Справа № 331/2292/23
Провадження № 2/331/99/2024
19 березня 2024 року м. Запоріжжя
Жовтневий районний суд м. Запоріжжя в складі:
головуючого судді: Антоненка М.В.
при секретарі: Байрамовій Д.А.
розглянувши за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: районна адміністрація Запорізької міської ради по Олександрівському району, як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав,
ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, третя особа Районна адміністрація Запорізької міської ради по Олександрівському району як орган опіки та піклування.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 27 серпня 2012 року, не перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, у сторін народилась донька - ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про її народження серії НОМЕР_1 від 11 вересня 2012 року.
Відповідач життям, здоров`ям і розвитком ОСОБА_4 ніколи не цікавився, зі святами не вітає, матеріально не утримує.
Відповідно до інформації, наданої Бердянською спеціалізованою школою І-ІІІ ступенів №16, вихованням ОСОБА_4 займається позивачка та бабуся ОСОБА_4 (мати позивачки) - ОСОБА_5 . Відповідач до школи ніколи не приходив і не цікавився навчальним процесом доньки. На теперішній час дитина продовжує навчання в цій же школі, але у дистанційному форматі через тимчасову окупацію Бердянська . Згідно характеристики, наданою школою на ОСОБА_4 , вона вихована, її розвиток відповідає її віку, а батько у вихованні дитини участі не бере, ніколи не приходив до школи, не цікавився навчальним процесом доньки. За результатами психологічного дослідження ОСОБА_4 найближчою людиною вважає маму. На питання про рідного батька вона відповіла, що про нього знає, але не знає, де він проживає, вільний час з ним не проводить, по телефону вони не спілкуються.
Перешкод у спілкуванні з ОСОБА_4 позивачка не чинить та ніколи не чинила. Не зважаючи на фактичну відсутність у житті ОСОБА_4 батька, вона зростає у повноцінній родині, адже 5 серпня 2022 р. позивачка вийшла заміж за ОСОБА_7 , який ставиться до дитини як до власної.
Декларація прав дитини від 29 листопада 1959 року встановила наступне: «Ребенок для полного и гармоничного развития его личности нуждается в любви и понимании. Он должен расти на попечении и под ответственностью своих родителей и во всяком случае в атмосфере любви и моральной и материальной обеспеченности». Всупереч цьому Відповідач жодного разу не виявив бажання створити для нашої спільної дитини гармонійної атмосфери та ніяким чином не проявив своєї батьківської любові, чим позбавив доньку основоположних прав.
Судячи з поведінки відповідача, він самоусунувся від виконання обов`язків, передбачених цією статтею.
Враховуючи, що відсутність піклування за донькою з боку відповідача, повне ігнорування ним своїх батьківських обов`язків, в тому числі і по матеріальному утриманню своєї дитини, негативно впливає на її розвиток, свідома зміна країни проживання, позивачка ОСОБА_1 просить суд позбавити відповідача батьківських прав на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18.04.2023 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначене підготовче судове засідання.
Ухвалою суду від 07.08.2023 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 23.10.2023 року.
Органом опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району надано суду висновок від 23.10.2023 р. про недоцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав
У висновку органу опіки зазначено наступне.
23.10.2023 ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя у вказаній справі суд зобов`язав районну адміністрацію Запорізької міської ради по Олександрівському району, як орган опіки та піклування, надати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору з приводу позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Питання про надання суду висновку органу опіки та піклування винесено на розгляд комісії з питань захисту прав дитини при районній адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району.
Відповідно до позовної заяви та документів, доданих до матеріалів справи, батьки малолітньої, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , перебували у близьких стосунках без реєстрації шлюбу. Позивач не проживала з відповідачем. Від цих відносин мають спільну дитину, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
ОСОБА_2 визнав батьківство, що підтверджується копією свідоцтва про народження (серія НОМЕР_1 від 11.09.2012 року), яка додана до матеріалів справи. Відносини між сторонами не склались через різніпогляди на життя та сімейні цінності, та після народження дитини сторони припинили спільне проживання та спілкування. Малолітня ОСОБА_3 , 2012 р.н., залишилась проживати разом з матір`ю, ОСОБА_1 . До позовної заяви долучено довідку ОСББ «Платан 50» від 30.08.2021, про те, щ ОСОБА_1 мешкає зі своєю донькою, ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 та її малолітня донька, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мають статус внутрішньо переміщених осіб, та зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 (скрін-шоти з мобільного застосунку «Дія»). За даною адресою не проживають, зі слів ОСОБА_1 .
ОСОБА_1 одружена з ОСОБА_7 (прізвище не змінила), що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (серія та номер НОМЕР_2 , видане 05.08.2022 Олександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Схіного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).
В позовній заяві ОСОБА_1 звертаючись до суду з позовом про позбавлення батька дитини батьківських прав вказує:
що ОСОБА_2 змінив країну проживання і повертатись в Україну не планує, посилається на постанову КЦС від 26.04.2022 року у справі № 520/8264/19 в якій зокрема зазначено що поведінка особи, яка свідомо змінює країну проживання, не бере участі у вихованні дитини, свідчить про її ухилення від виконання батьківських обов`язків. Будь-яких доказів на підтвердження факту виїзду відповідача за межі України до позовної заяв не додані, тому вважаємо дану обставину не доведенною;
що ОСОБА_2 життям, здоров`ям і розвитком дитини ніколи не цікавився, зі святами «е вітає, матеріально не утримую. Перешкод у спілкування з дитиною вона не чинить та ніколи не чинила. З документів на підтвердження вказаних тверджень мати надає: витяг з психологічного висновку Бердянської спеціалізованої школи № 16 з поглибленим вивченням іноземних мов Бердянської міської ради Запорізької області від 10.09.2021 № 02/249, та характеристику учениці 4-го класу, ОСОБА_3 , 2012 р.н, від 09.09.2021. У документах зазначено, що 31.08.2021 було проведено психологічне дослідження щодо вивчення психологічного клімату в сім`ї учениці 4-го класу, ОСОБА_3 , 2012 р.н. На підставі дослідження зроблені наступні висновки: психологічний клімат в родині дитини позитивний, в сім`ї дівчинка почуває себе комфортно, захищено; вихованням дитини займається мати - ОСОБА_1 та бабуся ОСОБА_5 ; на цей час батько, ОСОБА_2 , ніякого впливу на виховання ОСОБА_4 не має, з донькою не спілкується, цей факт на психологічний стан дитини не впливає жодним чином; негативних факторів, що впливають на життя та здоров`я дитини наразі не виявлено. В характеристиці зазначено, що вихованням дитини займається мати, ОСОБА_1 та бабуся ОСОБА_5 . Вони відвідують батьківські збори, підтримують зв`язок з класним керівником, не порушують вимог школи щодо виховання дівчинки. Батько, ОСОБА_2 , за період навчання дитини в цьому навчальному закладі, до школи не приходив і не цікавився навчальним процесом доньки, тому і впливу на успіхи ОСОБА_4 не має. Дані документи свідчать про належне виконання матір`ю батьківських обов`язків, підтверджують факт того що під час навчання дитини, а саме в період з 01.09.2029 по 10.09.2021 рік, батько, ОСОБА_2 , не цікавився навчальним процесом дитини.
В позовній заяві, ОСОБА_1 , зазначила, що її чоловік ОСОБА_7 , ставиться до її дитини як до власної.
Засідання Комісії відбулося 15.11.2023. Розгляд питання відбувався за відсутності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Позивач, ОСОБА_1 , наразі перебуває за межами міста Запоріжжя. В телефонному режимі (двічі) ОСОБА_9 повідомлена про час та дату засідання, однак не з`явилась. Відповідач, ОСОБА_2 , має реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_3 (відповідно до інформації з позовної заяви), фактичне місце його проживання невідоме. Представник відділу по Олександрівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради здійснив дзвінок на номер телефону НОМЕР_3 , який вказаний в позові як контактний номер телефону батька, проте зв`язатися за ним не вдалося (немає з`єднання з номером).
ОСОБА_10 подала заяву про проведення засідання за її відсутності. В заяві зазначила, що причиною звернення для захисту своїх прав та прав її доньки до суду єневиконання біологічним батьком свого обов`язку по вихованню дитини протягом всього життя дитини. У разі задоволення позову її законний чоловік має намір удочерити дитину. Також зазначила, що через сімейні обставини ОСОБА_10 разом зі своїм чоловіком, ОСОБА_7 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 , малолітня ОСОБА_3 , 2012 р.н. перебуває за кордоном у м. Сонячний Берег (Республіка Болгарія). Інформація викладена в заяві прийнята Комісією до відома.
Комісія розглянула позовну заяву, додатки до неї, врахувала заяву матері ОСОБА_1 , перенесла розгляд питання на наступне засідання, яке відбулось 06.12.2023.
Відділом служби (управління) було направлено:
запит до служби у справах дітей Могилів-Подільської міської ради про надання акту обстеження умов проживання ОСОБА_10 . Станом на 06.12.2023 відповідь на запит не отримана.
лист ОСОБА_10 про надання письмових пояснень щодо позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, та запрошення на засідання Комісії 06.12.2023.
06.12.2023 відбулося засіданні Комісії, на якому повторно розглянуто питання надання суду письмового висновку щодо розв`язання спору між ОСОБА_1 .та ОСОБА_2 , з приводу позбавлення батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
ОСОБА_1 на засідання не з`явилася, надала письмову заяву, в якій зазначила, що мета, підстави та усі думки щодо позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 детально викладено в позовній заяві, жодні обставини та серйозність намірів змін не зазнали, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. На даний час, у зв`язку зі збройною агресією рф проти України, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення гідних умов навчання і дитинства, малолітня ОСОБА_3 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває за кордоном в Республіці Болгарія у м. Сонячний Берег, під наглядом бабусі ОСОБА_12 . Протягом усього життя ОСОБА_3 , всебічне забезпечення життя і розвитку дитини здійснювалось лише нею (матір`ю), ОСОБА_13 участі в житті дитини не брав і таких намірів не висловлював.
Комісія не володіє інформацією про місце проживання та перебування батька, ОСОБА_2 , чоловік має реєстрацію місця проживання (згідно інформації, яка зазначена в позові) на тимчасово окупованій території, тому викликати та повідомити про засідання комісії та заслухати його думку з вказаного питання не виявляється можливим. Комісія не володіє інформацією щодо місця перебування ОСОБА_2 .
Стаття 171 Сімейного кодексу України декларує, що дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.
Відділом служби не з`ясована думка малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з питання позбавлення її батька батьківських прав, що обумовлено проживанням дитини за межами України. Дитина не була заслухана під час судового засідання, позивачем не додано документу, який міг би бути розцінений Комісією як доказ з`ясування думки дитини в питанні позбавлення батька батьківських прав.
Законом України від 26.01.2016 № 936-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення соціального захисту дітей та підтримки сімей з дітьми» було внесені зміни до Закону України «Про охорону дитинства», зокрема введені поняття та визначення: «забезпечення найкращих інтересів дитини» з урахуванням загальноприйнятих міжнародних норм.
За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України «Про охорону дитинства», «забезпечення найкращих інтересів дитини» передбачає дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку й рівня розвитку, що може її висловити.
Відповідно до Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність з створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.
Згідно з ч.1 ст.18, ч.І ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання й розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку.
У постанові Верховного Суду України від 24.04.2019 у справі № 331/5427/17 викладена правова позиція відповідно до якої ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють для отримання нею освіти.
