Житомирський апеляційний суд
Справа №289/1592/23 Головуючий у 1-й інст. Мельник О.В.
Категорія 39 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Коломієць О.С., Талько О.Б.,

за участі секретаря судового засідання Бузган А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №289/1592/23 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Житомирського обласного управління АТ «Державний ощадний банк України» про захист прав споживачів шляхом визнання кредитного договору недійсним та застосування наслідків недійсного правочину

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою через адвоката Закатюка Олексія Анатолійовича,

на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 18 жовтня 2023 року, яке ухвалене під головуванням судді Мельника О.В. у м.Радомишлі,

в с т а н о в и в:

У липні 2023 року ОСОБА_1 через адвоката Закатюка Олексія Анатолійовича звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Житомирського обласного управління АТ «Державний ощадний банк України» (далі - АТ «Ощадбанк» або банк). Просив: визнати недійсним кредитний договір, укладений 13 липня 2020 року згідно з заявою на встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії відповідно до умов договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 ; застосувати наслідки недійсності правочину, передбачені частиною першою ст.216 ЦК України, шляхом зобов`язання АТ «Ощадбанк» повернути ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 25 437,52 грн.

Позов обґрунтований тим, що з 2000 року банк надає ОСОБА_1 послуги з обслуговування карткового рахунку для пенсійних виплат. 13 липня 2020 року позивач звернувся до банку для перевипуску платіжної картки на яку отримує пенсію. Одночасно з поданням заяви на видачу нової картки ОСОБА_1 було відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 . Позивач послугами кредитної лінії не користувався та коштів із зазначеного рахунку не витрачав, але через деякий час помітив, що з його пенсійного рахунку банк щомісяця знімає кошти. 31 січня 2022 року ОСОБА_1 отримав виписку по вказаному картковому рахунку, з якої вбачається, що 13 липня 2020 року банк здійснив переказ на рахунок погашення кредитного ліміту на спонсорському рахунку в сумі 14 693,52 грн. На переконання сторони позивача банк порушив права ОСОБА_1 як споживача банківських послуг, оскільки останній кредитних коштів не потребував та не використовував, а встановлення банком кредитної лінії здійснено на власний розсуд без надання необхідної, доступної, достовірної та достатньої інформації про умови послуги, яка необхідна для здійснення свідомого вибору, що гарантовано п.4 частини першої ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідачем при встановленні кредитної лінії вчинені дії, які відповідно до ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» кваліфікуються як нечесна підприємницька практика, оскільки ОСОБА_1 введено в оману, зокрема, під час пропонування послуги інформація про кредит надана у нечіткий, незрозумілий та двозначний спосіб. Він підписав заяву на встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії, відповідно до умов якої відкритий картковий рахунок. Однак заява не містить відомостей про надання кредиту, а текст примірника наявної в нього заяви відрізняється від тексту примірника банку. Зі змісту заяви також неможливо однозначно встановити тип кредиту, в тому числі, відновлюваний чи невідновлювальний. Відповідач до укладення кредитного договору не надав позивачу інформацію необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення та не надав детальний перелік складових загальної вартості кредиту. Натомість орієнтовану реальну річну процентну ставку та орієнтовану загальну вартість кредиту зазначив у паспорті споживчого кредиту, який ОСОБА_1 не підписував. Пункт 3.3 абзацу 9 заяви не містить умов попередження про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі, розміру неустойки, процентної ставки, інших платежів, що застосовуються чи стягуються у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит. Такі обставини свідчать про порушення права позивача на необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, що гарантовано Законом України «Про захист прав споживачів». Наполягається на тому, що ОСОБА_1 не підписаний договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, а тому відсутні підстави констатувати, що позивач як позичальник був повідомлений про всі умови, необхідні для даного виду послуг та погодився із ними шляхом вчинення підтверджуючих дій. Наголошується на тому, що банк ввів ОСОБА_1 в оману щодо обставин, які мають істотне значення. Про наявність омани свідчить той факт, що за умовами заяви передбачалося одержання (встановлення/збільшення) кредиту на споживчі потреби, але позивач на зазначені цілі кредиту не отримував та не використовував. Банк за недійсними положеннями договору отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 25 437,52 грн, які відповідно до положень ст.216 ЦК України має позивачу повернути.

