ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_______________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2024 року

м. Харків

справа № 642/4547/23

провадження № 22-ц/818/1651/24

Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Тичкової О.Ю.,

суддів - Маміної О.В., Пилипчук Н.П.

за участю секретаря судового засідання Тітченко О.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Українська залізниця»

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 та Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Українська залізниця» на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 15 лютого 2024 року у складі судді Бородіної О.В.,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Укрзалізниця»») в особі Регіональної філії «Південна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення моральної шкоди у розмірі 992 400 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 25.09.2015 року біля 15.00 год. на зупинці 30 кілометр залізничної колії, сполученням Куп`янськ-Вузловий-Красний Ліман, між станціями Крючкова та Переддонбасівська, біля села Новоплатонівка Борівського району Харківської області, стався наїзд вантажним потягом № 3327 на громадянина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Внаслідок указаної транспортної події, ОСОБА_3 загинув на місці. Вантажний потяг № 3327, який належить АТ «Українська залізниця», є джерелом підвищеної небезпеки. Позивач є рідною матір`ю загиблого. Бездіяльністю відповідача, який не вжив всіх можливих заходів щодо забезпечення безпеки громадян, зокрема встановлення огорож, парканів тощо, та недопущення тяжких наслідків у вигляді загибелі родича позивачки на залізничному перегоні внаслідок збиття його рухомим складом залізничного транспорту їй спричинено моральну шкоду, розмір якої оцінює в 992 400 грн.

В обґрунтування завданої моральної шкоди посилалась на те, що у зв`язку зі смертю сина вона зазнала сильних душевних та моральних страждань, які полягали у порушенні її нормальної життєдіяльності. Вона дуже любила сина, тому відчувала та відчуває сильний душевний біль від втрати близької їй людини. У неї було порушено нормальний сон, їй часто сняться жахи. Втрата близької людини є для неї незворотною втратою, що спричинила їй довготривалі сильні душевні страждання. Дана справа має суттєве значення для позивачки, оскільки стосується втрати найближчої людини. Відповідачем не було забезпечено всіх можливих заходів щодо забезпечення безпеки громадян, тому позивач вважає, що менша суми відшкодування буде сприяти халатному відношенню відповідача до забезпечення елементарних заходів безпеки на залізничній колії і в подальшому. Використання, зберігання та утримання транспортних засобів, в тому числі рухомого складу, потягів, тепловозів тощо, є джерелом підвищеної небезпеки, тому АТ «Укрзалізниця» має відшкодувати моральну шкоду, завдану смертю особи, незалежно від вини потерпілого.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 15 лютого 2024 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 80 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення обґрунтовано тим, що судом встановлено, що причиною загибелі ОСОБА_3 стали травми, завдані внаслідок наїзду на нього вантажного потягу, що є джерелом підвищеної небезпеки, у зв`язку з грубим порушенням потерпілим правил безпеки на залізничному транспорті (за недоведеності умислу потерпілого або існування обставин непереборної сили). Тому суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для покладення на відповідача цивільно-правової відповідальності з відшкодування моральної шкоди, завданої матері загиблого ОСОБА_3 .. Моральна шкода виявилася у глибоких емоційних переживаннях та моральних стражданнях позивачки через передчасну смерть сина, порушення укладу її життя. При визначенні розміру відшкодування суд врахував, що причиною загибелі ОСОБА_3 було виключно грубе порушення ним «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України» стало. З матеріалів справи вбачається, що постраждалий перебував на залізничній колії , в районі 30 кілометр залізничної колії, сполученням Куп`янськ-Вузловий- Красний Ліман, між станціями Крючкова та Переддонбасівська, біля села Новоплатонівка Борівського району Харківської області, де не передбачено обладнаних пішохідних переходів або зупинки приміського залізничного транспорту. Він був помічений машиністом вантажного потягу, яким були вжиті усі можливі заходи для уникнення наїзду, проте ОСОБА_3 не реагував на попереджувальні звукові сигнали підвищеної гучності, та наближення потягу. Матеріали справи не містять даних щодо фізичного стану постраждалого, причин та підстав його можливого різкого погіршення. Проте аналіз ситуації, що склалась у цій транспортній пригоді, свідчить про професійні та своєчасні дії машиніста потягу, який побачив людину, що перебуває на колії, та намагався відвернути наїзд на неї. Оскільки ДТП сталася внаслідок грубої необережності потерпілого, а відповідачем Правил дорожнього руху порушено не було, суд вважав, що заявлений позивачем розмір відшкодування у сумі 992 400 грн не відповідає засадам розумності та справедливості, та відповідно до ст. 1193 ЦК України підлягає зменшенню.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 яка діє в інтересах ОСОБА_1 просить рішення суду в частині відмови у задоволені позову скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що при ухваленні рішення судом не була врахована ступінь вини власника джерела підвищеної небезпеки щодо не забезпечення залізничної колії від уникнення нещасних випадків, не врахована чинна практика Верховного Суду з аналогічних питань. Вказує, що загиблий був її сином, після його смерті вона зазнає душевних та моральних страждань ступінь яких судом не врахована.

Не погоджуючись з рішенням суду АТ «Українська залізниця» подало апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просило рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що суд не надав належної оцінки висновкам викладеним у постанові про закриття кримінального провадження про те, що в ході досудового слідства порушення експлуатації залізничного транспорту не встановлено, що свідчить про відсутність порушень залізницею норм щодо технічної експлуатації залізниць. Також у крові ОСОБА_3 було виявлено виявлений етиловий спирт в кількості 2,76%, що по даним офіційної таблиці відповідає алкогольному сп`янінні середнього ступеня. Згідно Правилами безпеки громадян на залізничному транспорті України пішоходам забороняється знаходитись на об`єктах залізничного транспорту в стані алкогольного сп`яніння. Знаходження загиблого під час наїзду на нього потягом у стані алкогольного сп`яніння, свідчить про те, що він сприяв виникненню та збільшенню завданої йому шкоди. Зазначене судом не враховано. Чинним законодавством України не передбачена презумпція наявності моральної шкоди, позивач має доводити обґрунтованість заявлених позовних вимог, проте матеріали справи не мітять доказів в обґрунтування ступеня понесених позивачкою фізичних, душевних чи психічних страждань.

Також, судом першої інстанції не з`ясовано фінансового стану відповідача. Твердження представника позивача про отримання прибутку залізницею у мільярдах гривень є недостовірною інформацією. Згідно з консолідованого фінансового звіту за 2021 рік карантинні обмеження запроваджені у зв`язку з пандемію коронавірусної інфекції (СОУШ- 19) значно вплинули на рівень економічної активності АТ «Укрзалізниця», зокрема, тимчасово припинялися залізничні пасажирські перевезення за всіма видами сполучення. Починаючи з березня 2019 року для запобігання поширенню пандемії призвели до зниження попиту на перевезення вантажів, призупинення пасажирських перевезень та відповідно зниження надходжень товариства, однак незважаючи на усі заходи, АТ «Укрзалізниця» наразі є збитковим підприємством.

ОСОБА_2 яка діє в інтересах ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу АТ «Укрзалізниця» просить апеляційну скаргу товариства залишити без задоволення. Посилається на те, що викладені в ній доводи висновків суду про наявність підстав для задоволення позову не спростовують. Суд правильно встановив характер спірних правовідносин та застосував до них норми матеріального права що їх регулюють.

09 травня 2024 року АТ «Укрзалізниця» подано відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 яка діє в інтересах ОСОБА_1 , яким мотивовано відсутність підстав для відшкодування шкоди та задоволення вимог в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін у справі, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У відповідності до частин 1-5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно гуртуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1

25.09.2015 біля 15.00 год. на зупинці 30 кілометр залізничної колії, сполученням Куп`янськ-Вузловий-Красний Ліман, між станціями Крючкова та Переддонбасівська, біля села Новоплатонівка Борівського району Харківської області, стався наїзд вантажним потягом № 3327 на громадянина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Внаслідок указаної транспортної події, ОСОБА_3 загинув на місці.

25.09.2015 за вказаним фактом до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості за № 0000340 за частиною 3 статті 276 КК України.

Відповідно до висновку експерта № 2693-Дм/15 від 24.10.2015 року встановлено, що причиною смерті ОСОБА_3 стала несумісна з життям сукупна тупа травма тіла. Вказані у висновку тілесні ушкодження, враховуючи їх характер, могли утвориться від дії тупих твердих предметів, зі значною силою, та могли утворитись в умовах залізнодорожньої травми, вказаної в направленні. Під час судово-токсикологічної експертизи крові трупа ОСОБА_3 виявлений етиловий спирт в кількості 2,76%, що по даним офіційної таблиці відповідає алкогольному сп`янінні середнього ступеня, (а.с. 16- 19).

Постановою слідчого СВ Борівського РВ Головного управління Національної поліції України в Харківській області від ЗО жовтня 2015 року вказане кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Як вбачається з вказаної постанови приблизно на відстані 600 м машиністом та помічником машиніста під час руху вантажного потягу № 3327 ними була виявлена перешкода на шляху поїзду, для попередження наїзду на перешкоду, ними подавались сповіщальні сигнали на звільнення шляху, та щоб людина котра знаходилась на залізничній колії відійшла у небезпечне місто. Але шлях, по якому прямує поїзд своєчасно не звільнився, тому машиністом був вжитий захід для зупинки поїзду, а саме екстрене гальмування поїзду. Дані обставини були передані черговому по станції. Причиною загибелі ОСОБА_3 стали травми, завдані внаслідок наїзду на нього вантажного потягу, які були спричинені джерелом підвищеної небезпеки у зв`язку зі здійсненням експлуатації останнього та грубим порушенням потерпілим правил безпеки на залізничному транспорті (за недоведеності умислу потерпілого або існування обставин непереборної сили), суд приходить до висновку про наявність правових підстав для покладення на відповідача цивільно-правової відповідальності з відшкодування моральної шкоди, завданої матері загиблого ОСОБА_3

Матеріали справи не містять даних щодо фізичного стану постраждалого, причин та підстав його можливого різкого погіршення.

Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно зі статтею 27 Конституції України кожна людина має невід`ємне право на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов`язок держави - захищати життя людини.

Статтею 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що право кожного на життя охороняється законом.

Підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують безпеку життя і здоров`я громадян, які користуються його послугами, а також безпеку руху поїздів, охорону навколишнього природного середовища згідно з чинним законодавством України. Безпека руху поїздів - це комплекс організаційних і технічних заходів, спрямованих на забезпечення безаварійної роботи та утримання в постійній справності залізничних споруд, колій, рухомого складу, обладнання, механізмів і пристроїв (частини 1-2 статті 11 Закону України «Про залізничний транспорт»).

Пунктом 100 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 квітня 1998 року № 457, передбачено, що залізниці повинні забезпечувати потреби населення у пасажирських перевезеннях, безпеку користування залізничним транспортом, необхідні зручності, якісне обслуговування пасажирів на вокзалах і в поїздах, своєчасне перевезення і збереження багажу і вантажобагажу.

У той же час Правилами безпеки громадян на залізничному транспорті України, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 19 лютого 1998 року № 54, пішоходам дозволено переходити залізничні колії тільки у встановлених місцях (пішохідні мости, переходи, тунелі, переїзди тощо); перед тим, як увійти в небезпечну зону (ступити на колію), потрібно впевнитись у відсутності поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо); при наближенні поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо) треба зупинитись поза межами небезпечної зони, пропустити його і, впевнившись у відсутності рухомого складу, що пересувається по сусідніх коліях, почати перехід (пункти, 2.1 - 2.3). Пішоходам заборонено ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань менше п`яти метрів; переходити і перебігати через залізничні колії перед поїздом (або локомотивом, вагоном, дрезиною тощо), що наближається, якщо до нього залишилося менше ніж 400 м. (пункти, 2.5, 2.6).

Відповідно до статті 23 ЦК України кожна особа, має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою зокрема щодо членів її сім`ї.

За змістом статті 1167 ЦК України, якщо моральної шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

Відповідно до частини 2 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Крім того слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України застосовуються тоді, коли шкоду завдано джерелом підвищеної небезпеки.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини.

Згідно з частиною 5 статті 1187 ЦК України при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Під непереборною силою необхідно розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини 1 статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого необхідно розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид, умисний злочин).

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина 2 статті 1193 ЦК України).

Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються у випадках завдання шкоди майну, а також ушкодженням здоров`я фізичній особі. Підставою для цього може бути груба необережність

Відповідно до Висновку експерта № 2693-Дм/15 від 24.10.2015 року встановлено, що причиною смерті ОСОБА_3 стала несумісна з життям сукупна тупа травма тіла. Вказані у висновку тілесні ушкодження, враховуючи їх характер, могли утвориться від дії тупих твердих предметів, зі значною силою, та могли утворитись в умовах залізнодорожньої травми, вказаної в направленні. Під час судово-токсикологічної експертизи крові трупа ОСОБА_3 виявлений етиловий спирт в кількості 2,76%, що по даним офіційної таблиці відповідає алкогольному сп`янінні середнього ступеня, (а.с. 16- 19).

Постановою слідчого СВ Борівського РВ Головного управління Національної поліції України в Харківській області від ЗО жовтня 2015 року вказане кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Як вбачається з вказаної постанови приблизно на відстані 600 м машиністом та помічником машиніста під час руху вантажного потягу № 3327 ними була виявлена перешкода на шляху поїзду, для попередження наїзду на перешкоду, ними подавались сповіщальні сигнали на звільнення шляху, та щоб людина котра знаходилась на залізничній колії відійшла у небезпечне місто. Але шлях, по якому прямує поїзд своєчасно не звільнився, тому машиністом був вжитий захід для зупинки поїзду, а саме екстрене гальмування поїзду. Дані обставини були передані черговому по станції.

Причиною загибелі ОСОБА_3 стали травми, завдані внаслідок наїзду на нього вантажного потягу, які були спричинені джерелом підвищеної небезпеки у зв`язку зі здійсненням експлуатації останнього та грубим порушенням потерпілим правил безпеки на залізничному транспорті (за недоведеності умислу потерпілого або існування обставин непереборної сили), суд приходить до висновку про наявність правових підстав для покладення на відповідача цивільно-правової відповідальності з відшкодування моральної шкоди, завданої матері загиблого ОСОБА_3

Матеріали справи не містять даних щодо фізичного стану постраждалого, причин та підстав його можливого різкого погіршення.

Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно зі статтею 27 Конституції України кожна людина має невід`ємне право на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов`язок держави - захищати життя людини.

Статтею 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що право кожного на життя охороняється законом.

Підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують безпеку життя і здоров`я громадян, які користуються його послугами, а також безпеку руху поїздів, охорону навколишнього природного середовища згідно з чинним законодавством України. Безпека руху поїздів - це комплекс організаційних і технічних заходів, спрямованих на забезпечення безаварійної роботи та утримання в постійній справності залізничних споруд, колій, рухомого складу, обладнання, механізмів і пристроїв (частини 1-2 статті 11 Закону України «Про залізничний транспорт»).

Пунктом 100 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 квітня 1998 року № 457, передбачено, що залізниці повинні забезпечувати потреби населення у пасажирських перевезеннях, безпеку користування залізничним транспортом, необхідні зручності, якісне обслуговування пасажирів на вокзалах і в поїздах, своєчасне перевезення і збереження багажу і вантажобагажу.

потерпілого, наприклад перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо.

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина 2 статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дій, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК Українки суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Встановивши, що причиною загибелі ОСОБА_3 стали травми, завдані внаслідок наїзду на нього електропотягу, які були спричинені джерелом підвищеної небезпеки у зв`язку зі здійсненням експлуатації останнього та грубим порушенням потерпілим правил безпеки на залізничному транспорті (за недоведеності умислу потерпілого або існування обставин непереборної сили), суд першої інстанції, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для покладення на відповідача цивільно-правової відповідальності з відшкодування моральної шкоди, завданої матері загиблого ОСОБА_3 .

Суд також дійшов обґрунтованого висновку про те, що оскільки дорожньо - транспортна пригода сталася внаслідок грубої необережності потерпілого, а відповідачем Правил дорожнього руху порушено не було, розмір заявленого позивачкою відшкодування завданої їй моральної шкоди смертю потерпілого підлягає зменшенню.

Матеріали справи не містять даних щодо фізичного стану постраждалого, причин та підстав його можливого різкого погіршення.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV V. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

В контексті доводів апеляційних скарг щодо необґрунтовано завищеного/заниженого розміру моральної шкоди колегія суддів зауважує, що при визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.

Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20, від 23 листопада 2022 року в справі № 686/13188/21, від 19 квітня 2023 року в справі № 336/10216/21.

Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19).

Таким чином розмір відшкодування моральної шкоди не є сталою величиною, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи.

Беручи до уваги наведене, з урахуванням відсутності доказів порушення працівниками залізниці правил безпеки руху або експлуатації транспорту, водночас за наявності особистої грубої необережності самого потерпілого, апеляційний суд погоджується з розміром стягнутої судом першої інстанції на відшкодування завданої моральної шкоди 80 000 грн.

За наведених обставин апеляційна скарга Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» не підлягає задоволенню.

Твердження позивачки про бездіяльність відповідача, який не вжив всіх можливих заходів щодо забезпечення безпеки громадян, зокрема встановлення огорож, парканів тощо зокрема у місті, де сталося ДТП не ґрунтуються на законі.

Посилання ОСОБА_1 на не зазначення у резолютивних частинах оскаржуваних рішень того, що моральна шкода підлягає виплаті без відрахування податків та обов`язкових платежів, також не ґрунтуються на законі, оскільки на встановлений податковим законодавством порядок оподаткування доходу платника податку, існує, зокрема, встановлений підпунктом «а» підпункт 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України припис щодо не включення до оподатковуваного доходу платника податку сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування шкоди життю та здоров`ю.

Також, судова колегія приймає до уваги той факт, що ушкодження здоров`я позивача настало внаслідок його грубої необережності, а саме знаходження потерпілого на залізничних коліях у стані алкогольного сп`яніння.

За таких обставинах, врахувавши фактичні обставини справи, поведінку потерпілого, характер, глибину і тривалість душевних страждань позивачів, суд дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди.

Встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її правильного вирішення, судова колегія виходить з наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`ю , внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки вважає, що розмір моральної шкоди визначений судом першої інстанції у розмірі 80 000 грн, є співмірним з тяжкістю моральних страждань що узгоджується із висновками Верховного Суду у справах з аналогічними правовідносинами.

Решта доводів апеляційної скарги зводяться до незгоди з рішенням суду та переоцінки доказів у справі.

За таких обставин апеляційний суд погоджується з висновком суду щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог і доводи апеляційних скарг не є підставою для скасування даного судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, питання щодо перерозподілу судових витрат відповідно до статті 141 ІІПК України та Закону України «Про судовий збір» не вирішувалося.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційній суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційні скарги Акціонерного товариства «Українська залізниця» та ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 15 лютого 2024 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 червня 2024 року.

Головуючий О.Ю.Тичкова

Судді О.В.Маміна

Н.П. Пилипчук