ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1006/24 Справа № 202/5537/22 Суддя у 1-й інстанції - Слюсар Л.П Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2024 року Дніпровський Апеляційний суд у складі: головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М.., Пищиди М.М.,

за участю секретаря Кошари О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Занько Едуард Петрович, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Черновська Людмила Григорівна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Попова Ірина Володимирівна, про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом, визнання недійсними договорів купівлі-продажу квартири, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та витребування майна

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 вересня 2023 року, -

В С Т А Н О В И В:

01 вересня 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Занько Едуард Петрович, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Черновська Людмила Григорівна про визнання права власності в порядку спадкування за законом, визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та витребування майна.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабуся позивача - ОСОБА_4 .

За фактом смерті ОСОБА_4 04.11.2015 року в Єдиному державному реєстрі досудових розслідувань було зареєстроване кримінальне провадження № 0001859 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Після смерті бабусі ОСОБА_4 відкрилась спадщина на все належне їй майно, в тому числі на квартиру АДРЕСА_1 .

На час відкриття спадщини батько позивача ОСОБА_5 залишився проживати в квартирі АДРЕСА_1 , як спадкоємець першої черги та з заявою до нотаріуса про прийняття спадщини не звертався, постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини і не відмовлявся від прийняття спадщини в порядку визначеному ст. 1273 ЦК України, в строки визначені ст. 1270 ЦК України.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача - ОСОБА_5 .

За фактом смерті ОСОБА_5 19.06.2016 року в Єдиному державному реєстрі досудових розслідувань було зареєстроване кримінальне провадження № 0001411 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Оскільки, ОСОБА_5 є сином спадкодавця ОСОБА_4 відповідно, позивач є донькою ОСОБА_5 , і таким чином позивач є спадкоємцем за правом представлення, тієї спадщини, яка належала б за законом її батьку.

Спадкоємці першої черги, крім позивача відсутні, однак, оформити спадщину позивач не має можливості в зв`язку з тим, що квартира АДРЕСА_1 знаходиться у незаконному володінні інших осіб.

02.04.2018 року позивач звернулася до Індустріального ВП ДВП ГУ НП в Дніпропетровській області із заявою про те, що невстановлені особи шляхом використання завідомо підроблених документів заволоділи квартирою АДРЕСА_1 , яка належить її бабці ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3

Даний факт зареєстровано в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 05.04.2018 року за № 0000540 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.358 КК України та 05.04.2018 року за № 0000540 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.190 КК України.

У ході проведення досудового розслідування у кримінальному проваджені №0000540 від 05.04.2018 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст.358, ч.3 ст. 190 КК України встановлено, що померла рідна бабуся ОСОБА_4 у себе вдома 04.11.2015р. за адресою: АДРЕСА_2 , а батько ОСОБА_5 помер за вищевказаною адресою ІНФОРМАЦІЯ_4 . Крім того, заявниці відомо, що за життя, а саме у січні 2010 року у її бабусі ОСОБА_4 було викрадено паспорт громадянина України НОМЕР_1 , новий паспорт вона не отримувала. У липні 2012 року її батько ОСОБА_5 також втратив свій паспорт громадянина України НОМЕР_2 , і новий паспорт не отримував.

Позивачці відомо, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 належало бабусі ОСОБА_4 , а після її смерті повинно було перейти до батька ОСОБА_5 , а після його смерті до позивачки.

Ні у бабусі ОСОБА_4 , а ні у батька ОСОБА_5 не було паспортів, а тому вони не мали можливості вчиняти будь-які дії щодо спадкового майна.

ІНФОРМАЦІЯ_5 після смерті батька ОСОБА_5 , позивач звернулася до Шостої дніпровської державної нотаріальної контори для відкриття спадкової справи та оформлення спадщини.

18.12.2018 року Шостою дніпровською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа за № 819/2018 за фактом смерті ОСОБА_5 , батька позивача, відповідно до Витягу № 54533644 від 18.12.2018 року про реєстрацію в Спадковому реєстрі та 18.02.2019 року Шостою дніпровською державною нотаріальною конторою було винесено Постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_1 на майно, яке складається з квартири АДРЕСА_1 , що залишилося після смерті її батька ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 , у зв`язку з тим, що неможливо встановити місце відкриття спадщини у спадкоємця відсутній факт прийняття спадщини та спадкове майно відсутнє у складі спадщини.

Після отримання Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії Шостої дніпровської державної нотаріальної контори позивач 02 грудня 2019 року звернулася до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою про визнання незаконної постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій, про визнання права власності, скасування запису у державному реєстрі.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 липня 2020 року позовну заяву позивача про визнання незаконної постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій, про визнання права власності, скасування запису у державному реєстрі - залишено без розгляду.