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 18 жовтня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 , не погодившись із рішенням суду першої інстанції, через адвоката Закатюка О.А. подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги аргументовані тим, що поза увагою суду залишені ті обставини, що 13 липня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до установи банку для перевипуску платіжної картки, на яку отримував пенсію. Одночасно із поданням заяви на видачу нової карти позивачу нав`язано відкриття карткового рахунку, на який згодом зараховані кредитні кошти та списані банком для задоволення своїх вимог. Вказані обставини відповідачем не заперечуються. ОСОБА_1 послугами кредитної лінії (кредиту) кожного разу не користувався та коштів із зазначеного рахунку не витрачав. Також позивач не був ознайомлений та не підписував жодного із зазначених в заяві документів. Окрім того, ОСОБА_1 не підписував договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, а тому відсутні підстави констатувати, що він як позичальник був повідомлений про всі умови, необхідні для даного виду послуг та погодився із ними шляхом вчинення підтверджуючих дій. Відповідач за недійсними положеннями договору отримав від позивача грошові кошти в розмірі 25 437,52 грн, які відповідно до положень ст.216 ЦК України має йому повернути.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач АТ «Ощадбанк» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Посилається на те, що механізм видачі кредитних коштів, загальні умови надання кредиту належним чином прописані в договорі комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, який не роздруковується, клієнтом договір не підписується та на руки не видається, а сам текст договору розміщується для ознайомлення на інтернет-сторінці банку, про що повідомлялося клієнту при оформленні документів на оформлення кредитної лінії. Беззаперечними фактами визнання позивачем умов кредитного договору є отримання кредитних коштів, а також здійснення погашення кредиту.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Закатюк О.А. апеляційну скаргу підтримав, просить її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі. Зокрема пояснив, що договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб ОСОБА_1 не підписував та не був повідомлений про всі умови, необхідні для цього виду послуг, а тому не погодився із ними шляхом вчинення підтверджуючих дій. Про наявність омани свідчить той факт, що за умовами п.3.3 заяви передбачалося одержання кредиту на споживчі потреби, але ОСОБА_1 на зазначені цілі кредиту не отримував та не використовував. 13 липня 2020 року відповідач здійснив переказ на рахунок погашення кредитного ліміту на спонсорському рахунку в сумі 14 693,52 грн. За період із 13 липня 2020 року по 31 січня 2022 року сума коштів, яка стягнута банком з ОСОБА_1 складає 22 809,27 грн. Із 07 лютого 2022 року по 05 жовтня 2022 року банк продовжив списувати кошти з пенсійного рахунку ОСОБА_1 для погашення заборгованості в сумі 2 628,25 грн. Отже, загальна сума неправильно списаних коштів за період із 13 липня 2020 року по 05 жовтня 2022 року складає 25 437,52 грн. Таку суму банк отримав від позивача за недійсними положеннями договору, які має повернути.

Представник відповідача АТ «Ощадбанк» - Юхимчук В.С. у судовому засіданні просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін. При цьому пояснив, що ОСОБА_1 є військовим пенсіонером та відповідно до Положення про кредитування клієнтів АТ «Ощадбанк» із використанням електронних платіжних засобів по банківському продукту кредитування пенсіонерів йому був наданий кредитний ліміт на пенсійну картку в розмірі 14 600 грн. Позивач кредитні кошти використав повністю у межах кредитного ліміту. 13 липня 2020 року між сторонами укладена заява про встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії та збільшений кредитний ліміт до 15 000 грн. Із 2020 року положення про кредитування клієнтів АТ «Ощадбанк» змінилося та відповідний кредитний ліміт надався позивачу на іншу кредитну картку, а не на пенсійну карту, у зв`язку з чим був відкритий інший картковий рахунок, на який була перенесена заборгованість за кредитом, яка сформувалася на пенсійній картці до 13 липня 2020 року.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Із матеріалами справи вбачається та судом установлено, що 13 липня 2020 року ОСОБА_1 власноручно підписав заяву на встановлення (збільшення) відновлюваної кредитної лінії (кредиту) відповідно до умов договору комплексного обслуговування фізичних осіб, укладеного між банком та клієнтом у АТ «Ощадбанк» (а.с.17-19).

Відповідно до блоку №3 ця заява є двостороннім правочином клієнта і банку, невід`ємною частиною договору і містить індивідуальну частину договору в розумінні Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» щодо послуги (фінансової операції) кредитування (кредитна послуга).

Підписанням цієї заяви клієнт ініціює одержання (встановлення/збільшення) кредиту на споживчі потреби, погоджується з умовами користування кредитом відповідно до умов договору та підтверджує укладення між ним та банком кредитного договору з істотними умовами кредитування, викладеним в цій заяві (зокрема, розміром кредиту) (п.3.3 заяви).

Відповідно до умов договору банк відкриває на ім`я клієнта поточний рахунок № НОМЕР_1 із максимальним розміром кредиту 250 000 грн, строком користування кредитом до дати закінчення строку дії платіжної картки.

Пунктом 4.1 заяви визначено, що проставленням власноручного підпису під цією заявою, клієнт: погоджується з тим, що ця заява про приєднання, додатки до договору, зокрема Умови розміщення депозитів (вкладів фізичними особами, Умови користування кредитною лінією (кредитом), Паспорт споживчого кредиту, Таблиця загальної вартості кредиту, Тарифи, інші види заяв/повідомлень встановленої банком форми, використання яких передбачено умовами Договору, складають єдиний документ - Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб; підтверджує своє письмове клопотання на отримання кредиту та усвідомлення того, що укладає Договір в повному обсязі, з урахуванням всіх його складових частин, зокрема, договору банківського рахунку, договору банківського вкладу (депозиту), Кредитного договору, умови яких викладені в Особливій частині Договору, усвідомлює правові наслідки укладення таких договорів; засвідчує підписання Паспорту споживчого кредиту та Таблиці загальної вартості кредиту, які є невід`ємною частиною Договору та розміщені на офіційному сайті Банку; підтверджує ознайомлення з Умовами користування кредитною лінією (кредитом), Паспортом споживчого кредиту, Таблицею загальної вартості кредиту, згідно вимог діючого законодавства, вони йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення, а також ознайомлення із переліком потенційних доступних Послуг, які йому можуть бути надані згідно умов Договору; підтверджує та усвідомлює, що банк має право відповідно до умов Договору зменшувати або збільшувати його розмір ліміту кредитування, в тому числі в односторонньому порядку, здійснювати перерозподіл ліміту кредитування між різними Кредитними послугами, на умовах передбачених Договором; підтверджує отримання інформації, зазначеної в частині другій ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та ознайомлення з нею до моменту укладення цього Договору; усвідомлює та беззаперечно погоджується, що банк має право пропонувати/надавати йому послуги, в тому числі кредитні; підтверджує усвідомлення та розуміння свого права на відмову від отримання послуг, в тому числі кредитних, що пропонуватимуться банком, яке реалізується в порядку, передбаченому Договором та зобов`язується своєчасно, у спосіб, строки та в порядку, визначеному в Договорі та/або банком в момент пропонування послуг вживати заходів, які б свідчили про його волевиявлення (надання згоди або відмови) щодо отримання послуги, яка пропонується банком; погоджується з умовами надання банківських послуг, зазначеними в Договорі; підтверджує своє ознайомлення з тарифами банку, які розміщені на сайті банку та/або на інформаційних стендах, що знаходяться у приміщеннях установ банку, що діють на дату підписання цієї заяви. В подальшому, зобов`язується самостійно ознайомлюватись зі змінами до Тарифів; надає право та доручає АТ «Ощадбанк» здійснювати договірне списання коштів з усіх рахунків клієнта, відкритих в банку без додаткових розпоряджень клієнта для погашення будь-яких його грошових зобов`язань перед банком, що випливають з умов Договору та/або будь-якого іншого договору, що укладений або буде укладений в майбутньому з банком (а.с.17).

Із довідки АТ «Ощадбанк» від 19 жовтня 2022 року №81 убачається, що ОСОБА_1 має кредитну карту по рахунку НОМЕР_1 в ТВБВ № НОМЕР_2 в сумі 15 000 грн. Місячний платіж за тілом кредиту складає 750 грн та процентами - 480 грн. Кредитний ліміт на 19 жовтня 2022 року використаний клієнтом повністю (а.с.10).

Частиною першою ст.1066 ЦК України визначено, що за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно з ст.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною карткою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.

Згідно зі ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини першої ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою ст.203 цього Кодексу.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (частини перша - третя, п`ята та шоста ст.203 ЦК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 червня 2020 року в справі №177/1942/16-ц виснувано, що «наявність підстав для визнання договору недійсним має встановлюватися судом на момент його укладення. Тобто, недійсність договору має існувати в момент його укладення, а не в результаті невиконання чи неналежного виконання зобов`язань, що виникли на підставі укладеного договору. Невиконання чи неналежне виконання зобов`язань, що виникли на підставі оспорюваного договору, не є підставою для його визнання недійсним».

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилається на те, що спірний договір укладений з порушенням вимог ст.ст.18,19 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки йому не була надана необхідна, доступна, повна та достовірна інформація з приводу укладеного договору. Також позивач посилався на те, що відповідач ввів його в оману під час пропонування послуги, інформація про кредит надана у нечіткий, незрозумілий та двозначний спосіб.

Відповідно до частин першої-другої, п`ятої ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Аналізуючи норму ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п.6 частини першої ст.3, частина третя ст.509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Згідно з частиною третьою ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про: 1) звільнення або обмеження юридичної відповідальності продавця (виконавця, виробника) у разі смерті або ушкодження здоров`я споживача, спричинених діями чи бездіяльністю продавця (виконавця, виробника); 2) виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); 3) встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; 4) надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору; 5) встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором; 6) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається; 7) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника); 8) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір, укладений на невизначений строк із споживачем без повідомлення його про це, крім випадків, установлених законом; 9) установлення невиправдано малого строку для надання споживачем згоди на продовження дії договору, укладеного на визначений строк, з автоматичним продовженням такого договору, якщо споживач не висловить відповідного наміру; 10) установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; 11) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; 12) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору; 13) визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; 14) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права визначати відповідність продукції умовам договору або надання йому виключного права щодо тлумачення договору; 15) обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов`язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов`язань додержанням зайвих формальностей; 16) встановлення обов`язку споживача виконати всі зобов`язання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх; 17) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права передавати свої права та обов`язки за договором третій особі, якщо це може стати наслідком зменшення гарантій, що виникають за договором для споживача, без його згоди.

У частині першій ст.230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша ст.229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Тлумачення ст.230 ЦК України свідчить, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто, при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення (абзац 2 частини першої ст.229 ЦК України).

Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину.

У ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає, зокрема будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика вважається такою, що вводить в оману, якщо вона спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, шляхом надання йому неправдивої чи неповної інформації або ненадання інформації про: 1) основні характеристики продукції, такі як: її наявність, переваги, небезпека, склад, методи використання, метод і дата виготовлення або надання, поставка, кількість, специфікація, географічне або інше походження, очікувані результати споживання чи результати та основні характеристики тестів або перевірок товару; 2) гарантійний строк та гарантійне обслуговування продукції; 3) будь-які застереження щодо прямої чи опосередкованої підтримки виробником продавця або продукції; 4) спосіб продажу, ціну або спосіб розрахунку ціни, наявності знижок або інших цінових переваг; 5) умови оплати, доставки, виконання договору купівлі-продажу; 6) потреби у послугах, заміні складових чи ремонті; 7) місце розташування і повну назву продавця, а в разі потреби - місце розташування і повну назву особи, від імені якої виступає продавець; 8) характер, атрибути та права продавця або його агента, зокрема інформації про його особу та активи, кваліфікацію, статус, наявність ліцензії, афілійованість та права інтелектуальної або промислової власності, його відзнаки та нагороди; 9) небезпеку, що загрожує споживачу у зв`язку з покупкою та/або використанням продукції; 10) права споживача, у тому числі право відмовитися від продукції (для відповідних видів товарів, робіт і послуг), право на заміну продукції або відшкодування збитків. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша ст.76 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України).

Згідно з положеннями ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції встановивши, що на момент укладення оспорюваного договору сторонами досягнуто згоди з усіх його істотних умов, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним кредитного договору, укладеного між сторонами 13 липня 2020 року, оскільки стороною позивача не надано належних та допустимих доказів на спростування презумпції правомірності оспорюваного правочину, а також не доведено, що відповідач АТ «Ощадбанк» свідомо й умисно ввів ОСОБА_1 , як позичальника, в оману щодо обставин, які впливали на вчинення правочину, не надано доказів на підтвердження ведення відповідачем нечесної підприємницької практики.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не був ознайомлений та ним не підписаний жодний із зазначених у заяві документ не можуть бути підставою для визнання договору недійсним із наступних мотивів.

Пунктом 4.4 заяви про встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії визначено, що проставляючи власноручний підпис під заявою, позивач підтвердив ознайомлення з Умовами користування кредитною лінією (кредитом), Паспортом споживчого кредиту, Таблицею загальної вартості кредиту, згідно вимог діючого законодавства, вони йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення, а також ознайомлення із переліком потенційних доступних Послуг, які йому можуть бути надані згідно з умовами Договору.

Отже, підписавши заяву про встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії, позивач підтвердив, що на момент укладення договору він ознайомився з повним текстом договору, в тому числі з додатками до договору та тарифами, повністю зрозумів його зміст та погоджується з усіма умовами договору, а також отримав примірник договору.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб не був підписаний ОСОБА_1 та відсутні підстави констатувати, що позивач, як позичальник, був повідомлений про всі умови необхідні для даного виду послуг та погодився з ними шляхом вчинення підтверджуючих дій не відповідають обставинам справи та спростовуються змістом заяви на встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії від 13 липня 2020 року, в якій сторонами погоджено, що вказана заява з додатками до договору, зокрема Умовами розміщення депозитів (вкладів фізичними особами, Умовами користування кредитною лінією (кредитом), Паспортом споживчого кредиту, Таблицею загальної вартості кредиту, Тарифами, іншими видами заяв/повідомлень встановленої банком форми, використання яких передбачено умовами Договору, складають єдиний документ - Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб.

Окрім того, ОСОБА_1 є військовим пенсіонером та отримує пенсію в АТ «Ощадбанк». Відповідно до Положення про кредитування клієнтів АТ «Ощадбанк» із використанням електронних платіжних засобів по банківському продукту «Кредитування пенсіонерів» 13 вересня 2015 року йому надавався кредитний ліміт у розмірі 14 600 грн, розмір процентної ставки за користування кредитними коштами 27% річних. Між сторонами, як зазначалося вище, 13 липня 2020 року укладена заява про встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії (кредиту) відповідно до умов договору комплексного обслуговування фізичних осіб, згідно з якою кредитний ліміт був збільшений до 15 000 грн. Збільшення кредитного ліміт відбулося за погодженням сторін під час переоформлення пенсійної картки, строк дії якої на той час закінчився. При цьому позивач, отримуючи кредитні ліміти, жодного разу не скористався передбаченим частиною шостою ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» правом на відкликання протягом 14 днів своєї згоди щодо кредитування. У подальшому Положення про кредитування клієнтів АТ «Ощадбанк» із використанням електронних платіжних засобів по банківському продукту «Кредитування пенсіонерів» змінилося та кредитний ліміт надавався не на пенсійну карту, а на іншу кредитну картку та на інший картковий рахунок № НОМЕР_1 . Під час оформлення кредитної картки 13 липня 2020 року залишок непогашеної заборгованості по пенсійній картці перенесений на кредитну картку по картковому рахунку № НОМЕР_1 . Залишок на той час становив суму 14 693,52 грн, яка складалася із: заборгованості за тілом кредиту - 14 599,71 грн; заборгованості за процентами за користування кредитом - 93,81 грн.

Вимога про повернення ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 25 437,52 грн також задоволеною бути не може, приймаючи до уваги, що кредитний договір, укладений між сторонами 13 липня 2020 року, недійсним не визнаний, а тому відсутні підстави для застосування наслідків, передбачених ст.216 ЦК України.

Відповідно до приписів ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із огляду на викладене вище, суд першої інстанції повно встановив обставини справи та правильно застосував норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення суду залишається без змін.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану через адвоката Закатюка Олексія Анатолійовича, залишити без задоволення.

Рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 18 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: