Справа № 752/6235/24
Провадження № 2/752/4147/24
РІШЕННЯ

Іменем України

10 липня 2024 року Голосіївський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Слободянюк А.В.,

за участю секретаря - Крушельницької Д.М.,

представника позивача Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації - Бобкової В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини, -

в с т а н о в и в :

У березні 2024 року позивач, який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 та просив: відібрати від ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , її малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без позбавлення її батьківських прав відносно дитини; передати малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Органу опіки та піклування Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації для подальшого забезпечення дитини сімейними формами виховання; стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/2 частки її доходу (заробітку), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття на користь опікуна (піклувальника) чи установи під опікою, якої буде перебувати дитина.

Позов обґрунтований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 народила дитину - ОСОБА_3 . Відповідачка є одинокою матір`ю, оскільки запис про батька в свідоцтві про народження дитини здійснено за вказівкою матері, в порядку ст. 135 Сімейного кодексу України. 12 лютого 2024 року до служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації надійшла заява від ОСОБА_4 - матері відповідачки, про те, що мати дитини ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, залишає дитину в небезпечних, ризикованих для життя обставинах без нагляду одну вдома. ОСОБА_2 не здатна забезпечити базові потреби дитини, вживає наркотичні речовини. ОСОБА_4 просить влаштувати дитину у державний заклад. ІНФОРМАЦІЯ_4 малолітнього ОСОБА_3 влаштовано в дитячий будинок сімейного типу на базі родини ОСОБА_5 , та того ж дня постановлено на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах. Для з`ясування питання щодо виконання батьківських обов`язків до служби 20 лютого 2024 року було запрошено ОСОБА_2 , яка пояснила, що не займалася батьківськими обов`язками, оскільки вживала наркотичні речовини. Зобов`язалася найближчим часом пройти реабілітацію від психоактивних речовин. Крім того, за час перебування дитини в дитячому будинку сімейного типу мати дитини жодного разу не відвідала дитину, не цікавиться її станом здоров`я, матеріально не забезпечує, не зверталася до служби у справах дітей з приводу повернення дитини. Зазначені фактори можна розцінювати як ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини. ОСОБА_2 є особою працездатного віку, відомості про розмір її доходів відсутній, дані обставини є істотними, тому розмір аліментів, які потрібно стягнути з відповідача на утримання дитини визначається відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України. Враховуючи вищенаведене та у зв`язку з тим, що станом на сьогодні ОСОБА_2 не виконує свої батьківські обов`язки в повному обсязі, виходячи з інтересів дитини, позивач просить задовольнити позов.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 березня 2024 року справу передано у провадження судді Слободянюк А.В.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 26 березня 2024 року у справі відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче засідання.

23 квітня 2024 року до суду надійшла заява представника позивача про долучення доказів, а саме висновку Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про відібрання дитини ОСОБА_3 у матері ОСОБА_2 без позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів на утримання дитини.

30 квітня 2024 року та 14 травня 2024 року до суду надійшло клопотання представника позивача про долучення доказів та заява про виклик свідка - ОСОБА_4 .

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 14 травня 2024 року підготовче провадження у справі закрито. Справу призначено до розгляду у судовому засіданні за участю сторін. В судове засідання викликано свідка ОСОБА_4 .

У судовому засіданні представник позивача Бобкова В.М. позов підтримала та просила його задовольнити з підстав, викладених у ньому. Додатково, пояснила, що з моменту звернення до суду, мати дитини - ОСОБА_7 не цікавилась долею дитини, не зверталась до служби у справах дітей з приводу її повернення. Пояснила також, що 12 лютого 2024 року дитину до служби привела бабуся дитини ОСОБА_4 .

Відповідач у судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд до відома не поставила. До суду поверталися конверти без вручення за місцем реєстрації відповідачки з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої у постанові в справі № 918/539/16 від 07 липня 2022 року, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Виходячи з цього, на підставі ч.1 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності відповідача.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, свідка ОСОБА_4 , дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з ч. ч. 7, 8 та 9 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини.