Зазначені умови, як кожну окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, тобто свідомого нехтування ними своїх обов`язків.
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківські обов`язки, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Цей захід впливу є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, так і для дитини, тому він підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
При вирішенні питання позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення батька до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь у її вихованні. ОСОБА_2 зареєстрований на тимчасово окупованій території, місце його фактичного проживання не відомо, зв`язок з ним відсутній, його думка не відома, в тому числі не відомо чи знає він про судовий розгляд питання щодо позбавлення його батьківських прав.
Наразі не встановлено обставин, які б свідчили про те, що батько ОСОБА_2 не бажає спілкуватись з дочкою та брати участь у її вихованні.
Та обставина, що на час розгляду справи матеріальним забезпеченням дитини, її вихованням і розвитком займається мати, не свідчить про те, що батько дитини не бажає приймати участь у її утриманні і вихованні, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками.
У постанові Верховного Суду України від 03.03.2021 року у справі № 404/4279/17, зазначено, що відсутність свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, наявність перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною, заперечення відповідачем проти позбавлення батьківських прав та вчинення ним активних дій, спрямованих на підтримку відносин із дитиною, є підставою для відмови у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав. Сама по собі несплата аліментів при демонстрації інтересу до збереження сімейних стосунків із дитиною не свідчить про невиконання відповідачем батьківських обов`язків мірою, достатньою для позбавлення його батьківських прав та розриву сімейних зв`язків із дитиною.
Згідно позиції Верховного Суду України та нормативно-правового обґрунтування, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків з урахуванням її характеру, а також інших конкретних обставин відмовити в задоволені позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батька.
Комісією розглянуті позовна заява з додатками, заяви ОСОБА_1 , заслухані пояснення представників Відділу служби. При прийнятті рішення враховувано відсутність пояснень дитини та батька, документів, які б характеризували особливості батька як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`ю та психічному розвитку.
За результатами розгляду питання Комісією не виявлені виключні обставин, підтверджені відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування батьком своїми обов`язками і були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу як позбавлення його батьківських прав відносно дитини, вважає недоведеним факт винної поведінки батька, свідомого ухиляння його від виконання батьківських обов`язків, та робить висновок про недоцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Районна адміністрація Запорізької міської ради по Олександрівському району, як орган опіки та піклування, враховуючи рішення Комісії, керуючись частинами 4, 5 статті 19, статтями 155, 164 Сімейного кодексу України, дійшла висновку про недоцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно статті 19 Сімейного кодексу України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обгрунтованим, суперечить інтересам дитини.
В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Ганчева М.А. в режимі відеоконференції позов підтримала, наполягала на задоволенні позовних вимог.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи або розгляду справи за його відсутності не надав, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Про дату, час та місце судового засідання відповідач був повідомлений в установленому законом порядку через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.
Відповідно до ч.1 статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи вищенаведене, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи відповідно до ст. 280 ЦПК України за відсутності відповідача.
Представник третьої особи органу опіки та піклування в судовому засіданні проти позову ОСОБА_1 заперечувала з підстав, викладених у висновку від від 23.10.2023 р. про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 .
Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.
У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно зі свідоцтвом про її народження серії НОМЕР_1 від 11 вересня 2012 року, ІНФОРМАЦІЯ_2 , народилась ОСОБА_3 . Батьками є - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . (а.с.9)
В судовому засіданні вивчено та оголошено витяг від 10.09.2021 р. з психологічного висновку на ученицю 4 - В класу Бердянської спеціалізованої школи І - III ступенів № 16 з поглибленим вивченням іноземних мов Бердянської міської ради Запорізької області ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Так у витягу зазначено, що практичним психологом БСШ № 16 Бєдуновою Оленою Михайлівною було проведено психологічне дослідження щодо виявлення референтних осіб у вихованні дитини, вивчення психологічного клімату сім`ї, ставлення дівчинки до близьких людей, членів сім`ї, наявних умов виховання дитини.
Під час дослідження були використані методики:
1. Вільна бесіда з ОСОБА_4.
2. Проективні методики: «Малюнок сім`ї», «Мій будинок».
3. Модифікований кольоровий тест Люшера.
Отримані результати дали можливість зробити наступні висновки:
1. На момент проведення дослідження дитина контактна, поводиться адекватно, скромна, охайно одягнена. Має навички спілкування з дорослими, ввічлива, інтелектуально розвинена. Охоче йде на контакт, самостійно розповідає про себе та свою родину, улюблені справи та заняття, стосунки між членами родини та особливості сімейного спілкування. Мова розвинена, рівень словникового запасу достатній, рівень розвитку основних психічних процесів відповідає віковій нормі. Рівень тривожності низький. Упродовж усієї бесіди ОСОБА_4 була емоційно врівноважена, доброзичлива, відкрита, весела, комунікабельна.
2. За результатами, отриманими під час дослідження, можна зазначити, що ОСОБА_4 найближчою людиною називає маму, під час бесіди охоче про неї розповідає, добирає для її опису різноманітні лагідні слова, говорить про те, що дуже хоче бути на неї схожою. Стосунки з мамою довірливі, дівчинка розповідає їй про шкільне життя. Також дівчина багато розповідає про бабусю з боку мами, говорить про те, що дуже її любить. Мама та бабуся добре знають коло друзів доньки, як і з ким вона проводить своє дозвілля, приділяють багато уваги інтелектуальному, творчому та фізичному розвитку дитини, в позанавчальний час ОСОБА_4 відвідує різноманітні гуртки.
3. Аналіз малюнків за проективними методиками дозволяє зробити висновок, що на цей час проявів агресивності, тривожності в дівчинки немає, вона почуває себе комфортно, емоційно стабільно, має надійну опору у вигляді своєї родини.
4. На питання про рідного батька ОСОБА_2 ОСОБА_4 відповіла, що вона про нього знає, але бачиться з ним дуже рідко, де він проживає вона не знає, по телефону з ним не спілкується, вільний час з батьком не проводить. Дівчинка зазначила, що сумує за батьком, хотіла би з ним спілкуватись, проводити вільний час, але, на жаль, цього не відбувається. З бесіди з класним керівником було встановлено, що школу батько не відвідує, навчанням доньки не цікавиться. ОСОБА_4 спілкується з бабусею з боку батька, в них гарні стосунки, дитина буває в гостях у бабусі.
На підставі вищезазначеного можна зробити такі висновки:
- психологічний клімат в родині ОСОБА_3 позитивний, у сім`ї дівчинка почуває себе комфортно, захищено;
- вихованням дитини займається мати - ОСОБА_1 та бабуся ОСОБА_5 ;
- на цей час батько, ОСОБА_2 , ніякого впливу на виховання ОСОБА_4 не має, з донькою не спілкується, цей факт на психологічний стан дитини не впливає жодним чином.
- негативних факторів, що впливають на життя та здоров`я дитини наразі не виявлено. (а.с.12,13)
Відповідно до характеристики учениці 4-В класу Бердянської спеціалізованої школи І-ІІІ ст. №16, ОСОБА_3 навчається у БСШ № 16 з 01.09.2019 р. Загальний рівень розвитку пізнавальної сфери відповідає віковій нормі.
ОСОБА_4 має хороший фізичний і розумовий розвиток. Навчальний матеріал дівчинка засвоює на високому рівні. Мова розвинена, словниковий запас достатній для свого віку. ОСОБА_4 вміє порівнювати, узагальнювати, класифікувати предмети та явища, висловлювати власну думку усно та письмово, доводити її. Учениця на уроках не завжди уважна, але швидко переключається з одного виду діяльності на інший, вміє зосереджувати та розподіляти увагу на суттєвих фактах. У дівчинки високий рівень розвитку пам`яті, програмний матеріал відтворює. Вміє самостійно працювати, творчі завдання виконує вчасно.
ОСОБА_4 вміє контролювати свою поведінку, дотримується режиму дня, адекватно реагує на похвалу та зауваження вчителя. Дитина вихована, доброзичлива, спокійна, врівноважена, чуйна, з однокласниками не конфліктує, правила поведінки виконує сумлінно. До доручень ставиться відповідально.
Дівчинка займається у музичній школі, театральному гуртку, бальними танцями «Танок переможця».
Вихованням ОСОБА_3 займається мати ОСОБА_1 та бабуся ОСОБА_5 . Вони відвідують батьківські збори, підтримують зв`язок з класним керівником, не порушують вимог школи щодо виховання дівчинки.
Тато за період навчання ОСОБА_4 в БСШ №16 ніколи до школи не приходив і не цікавився навчальним процесом доньки , тому і впливу на успіхи ОСОБА_4 не має. (а.с.14)
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно з частинами першою - четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.
Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.
Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).
Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Як роз`яснено у пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Відповідач ОСОБА_2 був належним чином повідомлений про час та місце судових засідань до суду не з`явився, належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він бажає змінити свою поведінку по відношенню до доньки ОСОБА_4 у кращу сторону, суду не надав.
При цьому, як встановлено судом, після припинення фактичних шлюбних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , відповідач не турбувався про життя та розвиток доньки, стосунків з нею не підтримував.
Ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків передбачає систематичне невиконання обов`язку турбуватись про дитину, в чому воно б не виражалося.
Згідно з ч.-ч. 5,6 ст.19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Враховуючи систематичне, майже 12 років з моменту народження дитини, повне ігнорування невиконання відповідачем ОСОБА_2 обов`язку турбуватись про доньку ОСОБА_4 , суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування від 23.10.2023 р. про недоцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.
З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням наявні в матеріалах справи докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд вважає, що дійсно відповідач ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання малолітньої доньки ОСОБА_4 , про що свідчить той факт, що тривалий час відповідач не бачив дитину, не спілкується з нею, добровільно не надає будь-якої допомоги на утримання дитини, не проявляє інтересу до життя дитини, її здоров`я та розвитку, про що зазначила позивачка у своєму позові та безпосередньо у судовому засіданні, та це не спростовано відповідачем. У діях відповідача проявляється саме винна та пасивна поведінка по відношенню до дитини, відповідач не вживає будь-яких дій щодо забезпечення та виховання доньки.
Матеріали справи містять належні та допустимі докази, в розумінні ст.ст. 12, 81 ЦПК України, на підтвердження того, що відповідач байдужливо ставиться до доньки, на які позивач посилається, як на підставу задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав.
В судовому засіданні не встановлені об`єктивні перешкоди для відповідача у належному вихованні дитини, що свідчить про свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов`язками. Емоційний зв`язок між відповідачем та дитиною фактично відсутній, відповідач тривалий час не виявляє до доньки батьківського піклування, не відвідує її, долею доньки не цікавиться, ні в телефонному режимі, ні в інших формах спілкування.
З урахуванням вищезазначеного, суд вважає, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи, висновок органу опіки та піклування є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини, у зв`язку з чим, з метою захисту прав та інтересів неповнолітньої дитини, суд приходить до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Разом з цим, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам по справі, що відповідно до положень ст. 169 СК України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав.
Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.
Керуючись ст. ст. 164, 180, 181, 182, 191 СК України ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 280-282, 430 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: районна адміністрація Запорізької міської ради по Олександрівському району, як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав, задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешкаючого за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 батьківських прав щодо малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішення суду про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , надіслати до Олександрівського районного у місті Запоріжжі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеси).

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешкаючого за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 на користь держави судовий збір у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

Суддя: Антоненко М.В.