дій відповідача при користуванні банківськими послугами, зокрема, не доведено розголошення позивачем особистих даних - ім`я користувача і пароля від системи Приват24, не доведено здійснення позивачем переказів коштів 14 березня 2021 року, використання сервісу «Оплата частинами».

Колегія суддів наголошує на тому, що в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню і поширенню інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, та доводи апеляційної скарги даних фактів не спростовують.

Під час розгляду справи не було достовірно встановлено обставин, які безспірно доводять, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню фінансового телефону, паролів доступу до системи Приват24 або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Аналогічна правова позиція викладена у зокрема постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14-ц (провадження № 61-1856св17), від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14-ц (провадження № 61-10469св18), від 02 жовтня 2019 року у справі № 182/3171/16 (провадження № 61-24548св18), від 23 січня 2020 року у справі № 179/1688/17 (провадження № 61-12707св19).

Сама по собі відсутність вироку у кримінальній справі за фактом незаконного заволодіння невстановленими особами грошовими коштами із використанням карткового рахунку, відкритого на ім`я відповідача не є підставою для стягнення з нього заборгованості нарахованої банком вже після незаконних дій з його карткою, у зв`язку із чим колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 8219,94 грн., що становить різницю між заборгованістю за кредитом, станом на 14 березня 2021 року, в сумі 26372,25 грн. та сумою погашень в розмірі 18152,31 грн., які були здійснені відповідачем в період з 26 квітня 2021 року по 08 грудня 2021 року, та доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Банку в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, окрім встановленої використаної та не повернутої суми у розмірі 8 219,94 грн станом на 14 березня 2021 року.

Рішення в оскаржуваній частині як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Законність рішення в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у вигляді різниці між заборгованістю за кредитом станом на 14 березня 2021 року в сумі 26372,25 грн. та сумою погашень боргу за кредитом в розмірі 18152,31 грн., які були здійснені відповідачем в період з 26 квітня 2021 року по 08 грудня 2021 року, колегією суддів не перевіряється, так як не є предметом апеляційного оскарження.

В зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, відповідно до ст. 141 ЦПК України, сплачений апелянтом судовий збір за подання апеляційної скарги поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2023 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: Е.Л. Демченко

М.М. Пищида