Ухвала

20 червня 2024 року

м. Київ

справа № 752/18476/13-ц

провадження № 61-8421ск24

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Зайцева А. Ю., розглянувши касаційну скаргу адвоката Кобилянського Віктора Ананійовича як представника ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 26 вересня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , Київської міської ради, третя особа - Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про визнання недійсними та скасування рішень, визнання права користування земельною ділянкою,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2013 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, у якому просила визнати незаконним та скасувати рішення Київської міської ради від 14 жовтня 2010 року № 134/4946 «Про передачу громадянам ОСОБА_1 1/2 від 0,10 га та ОСОБА_4 1/2 від 0,10 га у спільну часткову приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 »;

визнати недійсним виданий ОСОБА_1 державний акт на право власності на земельну ділянку на 1/2 від 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 ;

визнати недійсним виданий ОСОБА_4 державний акт на право власності на земельну ділянку на 1/2 від 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 ;

відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом визнання за ОСОБА_2 , як правонаступником ОСОБА_5 , права користування земельною ділянкою 0,10 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

У травні 2023 року ОСОБА_5 звернулася до суду із заявою про зміну предмету позову, в якій позивач просила визнати недійсним та скасувати рішення Київської міської ради від 14 жовтня 2010 року № 134/4946 та рішення Київської міської ради від 14 липня 2011 року № 818/6205 «Про приватизацію земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд у Голосіївському районі м. Києва» в частині передання у спільну часткову приватну власність ОСОБА_1 1/2 частини земельної ділянки від 0,10 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0999 га, кадастровий номер :79:256:0030, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд;

визнати за ОСОБА_2 право користування 1/4 частиною земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0999 га, кадастровий номер :79:256:0030, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд.

Голосіївський районний суд м. Києва рішенням від 26 вересня 2023 року позов задовольнив. Визнав недійсним та скасував рішення Київської міської ради від 14 жовтня 2010 року № 134/4946 та рішення Київської міської ради від 14 липня 2011 року № 818/6205 «Про приватизацію земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд у Голосіївському районі м. Києва» в частині передання у спільну часткову приватну власність ОСОБА_1 1/2 частини земельної ділянки від 0,10 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0999 га, кадастровий номер :79:256:0030, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд. Визнав за ОСОБА_2 право користування 1/4 частиною земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0999 га, кадастровий номер :79:256:0030, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд.

Київський апеляційний суд постановою від 21 березня 2024 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_6 задовольнив частково. Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 26 вересня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнив частково. Визнав недійсним та скасував рішення Київської міської ради від 14 жовтня 2010 року № 134/4946 та рішення Київської міської ради від 14 липня 2011 року № 818/6205 «Про приватизацію земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд у Голосіївському районі м. Києва» в частині передання у спільну часткову приватну власність ОСОБА_1 1/2 частини земельної ділянки від 0,10 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0999 га, кадастровий номер :79:256:0030, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд. В решті позову відмовив.

06 червня 2024 року адвокат Кобилянський В. А. як представник ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 26 вересня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 березня 2024 року з пропуском строку на касаційне оскарження.

Разом із цим, адвокат Кобилянський В. А. як представник ОСОБА_1 в касаційній скарзі заявив клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження з посиланням на те, що 14 травня 2024 року заявником було подано до Верховного Суду касаційну скаргу на оскаржувані судові рішення, проте, ухвалою Верховного Суду від 27 травня 2024 року касаційну скаргу повернуто заявнику. Ураховуючи наведене, заявник просить клопотання задовольнити.

Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Встановлено, що вперше представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на оскаржувані судові рішення 14 травня 2024 року, тобто в межах тридцятиденного строку на касаційне оскарження.

Ухвалою Верховного Суду від 27 травня 2024 року вказана касаційна скарга була повернута заявнику.

06 червня 2024 року адвокат Кобилянський В. А. як представник ОСОБА_1 вдруге звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на оскаржувані судові рішення.

Аналіз клопотання свідчить, що строк на касаційне оскарження пропущений з поважних причин. Тому суд, на підставі статті 390 ЦПК України, поновлює його.

Разом із цим, подана касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду з огляду на таке.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі має бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У випадку оскарження судових рішень з підстав невідповідності висновків суду постанові Верховного Суду, що не була врахована в оскаржуваному судовому рішенні або у зв`язку з необхідністю відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеному у постанові Верховного Суду, у касаційній скарзі, крім відповідної постанови Верховного Суду, повинно бути зазначено відповідний пункт частини другої статті 389 ЦПК України та обґрунтування і мотивування такої підстави.

Зазначаючи у касаційній скарзі підставою касаційного оскарження судових рішень відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України), особі, яка подала касаційну скаргу, необхідно вказувати щодо питання застосування якої саме норми права у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду.

У випадку оскарження судових рішень на підставі пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України з посиланням на частину першу статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі необхідно зазначити певний пункт частини першої статті 411 ЦПК України, який є обов`язковою підставою для скасування судового рішення з його обґрунтуванням та мотивуванням доводів.

У випадку оскарження судових рішень на підставі пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України з посиланням на частину третю статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі необхідно зазначити певний пункт частини третьої статті 411 ЦПК України, з його обґрунтуванням та мотивуванням доводів.

Верховний Суд роз`яснює заявнику, що коректне визначення підстав касаційного оскарження має важливе значення, оскільки за приписами частини першої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Підстава (підстави) відкриття касаційного провадження зазначаються в ухвалі про відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що зазначення заявником підстав касаційного оскарження є обов`язковою умовою щодо оформлення касаційної скарги, яка необхідна для подальшого вирішення питання про відкриття касаційного провадження та для розгляду касаційної скарги.

Виконання наведених вимог необхідне для коректного зазначення підстав касаційного оскарження в ухвалі про відкриття касаційного провадження у справі.

Ураховуючи наведене, а також з метою недопущення подвійного тлумачення змісту касаційної скарги, заявнику необхідно надіслати на адресу суду нову редакцію касаційної скарги, яка має відповідати вимогам статті 392 ЦПК України, та в якій згрупувати, систематизувати та чітко зазначити конкретну обов`язкову підставу (підстави) касаційного оскарження судових рішень у відповідності до визначеного статтею 389 ЦПК України переліку підстав для касаційного оскарження судових рішень та їх відповідне мотивування, надати копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Крім того, в порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Ставка судового збору, чинна на час подання касаційної скарги на рішення суду, встановлена підпунктом 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» та визначена у розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 6 Закону України «Про судовий збір» у разі якщо розмір позовних вимог збільшено або пред`явлено нові позовні вимоги, недоплачену суму судового збору необхідно сплатити до звернення до суду з відповідною заявою. У разі зменшення розміру позовних вимог питання щодо повернення суми судового збору вирішується відповідно до статті 7 цього Закону.

В касаційній скарзі адвокат Кобилянський В. А. як представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 26 вересня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 березня 2024 року і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Позовну заяву подано у 2013 році, а заяву про зміну предмету позову подано у 2023 році, отже ставка судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою становила 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (прожитковий мінімум для працездатних осіб - 2 684,00 грн, підпункт 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції, чинній станом на час подання заяви про зміну предмету позову у цій справі), отже, судовий збір за подання касаційної скарги за три немайнові вимоги в даному випадку становить 6 441,60 грн (1 073,60 грн х 3 х 200 %).

До касаційної скарги додано копію квитанції від 14 травня 2024 року № 200436851 про сплату судового збору у розмірі 917,61 грн. У полі «Додаткова інформація» вказано наступне: «за позовом ОСОБА_6 на рішення у справі № 752/18476/13-ц»; у полі «Платник» вказано « ОСОБА_6 ».

Додана квитанція не може буди прийнята судом як доказ сплати ОСОБА_1 судового збору за подання касаційної скарги у цій справі з огляду на наступне.

Платіжна інструкція має містити інформацію, що дає змогу надавачу платіжних послуг ідентифікувати особу платника та отримувача за платіжною операцією, рахунки платника та отримувача, надавачів платіжних послуг платника та отримувача, суму платіжної операції та іншу інформацію (реквізити), необхідну для належного виконання платіжної операції (частина друга статті 40 Закону України «Про платіжні послуги»).

Реквізити для сплати судового збору містяться на офіційному сайті Верховного Суду.

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено за такими реквізитами: отримувач коштів - ГУК у м. Києві/Печерс.р-н/22030102, код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37993783, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО) - 899998, рахунок отримувача (стандарт ІВАN) - UA0026007, код класифікації доходів бюджету - 22030102, «Судовий збір (Верховний Суд, 055)», призначення платежу (101 ____(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і має відповідну відмітку у паспорті); Судовий збір, за позовом ________ (ПІБ чи назва установи, організації, позивача), на рішення від ______ (Дата оскаржуваного рішення) по справі _________ (Номер справи), ВЕРХОВНИЙ СУД (Касаційний цивільний суд) (назва суду, де розглядається справа)).

Оскільки в квитанції від 14 травня 2024 року № 200436851 вказано «за позовом ОСОБА_6 на рішення у справі № 752/18476/13-ц», а ОСОБА_6 не є позивачем у справі № 752/18476/13-ц, тому вказаний документ не може бути прийнятий судом касаційної інстанції на підтвердження сплати ОСОБА_1 судового збору за касаційний розгляд справи № 752/18476/13-ц.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 необхідно сплатити судовий збір за подання касаційної скарги в розмірі 6 441,60 грн.

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження оплати судового збору необхідно надати Верховному Суду квитанцію (платіжне доручення).

Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Отже, касаційну скаргу слід залишити без руху з наданням заявнику можливості усунути вищевказані недоліки.

Керуючись статтями 185, 390, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Клопотання адвоката Кобилянського Віктора Ананійовича як представника ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 26 вересня 2023 року та постанови Київського апеляційного суду від 21 березня 2024 року задовольнити.

Поновити адвокату Кобилянському Віктору Ананійовичу як представнику ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 26 вересня 2023 року та постанови Київського апеляційного суду від 21 березня 2024 року.

Касаційну скаргу адвоката Кобилянського Віктора Ананійовича як представника ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 26 вересня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 березня 2024 року залишити без руху та надати для усунення зазначених вище недоліків строк десять днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга буде повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А. Ю. Зайцев