Після смерті бабусі ОСОБА_4 позивач звернулася до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Черновської Л.Г. для відкриття спадкової справи та оформлення спадщини, якою була заведена спадкова справа за № 180/2022 спадкодавець ОСОБА_4 .

30.08.2022 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Черновською Л.Г. винесено Постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій. Неможливо вчинити нотаріальні дії - видати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті громадянина ОСОБА_5 , дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 , та громадянки ОСОБА_4 , дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 на ім`я ОСОБА_1 , родини відносини донька, на спадкове майно - квартира АДРЕСА_1 в зв`язку відсутності документів підтверджуючих факт прийняття спадщини, відсутності документів підтверджуючих право власності на спадкову масу.

Оскільки, 30.01.2001 року нотаріусом Поповою І.В. зареєстровано під № 81 нотаріальну дію, а саме договір купівлі-продажу АВР № 124665 спірної квартири АДРЕСА_1 між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , та лише через 15 років, після смерті ОСОБА_5 18.06.2016 року, тобто 20.07.2016 року ОСОБА_3 зареєструвала право власності на вказану квартиру.

У подальшому, на підставі договору купівлі-продажу від 22.07.2016 року відповідач-2 ОСОБА_3 відчужила спірну квартиру ОСОБА_6 , а на підставі договору купівлі-продажу від 10.09.2016 року ОСОБА_6 здійснив відчуження цієї квартири на користь відповідача-1 ОСОБА_2 , яка на теперішній час є власником спірної квартири АДРЕСА_1 .

У ході проведення досудового розслідування у кримінальному проваджені № 0000540 було встановлено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 не міг купити спірну квартиру у відповідача -2 ОСОБА_3 , а потім продати її відповідачу - ОСОБА_2 , так як помер ІНФОРМАЦІЯ_8

Померлий ОСОБА_6 не міг проводити будь-які нотаріальні посвідчення, це факт говорить про те, що особа яка вчинила нотаріальні дії діяла за підробленими документами на вказану квартиру.

Згідно Договору купівлі-продажу квартири від 10.09.2016 року ОСОБА_6 продав спірну квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, опис об`єкта: загальна площа (кв.м.): 31,9, житлова площа (кв.м.): 19. Опис: квартира складається з: 1- коридор; 2-житлова; 3-кухня; 4-вбиральня; 5-ванна. Номер запису пре право власності/довірчої власності: 16366626. Тип права власності: право власності. Дата, час. державної реєстрації: 10.09.2016 15:52:27. Державний реєстратор; приватний нотаріус Занько Едуард Петрович, Дніпровський міський нотаріальний округ, Дніпропетровська обл. Підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 31326639 від 10.09.2006 16:56:05, приватний нотаріус Занько Едуард Петрович, Дніпровський міський нотаріальний округ, Дніпропетровська обл. Підстава для державної реєстрації: договір купівлі- продажу, квартири, серія та номер: 1109, виданий 10.09.2006, видавник приватний нотаріус Занько Е. П., Дніпровський міський нотаріальний округ, Дніпропетровська обл. Форма власності: приватна. Розмір частки; 1/1. Власники: ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , паспорт громадянина України, серія та номер: НОМЕР_4 , виданий 28.11.19965 видавник: Новокаховським МВ УМВС України в Херсонській області, країна громадянства: Україна.

На теперішній час відповідач-1 ОСОБА_2 мешкає в спірній квартирі АДРЕСА_1 , на яку вона набула право власності незаконно, тому договір купівлі-продажу спірної квартири, укладений 10 вересня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 підлягає визнанню недійсним.

Набуття у власність відповідачем-1 ОСОБА_2 спірної квартири відбулось з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки відповідачі шляхом використання завідомо підроблених документів заволоділи квартирою АДРЕСА_1 , яка належала бабці позивача ОСОБА_4 , то зазначена квартира вибула з володіння ОСОБА_4 , як законного власника, не з її волі.

Таким чином, позивач, в порядку вступу як правонаступник після смерті батька ОСОБА_5 отримала на час відкриття спадщини після смерті бабусі ОСОБА_4 , всі належні позивачу права обов`язки, в тому числі і майнові (немайнові) права щодо спірної квартири, а отримати спадщини позивач не має можливості. Тому вона вимушена звернутися до суду з даним позовом.

Просила суд: визнати недійсним договір купівлі-продажу № 1109 від 10 вересня 2016 року укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1 ; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, опис об`єкта: загальна площа (кв.м.): 31,9, житлова площа (кв.м.): 19.1, опис: квартира складається з: 1 коридор; 2- житлова; 3-кухня; 4 вбиральня; 5 ванна. Адреса: АДРЕСА_2 . Номер запису про право власності/довірчої власності: 16366626. Тип власності: право власності. Дата, час державної реєстрації: 10.09.2016 15:52:27. Державний реєстратор: приватний нотаріус Занько Едуард Петрович, Дніпровський міський нотаріальний округ, Дніпропетровська обл. Підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 31326639 від 10.09.2006 16:56:05, приватний нотаріус Занько Едуард Петрович, Дніпровський міський нотаріальний округ, Дніпропетровська обл. Підстава для державної реєстрації: договір купівлі-продажу квартири, серія та номер: 1109, виданий 10.09.2006, видавник приватний нотаріус Занько Е.П., Дніпровський міський нотаріальний округ, Дніпропетровська обл. Форма власності: приватна. Розмір частки: 1/1. Власники: ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , паспорт громадянина України, серія та номер: НОМЕР_4 , виданий 28.11.1996, видавник: Новокаховський МВ УМВС України в Херсонській області, країна громадянства: Україна; витребувати від ОСОБА_2 , як добросовісного набувача, на користь ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_4 ; визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на квартиру АДРЕСА_4 , успадковану після померлої ОСОБА_4 ; стягнути з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3969,60 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн.(том 1 а.с.2-7).

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 вересня 2023 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Занько Е.П., приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Черновська Л.Г., приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Попова І.В. про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом, визнання недійсними договорів купівлі-продажу квартири, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та витребування майна відмовлено (том 2 а.с.147-162).

Додатковим рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 жовтня 2023 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 25000 грн. 00 коп. та 420 грн. 00 коп. поштових витрат (том 2 а.с.221-225).

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (том 3 а.с.3-8).

В порядку ст. 360 ЦПК України, від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду, а також безпідставність доводів апеляційної скарги, просила, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Від апелянта надійшла відповідь на відзив в якій, остання наголошувала на задоволення її позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що у період до 31.12.2003 р. ЦК УРСР дійсно передбачав реєстрацію договору купівлі-продажу жилого будинку у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів, проте така реєстрація не мала значення для визначення моменту укладення договору.

В суді першої інстанції встановлено та вбачається із наданої приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Поповою Іриною Володимирівною інформації, на виконання ухвали суду від 24 березня 2023 року про надання доказу, що в 2001 році договір купівлі-продажу спірної квартири між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , нею не посвідчувався.

Представники відповідача ОСОБА_2 просили суд застосувати до зазначених позовних вимог позивача строки позовної давності.

Як встановлено в судовому засіданні в цивільній справі № 202/8077/19 ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22.07.2020 р. позовну заяву за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Шостої Дніпровської державної нотаріальної контори про визнання незаконною постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії; про визнання факту сумісного проживання та прийняття спадщини; про скасування запису в держаному реєстрі; про визнання права власності залишено без розгляду, про що не заперечували сторони по справі (т.1 а.с.13). З тексту позовної заяви, підписаної представником Позивача вбачається, що про смерть ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Позивачу достеменно було відомо ще у жовтні 2017 року.

Також до позовної заяви по справі № 202/8077/19 додано копію договору про представництво та надання інших видів правової допомоги, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Леонідовим О.М. 01.12.2017 р. (т. 1 а.с. 137), предметом договору визначено надання юридичних послуг «у справі щодо отримання спадщини за адресою: АДРЕСА_2 ».

Отже, з жовтня 2017 р., та безпосередньо з 01.12.2017 р. після смерті свого батька, позивачкою вживалися заходи щодо отримання у власність спірної квартири.

Таким чином, строк позовної давності щодо можливості визнання договору купівлі-продажу квартири від 30.01.2001 р. недійсним почався з жовтня 2017р., а з даним позовом позивачка звернулася до суду 01 вересня 2022 року, майже через п`ять років, отже строк позовної давності до цієї вимоги сплив і підлягає застосуванню.

Щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу від 10 вересня 2016 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , та скасування рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень, то суд першої інстанції виходив з наступного.

Як зазначає позивач, ОСОБА_6 не міг укладати договір, оскільки помер в грудні 2013 року та надано суду Постанову від 23.12.2013 про закриття кримінального провадження №0005786 від 17.12.2013 року, за ч.1 ст.115 КК України за фактом смерті у зв`язку з відсутністю події (том1 а.с. 227, 227 зв.)

Згідно з листом від 23.11.2022 р. вих. № 2362/20.16.-31, наданого на виконання ухвали Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18.11.2022 р. Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) повідомлено, що за результатами перевірки відомостей у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян актового запису про смерть ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_9 - не виявлено.

Зазначене повністю спростовує твердження Позивача про смерть ОСОБА_6 . Факт відсутності запису в реєстрі актів цивільного стану про смерть ОСОБА_6 , всупереч встановленому законодавством порядку, Позивачем ніяк не спростовано.

Суд прийняв до уваги доводи представників відповідача, про те, що позивачкою, заявлено вимоги про визнання договору купівлі-продажу від 10.09.2016 р., укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 недійсним, однак вона є не заінтересованою особою відносно зазначеного правочину, оскільки, у неї відсутній будь-який обґрунтований майновий інтерес та відсутнє будь-яке право на спірне майно (квартиру), оскільки таке право у позивачки ніколи не виникало.

Щодо заявлених позовних вимог про визнання права власності за позивачем на квартиру в порядку спадкування за законом та витребування від ОСОБА_2 спірної квартири, то суд виходив з наступного.

ОСОБА_1 не прийняла спадщини після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Як вбачається із доданих до позовної заяви документів: копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18.02.2019 р.; постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30.08.2022 р., для вчинення нотаріальних дій щодо оформлення спадкових прав на майно Позивачка зверталася із пропуском строку, визначеного законом для прийняття спадщини (ст. 1270 ЦК України - шестимісячний строк з дня відкриття спадщини).

18.02.2019 р. Позивачка звернулась до Шостої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 .

При цьому, із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 , Позивачка взагалі не зверталась.

Постановою від 18.02.2018 р. у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачці відмовлено через те, що (серед іншого) у спадкоємця відсутній факт прийняття спадщини.

Із заявою про прийняття спадщини після смерті бабусі ОСОБА_4 . Позивачка звернулась до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Черновської Л.Г. лише 30.07.2022 р. (після встановленого відповідно до ст. 1270 ЦК України строку, майже через сім років після відкриття спадщини).

Постановою від 30.08.2022 р. видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 , та після смерті бабусі ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_10 , відмовлено через (серед інших підстав) відсутність документів, підтверджуючих факт прийняття спадщини.

Отже, Позивачка ОСОБА_1 не прийняла спадщини після смерті батька ОСОБА_5 і бабусі ОСОБА_4 .

Відмовляючи у задоволені позовних вимог про визнання договору купівлі-продажу квартири від 30.01.2001 р. недійсним, суд 1 інстанції відмовив, застосувавши позовну давність, про що просив відповідач. Відмовляючи у задоволенні іншої частини позовних вимог, суд першої інстанції виходи із того, що заявлені позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, тому наявні підстави для відмови в задоволені позовних вимог через їх необґрунтованість.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду в повному обсязі.

Частинами першою та третьою статті 1268 ЦК України визначено, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно зі ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно зі ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Як вірно встановив суд першої інстанції, позивачка не прийняла спадщини після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та не є спадкоємицею після смерті ОСОБА_4 , оскільки не вчинила дії спрямовані на оформлення спадкових прав в порядку та на умовах, визначених чинних законодавством, а саме не звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини.

Вказані обставини свідчать, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованих висновків, що у Позивачки відсутнє будь-яке право на спірну квартиру, відповідачі його не порушили, а відтак заявлений позов поданий на захист не існуючого права.

Посилання в апеляційній скарзі на неповне дослідження доказів, колегія суддів сприймає критично, оскільки суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України.

За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення від доказування ОСОБА_1 , як позивача, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні. Позивач та його представник не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування своїх доводів позовної заяви.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги Банку.

Так, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасник справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Проте, докази, передбачені ст. 367 ч. ч. 2, 3 ЦПК України, у цій справі відсутні та позивачем, апеляційному суду не надані.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Встановлено, що у цій справі відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.

Судом першої інстанції також правильно зроблено висновок про те, що строк позовної давності щодо можливості визнання договору купівлі-продажу квартири від 30.01.2001 р. недійсним почався принаймні з жовтня 2017 р. і відтак сплив.

Крім того, вірними є висновки суду в частині відмови у задоволені вимог про визнання договору купівлі-продажу від 10.09.2016 р., укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 недійсним, оскільки позивач є не заінтересованою особою відносно зазначеного правочину, оскільки, у неї відсутній будь-який обґрунтований майновий інтерес та відсутнє будь-яке право на спірне майно (квартиру), оскільки таке право у позивачки ніколи не виникало.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції вірно визначив характер спірних правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи, надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи й зводяться до переоцінки судом доказів, яким судом першої інстанції надана належна оцінка обґрунтовано викладена в мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у апеляційній скарзі заявник.

З урахуванням вищевикладеного, вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б спростували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "РуїсТоріха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

З огляду на те, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 вересня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: