ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
УХВАЛА

«30» квітня 2024 року

м. Харків

справа № 646/7619/23

провадження № 22ц/818/1422/24

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Мальованого Ю.М., Яцини В.Б.,

за участю секретаря - Волобуєва О.О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Харківміськгаз», представниця відповідача - Пелих С. С.,

треті особи - Харківська міська філія Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», Північно-Східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про відвід колегії суддів Бурлака І.В., Мальованого Ю.М. по справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2024 року в складі судді Благої І.С.

в с т а н о в и в:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Харківміськгаз», треті особи: Харківська міська філія Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», Північно-Східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці про поновлення на роботі, який в подальшому уточнив та просив поновити його на роботі електрогазозварником 6 розряду в Акціонерному товаристві «Оператор газорозподільної системи «Харківміськгаз» чи згідно інтеграції, яка відбулася з дотриманням усіх законів, у Харківській міській філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України».

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

На вказане рішення суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Ухвалами Харківського апеляційного суду від 20 березня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у судовому засіданні о 10:15 годині, 30 квітня 2024 року.

30 квітня 2024 року в судовому засіданні ОСОБА_1 заявив в усній формі відвід колегії суддів Бурлака І.В., Мальованому Ю.М., в якому вважав, що 30 квітня 2024 року його неправомірно видалено із зали судового засідання перед початком розгляду іншої цивільної справи за позовом Головного управління Держгеокадастру у Харківській області до ОСОБА_2 , треті особи: Сахновщинська селищна рада Красноградського району Харківської області, ОСОБА_3 , Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕРА» про витребування земельної ділянки у власність держави, яку призначено о 10:00, 30 квітня 2024 року, за усним клопотанням представника ОСОБА_2 , оскільки ОСОБА_1 , не будучи учасником справи, проводив відео - та аудіо запис з використанням мобільного телефону, проти чого заперечував представник ОСОБА_2 , чим, на його думку, порушено його конституційні права.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представниця відповідача заперечувала проти задоволення заяви про відвід, вважаючи її безпідставною.

Відповідно до частини 3 статті 40 ЦПК України якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Аналізуючи наведені норми права та обставини справи, які свідчать про те, що заяву про відвід колегії суддів Бурлака І.В., Мальованого Ю.М. заявлено 30 квітня 2024 року, тобто пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, колегія суддів вважає, що заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді буде вирішено судом, що розглядає справу.

Перевіривши доводи заяви судова колегія вважає, що підстави для задоволення відводу відсутні.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Наявність безсторонності відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції має визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями.

У пунктах 104-106 рішення Європейського суду з прав людини від 09 січня 2013 року по справі «Олександр Волков проти України» (заява № 21722/11) зазначено, що як правило, безсторонність означає відсутність упередженості та необ`єктивності. Як вбачається з усталеної практики Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (і) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (іі) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (див., серед інших, рішення у справах «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria), від 24 лютого 1993 року, Series А № 255, пп. 28 та 30, та «Веттштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), заява № 33958/96, п. 42, ECHR 2000-ХІІ).

Проте, між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а й може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (див. рішення у справі «Кіпріану проти Кіпру» (Kyprianou v. Cyprus) [ВП], заява № 73797/01, п. 119, ECHR 2005-ХІІІ). Отже, у деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності (див. рішення від 10 червня 1996 року у справі «Пуллар проти Сполучного Королівства» (Pullar v. the United Kingdom), п. 32, Reports 1996-III).

У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (див. рішення від 26 жовтня 1984 року у справі «Де Куббер проти Бельгії» (De Cubber v. Belgium), Series A, № 86).

Статтями 36, 37 ЦПК України передбачені підстави для відводу (самовідводу) судді.

Згідно частини 1 статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Частиною 4 статті 36 ЦПК України передбачено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Зі змісту заяви про відвід вбачається, що сумніви у об`єктивності і неупередженості колегії суддів у заявника виникли у зв`язку із видаленням його із зали судового засідання навіть не під час розгляду справи та не за ініціативою суду, а за усним клопотанням представника сторони у справі, що заперечував проти проведення відео - та аудіо запису, який здійснював ОСОБА_1 , не будучи учасником справи.

Таким чином, вказані ОСОБА_1 у заяві про відвід суддів обставини не свідчать про існування передбачених статтями 36, 37 ЦПК України підстав для відводу.

Крім того, не надав ОСОБА_1 належних, допустимих та достовірних доказів про пряму або побічну заінтересованість вказаних суддів в розгляді даної справи, які викликають сумнів у неупередженості і об`єктивності.

Посилання на можливу необ`єктивність суддів ґрунтуються на припущеннях заявника і не є підставою для відводу.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що підстав для відводу, передбачених статтями 36, 37 ЦПК України, та об`єктивних даних, які свідчили б про наявність обставин, що викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності у колегії суддів Бурлака І.В., Мальованого Ю.М. не вбачається, у зв`язку з чим заяву ОСОБА_1 про відвід колегії суддів необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 36, 37, 40 ЦПК України

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 про відвід колегії суддів Бурлака І. В., Мальованого Ю. М. - залишити без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно після її проголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді Ю.М. Мальований

В.Б. Яцина

Повний текст ухвали складено 01 травня 2024 року.