Справа № 463/1744/17 Головуючий у 1 інстанції: Мармаш В.Я.
Провадження № 22-ц/811/1806/24 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2024 року м.Львів

Справа № 463/1744/17

Провадження № 22-ц/811/1806/24

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

з участю: ОСОБА_1

розглянув апеляційні скарги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і представника ОСОБА_4 - адвоката Комлєва Сергія Валерійовича на ухвалу Личаківського районного суду міста Львова, постановлену у м. Львові 14 грудня 2021року у складі судді Мармаша В.Я. у справі за заявою ОСОБА_5 , про заміну сторони виконавчого провадження у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , про стягнення заборгованості за договором позики,-

встановив:

У жовтні 2021 року ОСОБА_5 звернувся із заявою про заміну сторони виконавчого провадження та просив замінити боржника ОСОБА_6 у виконавчому провадженні щодо виконання рішення Личаківського районного суду м. Львова від 28 лютого 2019 року в цивільній справі № 463/1744/17, її правонаступниками ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Заява мотивована тим, що рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 28 лютого 2019 року (справа № 463/1744/17), залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 20 лютого 2020 року та постановою Верховного Суду від 15 липня 2021 року, стягнуто з ОСОБА_6 на його ( ОСОБА_5 ) користь заборгованість в розмірі 200 000 доларів США, що еквівалентно за курсом Національного банку України на день ухвалення рішення 5 398 552,80 грн., та 3% річних від простроченої суми (станом на 29 листопада 2018 року, що становить 910 діб) у розмірі 404 490,37 грн.

На виконання зазначеного рішення Личаківським районним судом м.Львова 9 квітня 2020 року видано виконавчий лист, який пред`явлено до примусового виконання.

24 квітня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Шелінською Ю. А. відкрито виконавче провадження № 61921077 та накладено арешт на все нерухоме майно боржника - ОСОБА_6 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла. Правонаступниками (спадкоємцями) ОСОБА_6 є ОСОБА_4 (чоловік), який звернувся 14 липня 2021 року до П`ятої Львівської державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину, а також дочки - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які проживали з боржником ( ОСОБА_6 ) за адресою: АДРЕСА_1 і фактично вступили у володіння спадковим майном.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 14 грудня 2021 року замінено сторону виконавчого провадження № 61921077 щодо виконання рішення Личаківського районного суду м. Львова від 28 лютого 2019 року в цивільній справі № 463/1744/17, а саме: замінено боржника ОСОБА_6 на її правонаступників ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 із урахуванням вимог статті 1282 ЦК України, а саме: кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що спадкоємцями ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є її чоловік ОСОБА_4 , який звернувся до П`ятої Львівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом; а також доньки померлої ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , які були зареєстровані в одному будинку з боржником на час відкриття спадщини ( АДРЕСА_1 ) з 18 липня 2006 року та 1 січня 2007 року, а тому вони проживали разом з померлою на час її смерті. Протягом встановленого законом строку ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не заявили про відмову від спадщини, тому у відповідності до статті 1268 ЦК України вони вважаються такими, що прийняли спадщину. Оскільки обов`язок спадкодавця ОСОБА_6 щодо сплати заборгованості за рішенням суду у справі № 463/1744/17 від 28 лютого 2019 року не припинився внаслідок смерті боржника і перейшов до її спадкоємців, суд вважав, що подана заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Рішення суду оскаржили представник ОСОБА_4 - адвокат Комлєв С.В. та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 .

Апеляційна скарга представника ОСОБА_4 - адвоката Комлєва С.В. мотивована тим, що ОСОБА_4 , як спадкоємець після смерті ОСОБА_7 звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а згодом - із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак у видачі такого йому відмовлено з підстав наявності накладеного обтяження на майно спадкодавця. На даний час ОСОБА_4 не має свідоцтва про право на спадщину, його частка у спадщині є невизначеною, як і невизначеною є частка інших спадкоємців. У зв`язку із наведеним ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до нотаріальної контори про зобов`язання до вчинення дій. Справа за позовом ОСОБА_4 перебуває на розгляді суду першої інстанції, рішення не прийнято. Вважає, що сам по собі факт реєстрації ОСОБА_4 за однією адресою із спадкодавцем, не є доказом проживання цих осіб разом, оскільки інститут прописки скасовано. А відтак, нелогічним є висновки місцевого суду про проживання ОСОБА_4 разом із спадкодавцем у м.Львові. Він є власником квартири у м.Львові, а також квартири у м. Києві. Між спадкоємцями існує непорозуміння з приводу спадкування, у зв`язку із чим ОСОБА_4 планує звернутися в суд з відповідним позовом. Зазначає, що судом безпідставно відмолено у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі до моменту розгляду справи № 465/6552/21 за його позовом до нотаріальної контори. Просить оскаржену ухвалу скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у своїх апеляційних скаргах просять ухвалу Личаківського районного суду м.Львова від 14 грудня 2021 року скасувати, заяву ОСОБА_5 залишити без задоволення. Мотивують апеляційні скарги тим, що суд першої інстанції безпідставно залучив їх до участі в розгляді справи як правонаступників ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , при цьому не встановив, чи вони дійсно є її спадкоємцями та правонаступниками. Зазначають, що ними не приймалася спадщина після смерті ОСОБА_6 , що свідчить про те, що вони не набули ні прав, ні обов`язків спадкодавця. Звертають увагу на те, що на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_6 вони ( ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ) не проживали у будинку АДРЕСА_1 ; з померлою спільного господарства не вели. ОСОБА_2 проживає спільно із своїм чоловіком ОСОБА_8 у належній йому на праві власності квартирі за адресою: АДРЕСА_2 ; а ОСОБА_3 з 2018 року проживає за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується договором оренди від 5 жовтня 2019 року. Зазначають, що вони не були повідомлені судом першої інстанції про час та місце розгляду заяви, що унеможливило подання до суду доказів на підтвердження їх заперечень щодо поданої заяви.

Відзиви на апеляційні скарги не подані.

Справа надійшла з Верховного Суду на повторний апеляційний розгляд 11 червня 2024 року (т.5 а.с.202).

Ухвалою від 17 червня 2024 року Львівським апеляційним судом справу призначено до розгляду в приміщенні суду (м.Львів, пл.Соборна,7) на 11 годину 15 хвилин 11 липня 2024 року (т.5 а.с.203).

Повістки-повідомлення про виклик до суду рекомендованими листами направлено: ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_4 ; його представнику - адвокату Комлєву С.В. за адресою: АДРЕСА_5 і додатково на електронну адресу: ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_3 - за адресою: АДРЕСА_1 та додатково на електронну адресу: ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_2 - на адресу: АДРЕСА_2 ; представнику ОСОБА_3 та ОСОБА_2 - адвокату Жменяку Ю.Ю, на адресу: ІНФОРМАЦІЯ_4 . Згідно довідок електронні листи доставлені адресатам. Повідомлення ОСОБА_4 повернулося до суду без вручення адресату з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою (т.5 а.с.205-220). 10 липня 2024 року представник ОСОБА_2 адвокат Жменяк Ю.Ю. подав клопотання про відкладення розгляду справи, призначений на 11 липня 2024 року, через його зайнятість у іншій справі (т.5 а.с.121).

14 липня 2024 року в судове засідання з`явився представник ОСОБА_5 - ОСОБА_1 , розгляд справи відкладено на 11 годину 30 хвилин 29 серпня 2024 року через неявку інших учасників. Про судове засідання повідомлено рекомендованими листами: ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_4 ; його представника - адвоката Комлєва С.В. за адресою: АДРЕСА_5 і додатково на електронну адресу: ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_3 - за адресою: АДРЕСА_1 та додатково на електронну адресу: ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_2 - за адресою: АДРЕСА_2 ; представника ОСОБА_3 та ОСОБА_2 - адвоката Жменяка Ю.Ю. - за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 . Згідно довідок електронні листи доставлені адресатам. Повідомлення, направлене ОСОБА_4 , повернулося до суду без вручення адресату з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою; повідомлення, адресоване ОСОБА_2 , повернулося до суду без вручення з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (т.5 а.с.229-242). Через неявку учасників в судове засідання розгляд справи відкладено на 12 годину 10 жовтня 2024 року.

Про судове засідання повідомлено рекомендованими листами: ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_4 ; його представника - адвоката Комлєва С.В. за адресою: АДРЕСА_5 і додатково на електронну адресу: ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_3 - за адресою: АДРЕСА_1 та додатково на електронну адресу: ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_2 - за адресою: АДРЕСА_2 ; представника ОСОБА_3 та ОСОБА_2 - адвоката Жменяка Ю.Ю. - за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 . Секретарем суду передано телефонограму Питило Н.Б. про призначене судове засідання. Також на веб-сайті Львівського апеляційного суду розміщено оголошення про виклик усіх учасників справи в судове засідання, призначене на 12 годину 10 жовтня. Згідно довідок електронні листи доставлені адресатам. Рекомендованй лист, адресований ОСОБА_2 , повернувся до суду без вручення адресату з відміткою «адрест відсутній за вказаною адресою» (т.6 а.с.2-13). 10 жовтня 2024 року учасники справи в судове засідання не з`явилися.

Для встановлення місця проживання і реєстрації учасників справи, оскільки розгляд справи здійснюється на протязі тривалого часу, Львівським апеляційним судом направлено запити в Центральне міжрегіональне управління ДМС у м.Києві та Київській області, а також Відділ обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України у Львівській області. Із наданої цими підрозділами інформації вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований 13 березня 2019 року за адресою: АДРЕСА_6 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , не зареєстрована у Києві та Київській області, зареєстрована з 20 жовтня 1998 року за адресою: АДРЕСА_1 ; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Про призначене на 11 годину 15 хвилин 21 листопада 2024 року в приміщенні суду судове засідання повідомлено рекомендованими листами: ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_4 та за адресою: АДРЕСА_7 , яку він вказує як місце його праці, додатково на вказану ним електронну адресу: ІНФОРМАЦІЯ_8 ; його представника - адвоката Комлєва С.В. - за адресою: АДРЕСА_5 і додатково на електронну адресу: ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_3 - за адресою: АДРЕСА_1 (місце реєстрації), а також за адресами: АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , які вона вказувала як місце її проживання, та додатково - на електронну адресу: ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_2 - за адресою: АДРЕСА_2 , яку вона вказувала як місце свого проживання, і АДРЕСА_1 (місце реєстрації); представника ОСОБА_3 та ОСОБА_2 - адвоката Жменяка Ю.Ю. за адресою: АДРЕСА_8 (місце здійснення адвокатської діяльності); АДРЕСА_9 (місце реєстрації); ІНФОРМАЦІЯ_4 Адресоване ОСОБА_3 повідомлення за адресою: АДРЕСА_1 повернулося до суду без вручення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Автори апеляційних скарг в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Колегія суддів ухвалила проводити розгляд справи за відсутності учасників справи, які не з`явилися в судові засідання жодного разу, визнавши їх неявки без поважних причин та зловживання процесуальними правами. Колегія суддів виходила з того, що автори апеляційних скарг самі ініціювали апеляційний, касаційний та повторний апеляційний перегляд оскаржуваної ухвали суду першої інстанції. Їм було відомо про наявність апеляційного провадження в суді апеляційної інстанції, оскільки вони повинні цікавитися ходом розгляду справи за їх апеляційними скаргами. Про направлення справи на новий апеляційний розгляд вони повідомлені Верховним Судом. Апеляційний суд дотримався вимог процесуального права та вжив всіх можливих заходів для повідомлення учасників справи про призначені судові засідання всіма відомими суду засобами комунікації (направлення повідомлень на адреси зареєстрованих місць проживання, вказаних учасниками справи, їх місця перебування, праці, номерів засобів телефонного зв`язку, адрес електронної пошти, повідомлення їх представників - адвокатів на офіційні електронні адреси). Направлені судом рекомендовані повідомлення про дату, час і місце розгляду справи не отримані учасниками справи та повернулися з відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою». Зазначене дає підстави вважати, що ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 належними чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи апеляційним судом, в судові засідання не прибули, що не перешкоджає перегляду оскарженого судового рішення в апеляційному порядку (ч.2 ст. 372 ЦПК України).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч.4 ст. 367 ЦПК України).

Згідно з п. 3 ч.3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Статтею 442 ЦПК України передбачено, що суд розглядає заяву про заміну сторони її правонаступником у десятиденний строк з дня її надходження до суду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та заінтересованих осіб. Неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

Відповідно до ч.2 ст.128, ч.2 ст. 211 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про місце, дату і час судового засідання.

Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями (ч.4 ст. 128 ЦПК України). Відповідно до ч.6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси, або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно (ч.5 ст.128 ЦПК України.

Відповідно до ч.3 ст. 130 ЦПК України у випадку відсутності у адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку.

Частиною 3 ст.2 ЦПК України передбачено, що засадами (принципами) цивільного судочинства, зокрема, є: верховенство права; рівність всіх учасників судового процесу перед законом і судом; гласність і відкритість судового процесу; змагальність сторін; розумність строків розгляду справи судом; неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Принцип рівності сторін забезпечує справедливий судовий розгляд та передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 8 квітня 2010 року). Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене п. 1 ст. 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене змісту, якщо сторона у справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).

Відповідно до п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду, якщо такий учасник обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 522/18010/18 (провадження № 61-13667сво21) зроблено висновок, що: «обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання є реалізацією однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства - відкритості судового процесу. Невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства. Розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності учасника справи, якого не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання, є обов`язковою та безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення судом апеляційної інстанції, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою. […] У ситуації, коли суд першої інстанції розглянув справу за відсутності сторони, яка не була належним чином повідомлена про час та місце її розгляду, а суд апеляційної інстанції, повідомивши відповідну сторону належним чином, залишив таке рішення суду першої інстанції без змін, якщо такий учасник справи обґрунтовував свою апеляційну скаргу такою підставою, суд касаційної інстанції не може застосувати правило про те, що «не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань» (ч.2 ст. 410 ЦПК України). Тлумачення ч.2 ст. 410 ЦПК України свідчить, що правильним по суті рішення є в тому випадку, коли воно відповідає вимогам законності й обґрунтованості, оскільки порушення останніх має наслідком зміну або скасування оскарженого судового рішення; оскаржене судове рішення належить залишати без змін за наявності незначних порушень закону, які вже були усунені при розгляді справи, або ж таких, які можуть бути виправлені судом апеляційної інстанції; правило про те, що «не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань» стосується випадків, коли такі недоліки не призводять до порушення основних засад (принципів) цивільного судочинства».

З наявних у матеріалах справи копій судових повісток-повідомлень про судове засідання у справі, призначене на 11 год.45 хв. 24 листопада 2021 року у приміщенні Личаківського районного суду м.Львова (м.Львів, вул. Б.Лепкого,16) вбачається, що такі направлені судом першої інстанції ОСОБА_2 і ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 ; ОСОБА_4 - за адресою: АДРЕСА_4 (т.2 а.с.130-132).

Відомості про вручення цих документів адресатам або повернення їх до суду без вручення відсутні.

23 листопада 2021 року до суду надійшло клопотання представника ОСОБА_4 - адвоката Комлєва С.В. про оголошення перерви у справі, оскільки він та ОСОБА_4 не отримували повідомлень із суду про судове засідання, призначене на 24 листопада 2021 року, та він про це дізнався випадково з інформації на сайті «Судова влада» (т.2 а.с.175-178).

Аналогічним чином ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 повідомлені про судове засідання, призначене судом на14 грудня 2021 року (т.2 а.с.204-206).

Відомості про вручення цих документів адресатам або повернення їх до суду без вручення відсутні.

З протоколів судових засідань від 24 листопада та 14 грудня 2021 року вбачається, що зазначені учасники справи та їх представники у ці судові засідання не прибули (т.2 а.с.202, 234).

9 грудня 2021 року представник ОСОБА_4 - адвокат Комлєв С.В. подав до суду клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням у справі № 465/6552/21 (т. 2 а.с. 207-210).

Відтак, є встановленим, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_9 не були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи судом першої інстанції 24 листопада і 14 грудня 2021 року. Оскаржувана ухвала постановлена судом у судовому засіданні 14 грудня 2021 року. У апеляційних скаргах вони посилаються на це як на порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування оскарженої ухвали суду першої інстанції.

Оскільки апеляційним судом встановлено, що справу розглянуто судом за відсутності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_9 , які не повідомлені належним чином про дату, час і місце засідання суду і посилаються на це в апеляційних скаргах, то відповідно до п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України таке порушення норм процесуального є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Встановлено, що заочним рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 28 лютого 2019 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 20 лютого 2020 року та постановою Верховного Суду від 15 липня 2021 року у справі № 463/1744/17, позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором позики задоволено. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 заборгованість за борговою розпискою від 29 квітня 2013 року в розмірі 200 000 доларів США, що становить у гривневому еквіваленті за курсом НБУ на день ухвалення рішення 5 398 552,80 грн., та 3 % річних від простроченої суми (станом на 29 листопада 2018 року, що становить 910 діб) у розмірі 404 490,37 грн. Судом проведено розподіл судових витрат.

На виконання рішення Личаківського районного суду м. Львова від 28 лютого 2019 року по справі № 463/1744/17 цим судом 9 квітня 2020 видано виконавчий лист, який перебуває на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Ю.А.

24 квітня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Шелінською Ю.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 61921077 та в процесі перевірки майнового стану боржника за наявними відповідями з реєстраційних органів встановлено, що рухомого майна за боржником не зареєстровано. З інформації із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що за боржником зареєстровано два об`єкти нерухомого майна: будинок за адресою: АДРЕСА_1 та домоволодіння за адресою: АДРЕСА_4 . Іншого нерухомого майна за боржником не зареєстровано.

15 травня 2020 року виконавцем винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій, оскільки згідно ухвали Верхового Суду №463/1744/17 від 27 квітня 2020 року зупинено виконання рішення Личаківського районного суду м. Львова від 28 лютого 2019 року та постанови Львівського апеляційного суду від 20 лютого 2020 року до закінчення їх перегляду в касаційному порядку.

Боржник ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_1 . Вона проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується інформацією міграційної служби про місце реєстрації (т. 1 а.с. 27), а також іншими матеріалами цивільної справи № 463/1744/17. За цією адресою на час смерті були зареєстровані ОСОБА_2 і ОСОБА_3

9 листопада 2021 року на підставі заяви представника стягувача виконавцем винесено постанову про поновлення вчинення виконавчих дій, оскільки постановою Верховного Суду від 15 липня 2021 року рішення Личаківського районного суду м. Львова від 28 лютого 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 20 лютого 2020 року залишено без змін та поновлено їх виконання.

9 листопада 2021 року на підставі заяви представника стягувача виконавцем винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій, оскільки згідно заяви від 8 листопада 2021 року ОСОБА_5 звернувся в Личаківський районний суд м. Львова із заявою про заміну сторони виконавчого провадження та просив зупинити вчинення виконавчих дій.

^

Померлу ОСОБА_6 пережили ОСОБА_4 (чоловік) та дочки ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , які є спадкоємцями першої черги.

З актового запису № 2494 від 1 серпня 1981 року вбачається, що померла ОСОБА_6 (прізвище до шлюбу - ОСОБА_10 ) перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 .

Актовим записом про народження № 1359 від 24 лютого 1982 року стверджується, що батьками ОСОБА_11 є ОСОБА_6 та ОСОБА_4 .

Відповідно актового запису про народження № 8385 від 4 жовтня 1987 року ОСОБА_6 та ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_12 .

Чоловік ОСОБА_6 - ОСОБА_4 після смерті дружини, як її спадкоємець, звернувся до П`ятої Львівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак таке на момент розгляду справи йому не видано.

Відповідно до ч.1 ст. 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

У разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником (ч.1 ст. 442 ЦПК України, ч.5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження»). Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`зковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

У разі смерті боржника, до якого у кредитора існує грошове зобов`язання, за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника у зобов`язанні.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Статтею 1261 цього Кодексу передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно зі ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємці за усною угодою між собою, якщо це стосується рухомого майна, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них.

Відповідно до ч.ч.1,3,5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст. 1269 ЦК України).

Спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто у розмірі, який відповідає його частці у спадщині (ч.1 ст. 1282 ЦК України).

У постанові Верховного Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 2-2697/11 (провадження № 61-28147сво18) наведено такий висновок щодо застосування норм права: «обов`язок спадкодавця щодо сплати заборгованості, присудженої судом (кредиторові) із спадкодавця за його життя, не припинився внаслідок смерті боржника і перейшов до його спадкоємців, а тому вимоги про заміну сторони виконавчого провадження - боржника його правонаступником підлягають задоволенню на підставі ст. 378 ЦПК України 2004 року та ч. 5 ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції чинній на час розгляду подання».

Такий висновок є релевантним і при застосуванні положень ст. 442 ЦПК України в редакції 2017 року) та Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції 2016 року).

Відтак, належить зробити висновок про наявність підстав для заміни сторони виконавчого провадження (боржника ОСОБА_6 ) на її правонаступника - ОСОБА_4 .

Не можуть бути прийняті до уваги доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_4 не є належним спадкоємцем ОСОБА_6 через те, що він не отримав свідоцтво про право на спадщину. Судом встановлено, що ОСОБА_4 у визначеному законом порядку та строк подав заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 , що свідчить про прийняття ним спадщини.

З матеріалів справи (відповіді Личаківської районної адміністрації від 29 травня 2020 року) вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 . З відповіді Личаківської районної адміністрації від 1 грудня 2021 року вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_9 .

Судом встановлено, що спадкоємцями померлої ОСОБА_6 є її чоловік ОСОБА_4 та дочки ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , які після укладення шлюбів змінили свої дошлюбні прізвища « ОСОБА_15 ». Дочки спадкодавця були зареєстровані у встановленому законом порядку в одному будинку з боржником на час відкриття спадщини ( АДРЕСА_1 ).

Верховний Суд у постанові від 22 березня 2023 року (справа № 463/6829/21-ц, провадження № 61-12264св22) зазначив наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).

Отже, спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є власником спадкового майна із часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.

Наявність спору щодо спадкового майна не припиняє право спадкоємця на спадкове майно.

Отже, отримання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину у відповідності зі ст. 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця, а тому відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора та заміни сторони виконавчого провадження.

Аналогічний за змістом висновок викладено у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року у справі № 750/9170/13-ц (провадження № 61-12581св19), 3 березня 2021 року у справі № 265/3683/14-ц (провадження № 61-6745св19) та від 21 липня 2022 року у справі № 537/4780/18 (провадження № 61-8721св21).

У постанові Верховного Суду від 10 травня 2018 року (справа № 497/1870/16-ц, провадження № 61-1831св18) зроблено висновок щодо застосування положень ст. 1268 ЦК України і вказано, що «прийняття спадщини має безумовний характер. Це означає, що приймаючи спадщину, спадкоємець не може обумовити правові наслідки цього правочину з настанням певної обставини. Тому спадкоємець не може обумовити прийняття спадщини прийняттям чи неприйняттям спадщини іншими спадкоємцями; не можна прийняти частину спадщини, а від решти відмовитись; так само не допускається прийняття лише спадкових активів з відмовою від пасивів (боргів) спадкодавця».

Відповідно до ст. 1268 та книги шостої ЦК України на стадії прийняття спадщини вона розглядається як єдине ціле, незалежно від підстави спадкування. Тобто особа реалізує свої права як спадкоємця, приймаючи спадщину, незалежно від підстави спадкування (за законом чи за заповітом). За своєю сутністю прийняття спадщини - це односторонній правочин, який спрямований на набуття спадкового майна (спадщини). Для прийняття спадщини властивий універсальний характер, оскільки це поширюється на всю спадщину, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась (на всі спадкові активи і пасиви). Прийняття може мати місце лише стосовно всієї спадщини як єдиного цілого. Прийняття частини спадщини означає прийняття всієї спадщини. Про це зазначив Верховний Суд у постанові від 7 квітня 2020 року (справа № 456/2628/17, провадження № 61-5524св19).

Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження (ч.2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»).

Тобто, фізична особа незалежно від наявності зареєстрованого місця проживання (місця реєстрації) має можливість на здійснення своїх прав та інтересів.

Місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, у якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини (абзац п`ятий ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»).

Частиною 1 ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо) у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Положення ст. 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.

Право на вибір місця проживання закріплено у ст. 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно з пунктами 3.21, 3.22 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, у редакції на момент відкриття спадщини, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем.

Тобто, постійним місцем проживанням спадкоємця із спадкодавцем вважається як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця на момент смерті спадкодавця зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст. 81 ЦПК України).

Встановлено, що дочки померлої ОСОБА_6 ( ОСОБА_2 і ОСОБА_3 ) протягом строку, встановлено ст. 1270 ЦК України, не подали заяви про відмову від спадщини. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності, а також принципу обов`язковості та виконуваності судового рішення, яке набрало законної сили, колегія суддів критично оцінює подані ними докази щодо не проживання їх разом із спадкодавцем (боржником) на момент відкриття спадщини, оскільки вважає, що оренда житла в іншому населеному пункті, а також доводи щодо проживання не зі спадкодавцем, а проживання окремо зі своїми сім`ями, хоча в одному і тому самому населеному пункті, без доказів зняття з реєстрації за місцем проживання спадкодавця, свідчать про те, що особа зберігала інтерес до житла, де проживала спадкоємець, та не спростовують презумпції прийняття спадщини, на підставі положень ч.3 ст. 1268 ЦК України. Інші докази на підтвердження факту не проживання зі спадкодавцем її дочок ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не надані.

Відомості того, чи звертались до нотаріуса про прийняття спадщини та видачу свідоцтва на право на спадщину за законом інші спадкоємці першої черги - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відсутні, однак вони зареєстровані в будинку за адресою: АДРЕСА_1 з 18 липня 2006 року та 1 січня 2007 року і до цього часу. З цього належить зробити висновок, що вони проживали разом з померлою і на час її смерті та відповідно до ст. 1268 ЦК України ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вважаються такими, що прийняли спадщину, оскільки протягом встановленого законом строку не заявили про відмову від неї.

З урахуванням встановленого, належить зробити висновок, що доводи апеляційних скарг про те, що підстави для застосування судами ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 442 ЦПК України у спірних правовідносинах відсутні, оскільки судом встановлено, що вони прийняли спадщину у встановленому порядку.

З висновками суду першої інстанції про наявність підстав для заміни сторони (боржника) у виконавчому провадженні її правонаступниками колегія суддів погоджується.

Разом з тим, суд першої інстанції помилився щодо визначення меж відповідальності правонаступників.

Статтею 1282 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Обов`язок спадкодавця ОСОБА_6 щодо сплати заборгованості за рішенням суду у справі № 463/1744/17 від 28 лютого 2019 року не припинився внаслідок смерті боржника і перейшов до його спадкоємців, які прийняли спадщину.

Верховний Суд у постанові від 23 січня 2019 року у справі № 2-2697/11 (провадження № 61-28147сво18) зазначив наступне: «Посилання заявника на порушення судами вимог ст.ст. 1281 та 1282 ЦК України, якими визначено спеціальний порядок та строки пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців і порядок задоволення спадкоємцями вимог кредитора, на висновки суду не впливають. Приписи зазначених норм закону на стадії примусового виконання рішення суду про стягнення заборгованості не є підставою для відмови у заміні боржника його спадкоємцем у виконавчому провадженні, а є підставою для визначення державним виконавцем меж відповідальності спадкоємця, який залучений як правонаступник по боргах спадкодавця. Виходячи із вищевказаного слід зазначити про те, що саме по собі відсутність в ухвалі суду посилання на межі відповідальності нового боржника перед кредитором не змінює порядок виконання судового рішення з урахуванням ст. 1282 ЦК України і при вирішенні процесуального питання про заміну сторони виконавчого провадження згідно ст. 378 ЦПК України суд з`ясовує наявність матеріальних і процесуальних підстав правонаступництва, а межі відповідальності спадкоємця визначаються державним виконавцем при виконанні судового рішення згідно вимог ЦК України та Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частина друга статті 376 ЦПК України).

Оскільки апеляційним судом встановлено, що справу розглянуто судом за відсутності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_9 , які не повідомлені належним чином про дату, час і місце засідання суду і посилаються на це в апеляційних скаргах, то відповідно до п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України таке порушення норм процесуального є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про задоволення заяви стягувача про заміну сторони виконавчого провадження (боржника ОСОБА_6 ) на її правонаступників.

Відповідно до ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України. У статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У ч.13 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням висновку щодо суті апеляційної скарги, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, не здійснюється.

Відповідно до ч.5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Керуючись: ст. 367, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст. 376, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і представника ОСОБА_4 - адвоката Комлєва Сергія Валерійовича задовольнити частково.

Ухвалу Личаківського районного суду міста Львова від 14 грудня 2021 року скасувати та прийняти нове рішення.

Заяву ОСОБА_5 про заміну сторони виконавчого провадження задовольнити.

Замінити сторону виконавчого провадження № 61921077 щодо виконання рішення Личаківського районного суду м. Львова від 28 лютого 2019 року в цивільній справі № 463/1744/17.

Замінити боржника - ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_10 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , останнє місце реєстрації: АДРЕСА_1 ), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на її правонаступників: ОСОБА_4 ( АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) та ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст постанови складено 26 листопада 2024 року.

Головуючий-______________________Т.І.Приколота

Судді: ___________ Ю.Р. Мікуш _______________ Р.В. Савуляк