справа № 367/1807/16-ц/ головуючий у суді І інстанції Карабаз Н.Ф.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Березовенко Р.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

з участю секретаря Щавлінського С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданою представником - Диким Юрієм Олеговичем на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 24 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про припинення права власності на майно та повернення майна,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2016 року представник ОСОБА_1 - адвокат Дикий Ю.О. звернувся до Ірпінського міського суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про припинення права власності на майно та повернення майна, у якому просив суд:

припинити право власності відповідачів на квартиру АДРЕСА_1 ;

визнати за позивачем право власності на квартиру АДРЕСА_1 ;

повернути у власність позивача квартиру АДРЕСА_1 ;

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 06 грудня 2023 року визнано обов`язковою явку позивача ОСОБА_1 в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про припинення права власності на майно та повернення майна.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 24 червня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про припинення права власності на майно та повернення майна залишено без розгляду.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Дикий Ю.О. 25 липня 2024 року через систему Електронний суд подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неправильне встановлення обставин справи, які мають значення, просив скасувати ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 24 червня 2024 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апелянт зазначає, що суд не з`ясував, чи повідомлений позивач, явку якого визнано обов`язковою, у визначений ЦПК України спосіб, чи є належним повідомленням учасника справи про час, дату та місце розгляду справи, повернута без вручення судова повістка з вказівкою причин невручення «за закінченням терміну зберігання», чи були наявні підстави визначенні статтею 223, 257 ЦПК України для залишення позову без розгляду.

Також, враховуючи предмет позову та зібрані у справі докази, за наявності клопотання представника позивача про розгляд справи за його відсутності та строку розгляду справи, суд безпідставно визнав обов`язковою явку позивача.

Представник позивача - адвокат Дикий Ю.О. неодноразово особисто з`являвся до суду для участі у судових засіданнях, зокрема призначених судом на 31 березня 2016 року (справу знято з розгляду); 28 квітня 2016 року (розгляд справи відкладено); 17 червня 2016 року (справу знято з розгляду); 15 липня 2016 року (справу знято з розгляду) та 06 жовтня 2016 року (розгляд справи відкладено).

У період з 2017 року до 2020 року інтереси позивача представляла адвокат Шевченко Н.В., яка неодноразово особисто з`являлася до суду для участі у судових засіданнях, які або знімались з розгляду судом, або відкладались на інші дати.

Також адвокат Дикий Ю.О. тричі (29 жовтня 2021 року, 30 листопада 2021 року та 11 серпня 2022 року) звертався до суду з заявами про участь у судових засіданнях призначених на 15 листопада 2021 року, 25 січня 2022 року та 06 вересня 2022 року в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та електронного цифрового підпису, однак жодного разу в зазначену дату та час суд не під`єднав представника позивача до відеоконференцзв`язку для участі у справі.

Поведінка сторони позивача (особиста участь представників позивача у судових засіданнях, звернення з заявами про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції, наявність заяв по суті справи та з процесуальних питань, тощо) свідчить, що позивач заінтересований у вирішенні спору про припинення права власності відповідачів на квартиру АДРЕСА_1 та поверненні йому спірного майна.

Однак з незалежних від сторони позивача підстав розгляд справи затягувався.

13 липня 2021 року представник позивача звернувся до суду з клопотанням в порядку статті 211 ЦПК України про розгляд справи за відсутності позивача на підставі наявних у суду матеріалів.

Враховуючи зазначене клопотання сторона позивача правомірно розраховувала на розгляд судом справи на підставі наявних у суду матеріалів.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 09 вересня 2024 року поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданою представником - Диким Юрієм Олеговичем на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 24 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про припинення права власності на майно та повернення майна, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04 жовтня 2024 року призначено справу до розгляду з повідомленням учасників справи.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені про місце, час і дату розгляду справи в апеляційній інстанції, заяв та клопотань не надходило, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На переконання колегії суддів, оскаржувана ухвала означеним вище вимогам не відповідає, виходячи з наступного.

Залишаючи без розгляду позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про припинення права власності на майно та повернення майна, суд першої інстанції керувався тим, що позивач, будучи належним чином повідомленим, повторно не з`явився в судове засідання, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не направив.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції з нижченаведених підстав.

За змістом частини першої, другої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За правилами частини 5 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився у підготовче засідання чи в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані з принципом диспозитивності цивільного судочинства, за змістом якого особа, що бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Вказані наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути і поважними. Отже, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд повинен залишати позовну заяву без розгляду. Зазначена норма є імперативною та дисциплінує позивача як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він має право подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.

Правове значення у цьому випадку має тільки належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі №759/6512/17, від 07 грудня 2020 року у справі №686/31597/19, від 20 січня 2021 року у справі №450/1805/18 та ін.

За обставинами цієї справи представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Дикий Ю.О. неодноразово, а саме 13 липня 2021 року, 16 листопада 2021 року, подавав до суду заяви про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримував.

Відповідно до відмітки на рекомендованому поштовому відправленні №082, копія ухвали про визнання обов`язковою явки позивача від 06 грудня 2023 року, повернулася на адресу суд «за закінченням терміну зберігання» (т. 2 а.с. 181), що у розумінні ч. 6 ст. 272 ЦПК України не є належним доказом вручення судового рішення та, відповідно повідомлення позивача про визнання обов`язковою його явки в судове засідання.

Крім того, судовий розгляд справи 05 лютого 2024 року о 15-30 год. фактично не відбувся у зв`язку з перебуванням судді у нарадчій кімнаті з розгляду кримінального провадження. Справа №367/1807/16-ц була знята з розгляду та призначена до розгляду на 24 червня 2024 року о 09-40 год, про що секретарем судового засідання складено відповідну довідку (т. 2 а.с. 182).

Встановлені апеляційним судом обставини, у своїй сукупності свідчать про відсутність правових підстав для залишення без розгляду позову ОСОБА_1 у зв`язку з повторною неявкою належним чином повідомленого позивача у судове засідання, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для залишення позову без розгляду на підставі пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена без додержання норм процесуального права, оскільки висновок суду першої інстанції про наявність підстав для залишення позову без розгляду є таким, що не ґрунтується на вимогах процесуального закону.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно із вимогами статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, тому відповідно до положень статті 379 ЦПК України оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 374, 379, 382 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - ОСОБА_4 - задовольнити.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 24 червня 2024 року - скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 20 грудня 2024 року.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова