Дата документу 17.12.2024 Справа № 336/2176/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/2176/23
Провадження №22-ц/807/2278/24
Головуючий в 1-й інстанції Зарютін П.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2024 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.
суддів:Кочеткової І.В., Полякова О.З.,
секретарВолчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Мазур Олени Сергіївни на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04 жовтня 2024 року, ухвалене у м. Запоріжжі у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання купівлі-продажу автомобілю недійсним та поділ майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року позивач ОСОБА_2 , в особі адвоката Шумського Ігоря Васильовича звернувся до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя із позовною заявою до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, в якому просив визнати за позивачем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на 1/2 частку автомобіля MAZDA CX-5, 2018 року випуску, білого кольору, VIN - НОМЕР_2 , державний реєстраційний номер НОМЕР_3 та стягнути з відповідача судові витрати пов`язані із розглядом справи.

07.06.2023 року представник позивача ОСОБА_2 адвокат Шумський Ігор Васильович подав до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог та залучення до розгляду по справі співвідповідача. В обґрунтування такої заяви сторона позивача зазначила, що окрім позовних вимог про визнання за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на 1/2 частку автомобіля MAZDA CX-5, 2018 року випуску, білого кольору, VIN - НОМЕР_2 , для ефективного захисту його порушених прав та у зв`язку із обставинами, які були з`ясовані 11.05.2023 року під час підготовчого судового засідання, необхідно збільшити позовні вимоги (шляхом подання уточненої позовної заяви). В уточненій позовній заяві ОСОБА_2 , окрім первинної позовної вимоги про поділ майна подружжя, також була додана позовна вимога про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу № 2342/2023/3595855 від 10.01.2023 року, який укладено в ТСЦ МВС № 2342 із застосуванням відповідної реституції, а саме договору з купівлі-продажу автомобіля MAZDA CX-5, 2018 року випуску, білого кольору, VIN - НОМЕР_2 , державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , який було укладено між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Позивач зазначав, що з огляду на те, що така вимога безпосередньо стосується ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який є покупцем спірного автомобіля MAZDA CX-5, необхідно вирішити питання про залучення його у якості співвідповідача по цій справі.

Судом було вирішено питання про прийняття до розгляду уточненої позовної заяви та залучення у якості другого відповідача по справі - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04 жовтня 2024 року, позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним та поділ майна подружжя, - задоволено в повному обсязі.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу № 2342/2023/3595855 від 10.01.2023 року, укладений в ТСЦ МВС № 2342, а саме договір купівлі-продажу автомобіля MAZDA CX-5, 2018 року випуску, білого кольору, VIN - НОМЕР_2 , державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , який було укладено між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Визнано за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на 1/2 частку автомобіля MAZDA CX-5, 2018 року випуску, білого кольору, VIN - НОМЕР_2 .

Стягнуто з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору у сумі 5547,91 гривень (п`ять тисяч п`ятсот сорок сім гривень 91 копійка).

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 в особі представника адвоката Мазур Олени Сергіївни подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати в частині визнання за позивачем права власності на частку спірного автомобіля та ухвалити в цій частині нове рішення про визнання за позивачем права власності на 15/100 часток спірного автомобіля.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що матеріалами справи підтверджується, що більша частина коштів, за які було придбано спірний автомобіль належала відповідачці і була виручена від продажу належного їй на праві власності автомобіля. Таким чином презумпція рівності часток подружжя у праві спільної сумісної власності була спростована.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника адвоката Шумського Ігоря Васильовича зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок винесено обґрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що «07» липня 2021 року Шевченківським районним у м. Запоріжжі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 було зареєстровано шлюб, про що «07» липня 2021 року складено відповідний актовий запис за № 188. Після укладення шлюбу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 взяла собі прізвище « ОСОБА_6 ». Вищезазначений шлюб між сторонами по справі було розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06.12.2022 року в межах розгляду цивільної справи № 336/5187/22, провадження № 2/336/3818/2022 за позовною заявою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про розірвання шлюбу. На момент розгляду справи зазначене рішення набуло законної сили.

За час перебування у шлюбі позивачем ОСОБА_2 було придбано на аукціоні у США автомобіль MAZDA CX-5, 2018 року випуску, білого кольору, VIN - НОМЕР_2 , право власності на цей автомобіль було оформлене на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

Придбаний у шлюбі автомобіль MAZDA CX-5, 2018 року випуску, VIN - НОМЕР_2 , державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , перебував у користуванні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , документи на автомобіль також перебували у відповідача по справі.

З копії договору купівлі-продажу транспортного засобу (№ 2342/2023/3595855) від 10.01.2023 року укладеному в ТСЦ МВС № 2342 (м. Запоріжжя, вул. Оріхівське Шосе, буд. 7-А) встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 продала автомобіль MAZDA CX-5, 2018 року випуску, VIN - НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_3 , громадянину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до п. 1.2. цього договору, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 гарантувала, що автомобіль MAZDA CX-5, який був предметом продажу, належить їй на праві власності. Відповідно до п. 3.1. цього договору за домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 15 246 гривень (п`ятнадцять тисяч двісті сорок шість гривень 00 копійок).

Відповідач 1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 фактично укладаючи цей договір на відчуження майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, не отримала належної згоди від позивача на укладення цього договору.

Відповідач по справі 2 - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 не підтвердив отримання згоди відповідачем ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на відчуження автомобіля MAZDA CX-5, 2018 року випуску, білого кольору, VIN - НОМЕР_2 від позивача - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно із відповіддю Територіального сервісного центру МВС 2341 від 19.12.2023 року за вих. № 31/29-2345-65 згідно Єдиного державного реєстру транспортних засобів МВС станом на 16 год. 34 хв. 19.12.2023 транспортний засіб марки MAZDA CX-5, 2018 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_6 , зареєстрований на ім?я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Належні користувачі відсутні. Згода ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на продаж вищевказаного транспортного, в підставах перереєстрації відсутня.

Згідно із відповіддю Головного сервісного центру МВС від 12.03.2024 за вих. № 31/6215-6909-2024 згідно з наявною станом на 11.03.2024 в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів (далі - ЄДРТЗ) інформацією, автомобіль MAZDA CX-5, 2018 року випуску, VIN: НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_6 , легковий універсал-В, білого кольору, об?єм двигуна 2488 куб см з 10.01.2023 по теперішній час зареєстрований на праві власності на ім?я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_1 .

09.02.2023 власником вказаного в ухвалі суду транспортного засобу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 , через Єдиний державний вебпортал електронних послуг Дія було подано спільну електронну заяву за встановленою формою про внесення до ЄДРТЗ відомостей про те, що ОСОБА_3 власником транспортного засобу ОСОБА_4 визначена належним користувачем зазначеного транспортного засобу. За результатами опрацювання заяви о 16 год. 03 хв. до ЄДРТЗ в автоматичному режимі було внесено інформацію про те, що ОСОБА_3 є належним користувачем транспортного засобу.

10.08.2023 власником транспортного засобу ОСОБА_4 через Єдиний державний вебпортал електронних послуг Дія було подано електронну заяву за встановленою формою про виключення з ЄДРТЗ відомостей про те, що ОСОБА_3 є належним користувачем транспортного засобу. ОСОБА_3 не приймала участі у підготовці вказаної заяви. За результатами опрацювання заяви о 10 год. 15 хв. з ЄДРТЗ в автоматичному режимі були виключені відомості про те, що ОСОБА_3 є належним користувачем транспортного засобу. До ЄДРТЗ, крім відомостей про ОСОБА_3 , не вносилися відомості про інших належних користувачів вказаного в ухвалі суду транспортного засобу.

Окрім того, разом із супровідним листом Управління патрульної поліції в Запорізькій області від 15.12.2023 року за вих. № 26082/41/32/-2023 на виконання ухвали суду про витребування доказів до суду було направлено завірену належним чином копію постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАТ № 7708223 від 10.09.2023 за ч. 1 ст. 122 КУпАП відносно гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн. За змістом зазначеної постанови ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 керуючи транспортним засобом MAZDA CX-5, номерний знак НОМЕР_6 , який належить ОСОБА_4 вчинила адміністративне правопорушення за яке передбачена адміністративна відповідальність відповідно за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Таким чином, оформивши формально договір купівлі-продажу автомобіля без згоди другого із подружжя (позивача по справі), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 продовжила користуватися спірним автомобілем MAZDA CX-5, 2018 року випуску, білого кольору, VIN - НОМЕР_2 .

Відповідно до звіту про незалежну оцінку вартості колісного транспортного засобу від 13.01.2023 року (вих. № 9302/13), яка була замовлена стороною позивача, середньоринкова вартість автомобіля MAZDA CX-5, 2018 року випуску, VIN - НОМЕР_2 , д.р.н. НОМЕР_3 , складає 787 502 гривень. Однак відповідно до умов оскаржуваного договору продаж спірного автомобіля ОСОБА_3 здійснила на користь ОСОБА_4 за 15 246 гривень (п`ятнадцять тисяч двісті сорок шість гривень 00 копійок), що в 51 раз нижче від його реальної середньоринкової вартості. При цьому відповідно до тверджень сторони захисту ОСОБА_3 10.12.2022 року автомобіль був пошкоджений невстановленими особами у зв`язку з пошкодженням відповідачка сплатила за власні кошти 03.01.2023 року ремонт автомобіля в розмірі 60 900, 00 грн.

Стороною відповідача - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ані на момент продажу автомобіля, ані на момент розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним та поділ майна подружжя також не була спростована презумпція спільності права власності подружжя на спірний автомобіль MAZDA CX-5.

ОСОБА_7 , що дії відповідачів по справі: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є недобросовісними, оскільки в даному випадку спільний автомобіль було продано за ціну значно і суттєво нижчу за середньо ринкову вартість, чим порушуються права позивача по справі, який не надавав своєї згоди на продаж спільного автомобіля.

Суд першої інстанції зважаючи на спосіб захисту обраний позивачем та встановлені обставини у справі дійшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню.

З вказаними висновками суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зважуючи, що відповідачка ОСОБА_1 не оскаржує рішення суду в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу - автомобіля MAZDA CX-5, 2018 року випуску, колегія суддів переглядає законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру частки спірного автомобіля на яку визнано право власності за позивачем у справі оскаржуваним рішенням суду.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (частина перша статті 68 СК України).

Відповідно до статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Згідно з положеннями частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

У постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 158/2229/16-ц (провадження № 61-19420св18) викладено наступні правові висновки. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи; вирішуючи спори між подружжям, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб; у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Згідно із частинами другою та третьою статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Так, у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що за змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Під час перебування у шлюбі з ОСОБА_3 позивачем ОСОБА_2 11.08.2021 року було придбано на аукціоні у США автомобіль MAZDA CX-5, 2018 року випуску, білого кольору, VIN - НОМЕР_2 , вартістю 8974,59 доларів США, право власності на цей автомобіль було оформлене на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ..

Вказаний автомобіль є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , і вказані обставини сторонами визнаються.

Відповідачкою ОСОБА_1 надано копію договору комісії відповідно до якого ТОВ «Авто-Статус», як комісіонер зобов`язався за дорученням комітента ОСОБА_8 вчинити продаж автомобіля Chevrolet Aveo, колір білий, № кузова (шасі, рами) НОМЕР_7 , номерний знак НОМЕР_8 за 169529,00 грн.

Відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу №6474/21/011004 від 06.08.2021 року ТОВ «Авто-Статус» здійснено продаж вказаного автомобіля за 169529,00 грн.

Вказані докази на думку відповідача ОСОБА_1 свідчать про те, що її частка у праві спільної сумісної власності на автомобіль MAZDA CX-5, 2018 року випуску є більшою ніж у позивача, оскільки кошти від продажу належного їй автомобіля Chevrolet Aveo у розмірі 169529,00 грн., складають 70% вартості спірного автомобіля.

Між тим, колегія суддів апеляційного суду, не може погодитися з такими доводами, оскільки автомобіль Chevrolet Aveo був проданий 06.08.2021 року, а спірний автомобіль придбаний 11.08.2021 року. Доказів спрямування коштів від продажу автомобіля належного відповідачці, на придбання спірного автомобіля матеріали справи не містять а інше є лише припущенням. Доводи скаржника з приводу того, що вона та позивач не мали можливості заощадити на придбання спірного автомобіля за час подружнього життя, є голослівними, оскільки доходи сторін не були підтверджені належними доказами. Крім того, скаржниця не заперечує, що частина грошей, за які було придбано спірний автомобіль, є такими що нажиті у шлюбі.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Мазур Олени Сергіївни залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04 жовтня 2024 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 19 грудня 2024 року.

Головуючий, суддя-доповідач С. В. Кухар

судді: І. В. Кочеткова

О. З. Поляков