Згідно з нормами ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини, крім того, відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства, а також ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_3 , батьками якого у свідоцтві у про народження серії НОМЕР_1 , виданому 20 лютого 2024 року повторно Яготинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 65, зазначено: ОСОБА_2 та ОСОБА_7 . Відомості про батька записані відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, що вбачається із наданого суду витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження від 20 лютого 2024 року із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України (а.с.5,6).

Звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_2 , позивач посилається на умисне невиконання матір`ю своїх батьківських обов`язків відносно малолітнього ОСОБА_3 , а також створення нею умов, перебування дитини в яких є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання.

12 лютого 2024 року Службою у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, за вх. №100/09/Ф-281 зареєстровано заяву ОСОБА_4 , в якій вона повідомила, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не виконує свої обов`язки відносно свого малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Залишає дитину без нагляду саму вдома, не перебуває вдома, не пере дитячі речі, дуже рідко готує їжу, не миє посуд, не забезпечує базові фізичні та емоційні потреби дитини. Вживає наркотичні речовини у зв`язку із чим поводить себе неадекватно що проявляється в нападах параної, безпричинної агресії. Просить тимчасово влаштувати дитину в державний заклад (а.с.10) .

Наказами Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації №11 та № ТВД/6 від 12 лютого 2024 року малолітнього ОСОБА_3 постановлено на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах у зв`язку із ухиленням одинокої матері від виконання батьківських обов`язків. Влаштовано в дитячий будинок сімейного типу на базі родини ОСОБА_5 до прийняття рішення органом опіки та піклування про влаштування малолітньої дитини згідно законодавства України (а.с.7, 12).

Згідно письмових пояснень ОСОБА_2 , наданих у Службі у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Київської державної адміністрації 20 лютого 2024 року, остання пояснила, що вона мама малолітнього ОСОБА_3 , вона постійно спізнюється додому зранку, що завжди спричиняла запізнення на роботу її матері. ОСОБА_2 безвідповідально ставиться до виховання своєї дитини, та всі турботи переклала на свою матір. Це все виникло внаслідок того, що вона вживає наркотичні засоби. Пояснює, що пройде реабілітацію, сходить до психолога, та буде робити все, щоб повернути дитину. Зобов`язалась виконувати свої батьківські обов`язки (а.с.11).

12 березня 2024 року фахівцем Голосіївського районного в місті Києві центру соціальних служб ОСОБА_8 складено акт оцінки потреб сім`ї на підставі якого надано висновок оцінки потреб сім`ї ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . За результатами оцінювання потреб з`ясовано, що в сім`ї наявні складні життєві обставини. Класифікація випадку складна (а.с.34-36,37-38).

Відповідно до службової записки головного спеціаліста відділу профілактичної роботи Служби у справах дітей та сім`ї ОСОБА_9 за вх. №6-сл від 23 квітня 2024 року, вбачається, зокрема, що 23 квітня 2024 року з метою проведення спілкування та перевірки умов проживання ОСОБА_2 , здійснено виїзд за адресою: АДРЕСА_1 . Поспілкуватися з ОСОБА_2 не виявилося можливим, двері квартири ніхто не відчинив., на телефонні дзвінки не відповідає. ОСОБА_2 лише декілька разів відвідала зустріч групи анонімних наркозалежних людей та перестала ходити на зустрічі групи. Станом на 23 квітня 2024 року ОСОБА_2 до Служби не зверталася, подальшою долею дитини не цікавилася та жодної дії щодо повернення ОСОБА_2 не вчиняла. Рекомендації не виконує, до порад не прислухається, тенденції на покращення ситуації в сім`ї відсутні. ОСОБА_3 є дитиною, яка залишилася без батьківського піклування, матір якого ОСОБА_2 самоусунулася від виконання батьківських обов`язків по догляду та вихованню дитини, не цікавиться подальшою долею ОСОБА_2 та станом на 23 квітня 2024 року відсутні підстави перебування малолітнього ОСОБА_3 на обліку дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах (а.с. 40).

В своїх поясненнях від 24 квітня 2024 року на ім`я начальника Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації ОСОБА_2 пояснила, що вона ознайомлена з тим, що в Голосіївському районному суді м. Києва розглядається справа про відібрання у неї дитини без позбавлення її батьківських прав, розгляд справи призначено на 14 травня 2024 року о 10:30 годині. Планує пройти реабілітацію в « Соціотерапії ». На даний момент не працює, а займається саморозвитком, читає книги з психології. На сьогоднішній день не має можливості забрати ОСОБА_2 , оскільки не має доходу і хоче налаштувати своє особисте життя (а.с.39).

Згідно із Висновків Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації №100-4816 від 22 квітня 2024 року та №100-9134 від 09 липня 2024 року, про відібрання дитини ОСОБА_3 у матері ОСОБА_2 без позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів на утримання дитини, вбачається, що ОСОБА_2 , народила сина ОСОБА_3 05.04.2022 року, про що свідчить свідоцтво про народження дитини (актовий запис № 65 від 09.04.2022 року виданий Яготинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) серія № НОМЕР_2 від 20.02.2024року). Відповідач ОСОБА_2 є одинокою матір`ю згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.

До Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації 12.02.2024 року надійшла заява від ОСОБА_4 , яка є бабусею малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , про те, що матір дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, залишає дитину в небезпечних, ризикованих для життя обставинах без нагляду одну вдома, не здатна забезпечити базові потреби дитини, вживає наркотичні речовини.

ІНФОРМАЦІЯ_7 малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , влаштовано в дитячий будинок сімейного типу на базі родини ОСОБА_5 на підставі наказу від 12.02.2024 № ТВД/6.

12.02.2024 року малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , поставлено на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах. Наказ служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 12.02.2024 №11.

Для з`ясування питання щодо виконання батьківських обов`язків 20.02.2024 до Служби запрошено матір дитини ОСОБА_2 . Відповідно до наданих пояснень стало відомо, що ОСОБА_2 не займалася виконанням батьківських обов`язків, оскільки вживала наркотичні речовини. Зобов`язується найближчим часом пройти реабілітацію від психоактивних речовин.

За час перебування дитини у дитячому будинку сімейного типу, матір дитини ОСОБА_2 жодного разу не відвідала дитину, не цікавилася станом здоров`я, матеріально не забезпечувала, не зверталась до Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївського районної в місті Києві державної адміністрації щодо повернення малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , для спільного проживання.

Зазначені фактори можна розцінювати, як ухилення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини.

ОСОБА_2 є особою працездатного віку, відомості про розмір її доходів відсутні. Дані обставини є істотними, тому розмір аліментів, які потрібно стягнути з відповідача на утримання дитини, визначається відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, згідно якої мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 19, 150 Сімейного кодексу України, статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства», рекомендаціями Комісії з питань захисту прав дитини (протокол № 6 від 03.04.2024), Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація (орган опіки та піклування) вважає за доцільне відібрати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 у матері ОСОБА_2 , без позбавлення її батьківських прав та стягнути аліменти на її утримання (а.с.23-25, 56-57).

Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_4 пояснила, що вона спрацює у Службі у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації. Відповідачка по справі це її донька, а ОСОБА_3 - онук. З серпня 2023 року її донька ОСОБА_2 почала вживати наркотичні засоби. З початку лютого 2024 року вона зрозуміла, що дитину вже не можна залишати разом із матір`ю ОСОБА_2 , оскільки та поводилася неадекватно. Весь цей час дитиною опікувалася бабуся, готувала їжу, міняла підгузки, годувала та робила базові речі необхідні для повноцінного життя дитини. Натомість мати дитини ОСОБА_2 могла не ночувати вдома, перебувала в стані наркотичного сп`яніння, під час якого була поряд з дитиною, та як наслідок могла вчиняти по відношенню до сина дивні речі. Дитині відповідачка необхідну для повноцінного розвитку їжу не готувала, речі не прала, посуд не мила. Був випадок, коли в січні дитина на вулиці перебувала у легкому взутті не за сезоном, крім цього ОСОБА_2 могла нагодувати сина сухою сумішшю та лапшою швидкого приготування, при тому що дитині не було ще двох років. Біологічний батько дитини інколи приходив додому до дитини, приносив алкогольні напої, які відповідачка вживала будучі поряд з дитиною. Всі ці дії відповідачки призвели до того, що в лютому 2024 року ОСОБА_4 привела дитину за місцем своєї роботи та написала заяву про відібрання дитини у матері. Їй відомо, що після відібрання дитини відповідачка не зверталася до Служби з приводу її повернення в сім`ю. Наразі вони з донькою не живуть разом, але свідку відомо, що ситуація стала гірше.

Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, згідно до положень ст. 7 СК України.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно ст. 150 СК України, встановлено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, до яких, серед інших, належить і обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно із ч. 1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Частина 2 ст. 155 СК містить спеціальне застереження про те, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Частиною 4 ст. 155 СК України, передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 р. № 866 «Про питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» визначено, що у разі, якщо виникла безпосередня загроза життю або здоров`ю дитини, орган опіки та піклування, якому стало відомо про це, приймає рішення про негайне відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють.

Згідно ч. 1 ст. 170 СК України, закріплено загальні положення про відібрання дітей від батьків без позбавлення їх батьківських прав. Так, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

У відповідності до вказаного положення відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав можливе лише за наявності підстав, передбачених пунктами 2-6 частини першої статті 164 СК України, а саме: батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання.

Основні підстави для відібрання дитини зазначені у ч.1 ст. 164 СК України.

Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у вищенаведеній нормі, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток.

Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року в справі № 402/428/16-ц(провадження № 14-327цс18).

За змістом ч. 2 ст. 170 СК України у виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров`я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків. У цьому разі орган опіки та піклування зобов`язаний негайно повідомити прокурора та у семиденний строк після постановлення рішення звернутися до суду з позовом про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав або про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України»).

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року звернув особливу увагу на те, що застосовуючи такий захід, як відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав, необхідно виходити з інтересів дитини й враховувати право на повагу до його сімейного життя, проголошене ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Розірвання сімейних зв`язків, а відтак позбавлення дитини її коріння виправдане лише за наявності виняткових обставин - необхідність захисту дитини від небезпеки у випадку реального існування такої.

Батьки, від яких відібрана дитина, не втрачають щодо неї прав та обов`язків, обумовлених походженням. Вони надалі залишаються носіями обов`язку щодо виховання дитини, мають право на особисте її виховання та спілкування з ними. Проте та обставина, що дитина передана іншій особі або навчальному закладу, означає, що саме їх напрямок та умови виховання одержали перевагу над тим, що здатні створити батьки, й з цим напрямком батьки повинні будуть узгоджувати свою поведінку.

Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При ухваленні рішення про відібрання дитини від батьків може виникнути необхідність врахування низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (пункт 50 рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України).

Згідно зі статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року зі змінами, схваленими резолюцією № 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради № 789-X11 від 27 лютого 1991 року, в усіх випадках щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї.

Оцінюючи встановлені у справі обставини, суд констатує, що поведінка відповідача по відношенню до її сина є негативною.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази та оцінюючи їх у сукупності, суд вважає доведеними факти ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача ОСОБА_2 відносно свого малолітнього сина ОСОБА_3 , та залишення якого у відповідача є небезпечним для життя та здоров`я дитини.

При цьому, як в ході соціального супроводу дитини, так і протягом судового розгляду справи, відповідач жодним чином не проявив бажання змінювати свою поведінку в інтересах дитини. Натомість, з поведінки відповідача в ході розгляду справи, вбачається, що вона, будучи обізнаною про судовий розгляд, не зацікавлена бути присутньою під час розгляду питання про відібрання у неї дитини.

Враховуючи вищенаведене та з огляду на послідовні та однозначні висновки членів комісії, які відвідували ОСОБА_2 за місцем проживання, суд вважає, що продовження роботи в рамках соціального супроводу, перебування малолітнього ОСОБА_3 , разом з матір`ю, без позитивних змін у поведінці останньої, становитиме небезпеку для малолітнього ОСОБА_3 , з точки зору його соціалізації, збереження фізичного та психічного здоров`я, формування життєвих установок, навиків, необхідних для успішної самореалізації.

Відтак суд приходить до висновку про необхідність відібрання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від матері - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без позбавлення її батьківських прав відносно дитини.

При ухваленні рішення у вказаній справі суд враховує положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, в якій зазначено, що в усіх діях щодо дітей суд першочергово приділяє увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно вимогами ч. 3 ст. 170 СК України, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини.

Таким чином, відібрання дитини у матері це санкція за невиконання батьківських обов`язків, яка не є крайнім і незворотним заходом. Отже, відповідач не позбавлений можливості змінити своє відношення та ставлення до виконання батьківських обов`язків та звернутись в суд із позовом про повернення їй дитини.

Стосовно вимоги про стягнення аліментів з матері на утримання дитини, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

У відповідності до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частин 1, 2 статі 27 Конвенції ООН про права дитини, від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912), від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Батьки, або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право нa рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Частиною 1 статті 12 цього Закону передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, за рішенням суду відповідно до статті 181 СК України.

За умовами ч. 4 ст. 170 СК України, при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів.

Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів.

Згідно вимог статей 180, 182, 183 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину визначається судом.

Так, згідно з ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; та інші обставини, що мають істотне значення.

Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім`ї.

Суд, при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.

Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд враховує, що відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття і створювати для них необхідні передумови для їх розвитку і забезпечення організації їх життя.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Враховуючи те, що при відібранні дитини від матері не позбавляє її обов`язку утримувати малолітнього ОСОБА_3 , суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки із усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20 березня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття на користь опікуна (піклувальника) чи установи під опікою, якої буде перебувати дитина.

За умовами ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Згідно ст. 193 СК України влаштування дитини до закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу не припиняє стягнення аліментів на користь того з батьків, з ким до цього проживала дитина, якщо вони витрачаються за цільовим призначенням. Якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах. За рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. На особистий рахунок дитини перераховуються також державні пенсії, інші види допомоги та відшкодування шкоди у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За умовами ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними належними та обгрунтованими доказами, а тому приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Судовий збір у справі складає 2422,40 грн., які необхідно стягнути з відповідача на користь держави.

Керуючись ст.ст. 150, 152, 155, 170, 180-183, 191, 193 Сімейного кодексу України, ст. ст. 77-83, 89, 95, 133, 223, 259, 263-265, 268, 280, 353-355 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позов Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини - задовольнити частково.

Відібрати від ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , її малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без позбавлення її батьківських прав відносно дитини.

Передати малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на опікування Органу опіки та піклування Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації для подальшого забезпечення дитини сімейними формами виховання.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки із усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду - 20 березня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття на користь опікуна (піклувальника) чи установи під опікою, якої буде перебувати дитина.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Роз`яснити ОСОБА_2 , що у разі, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню її малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вона має право звернутись до суду з позовом про повернення їй дитини, відібраної за цим рішенням.

Попередити ОСОБА_2 , що у разі невжиття нею заходів щодо усунення причин, які стали підставою для відібрання у неї малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , орган опіки та піклування або інша заінтересована особа відповідно до закону матиме право звернутись до суду з позовом про позбавлення її батьківських прав щодо цієї дитини.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині відібрання дитини з передачею її органу опіки та піклування, а в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ) на користь держави 2422,40 грн. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники судового процесу:

Позивач - Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, , адреса: вул. Велика Васильківська, буд. 58, м. Київ, 03150;

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя А.В. Слободянюк