Справа №: 398/1621/24
провадження №: 2/398/1664/24
РІШЕННЯ

Іменем України

"30" квітня 2024 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Молонової Ю.В.,

при секретарі Борозні Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Олександрія в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , до Олександрійської міської ради в Кіровоградської області про визнання права користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

28 березня 2024 року ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , звернувся до суду із позовом до Олександрійської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що на підставі рішення виконавчого комітету Олександрійської ради народних депутатів № 280 від 22.05.1997 року дружині позивача - ОСОБА_3 , на сім`ю із 5 осіб був виданий ордер № 21 на право зайняття квартири АДРЕСА_1 . В ордері на житлове приміщення, зазначені як члени сім`ї: ОСОБА_1 - чоловік, ОСОБА_4 - донька, ОСОБА_5 - донька, ОСОБА_6 - донька.

На підставі даного ордеру позивач разом зі своєю сім`єю в травні 1997 року вселився у вище вказану квартиру, де проживає сам по теперішній час.

Дана квартира до цього часу ні ким не приватизована, перебуває в комунальній власності та належить територіальній громаді м. Олександрії в особі Олександрійської міської ради. Зміна назви пров. «Комсомольський» на пров. «Аграрний» відбулась на підставі розпорядження Олександрійського міського голови № 28 від 19.02.2016 року. Договір найму укладався з дружиною позивача ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_1 дружина позивача - ОСОБА_3 померла, доньки проживають за іншими адресами. Позивач весь цей час безперервно, постійно користувався комунальними послугами за даною адресою, а саме електроенергією, вивезенням побутових відходів, за що постійно та в повному обсязі розраховувався. Однак, і договір найму і особові рахунки оформлені на покійну дружину позивача.

На даний час виникла необхідність в переоформленні договору найму та особових рахунків на позивача, проте позивач цього зробити не може, оскільки в кв. АДРЕСА_2 він не зареєстрований.

Весь цей час позивач офіційно був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується штампом реєстрації місця проживання в паспорті громадянина України позивача.

Звернувшись 06.03.2024 до Центру надання адміністративних послуг Олександрійської міської ради із заявою про реєстрацію місця проживання в кв. АДРЕСА_2 , в реєстрації позивачу було відмовлено на підставі п. 35 Постанови КМУ № 265 від 07.02.2022 з причини відсутності документів, що підтверджують право проживання (перебування) в житлі.

В наданому 19.03.2024 міським головою Олександрійською міською радою листі, щодо вирішення проблеми з реєстрацією місця проживання позивача, зазначено що виходом з даної ситуації є звернення ОСОБА_1 до суду з позовом про визнання права користування житловим приміщенням. Після прийняття рішення судом, необхідно повторно звернутись до ЦНАПу Олександрійської міської ради.

Ухвалою судді від 02.04.2024 відкрито провадження та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, копія якої була направлена сторонам та відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подав.

Позивачі та його представник у судове засідання не з`явилися, представник позивача подав заяву про розгляд справи за їх відсутності, на позовних вимогах наполягає та просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, будь яких додаткових пояснень не мають.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних обставин.

Судом встановлено, що згідно копії ордеру на житлове приміщення № 21 ОСОБА_3 з родиною із 5 осіб надано право зайняття квартири АДРЕСА_1 , напідставі рішення виконавчого комітету Олександрійської ради народних депутатів № 280 від 22.05.1997 року. Склад сім`ї входять: ОСОБА_1 - чоловік, ОСОБА_4 - донька, ОСОБА_5 - донька, ОСОБА_6 донька (а.с.8 на звороті).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).

Згідно з копією заяви про реєстрацію місця проживання від 06.03.2024, ОСОБА_1 звернувся до Управління дозвільно-погоджувальних процедур та адміністративних послуг міської ради, для реєстрації за адресою: АДРЕСА_4 (а.с.9).

Згідно з копією повідомлення Олександрійської міської ради від 19.03.24 № Г-12, зазначено, що для вирішення порушеного у зверненні питання, спочатку необхідно визнати за ОСОБА_1 , в порядку загального цивільного судочинства, право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_5 (а.с.10).

Відповідно до копії довідки голови квартального комітету 17 Олександрійської міської ради від 20.03.2024 вих.№38, ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_5 (а.с.11).

Відповідно до копії довідки про звірку взаєморозрахунків по особовому рахунку № НОМЕР_2 , власник ОСОБА_3 , станом на видачу довідки 04.03.2024 за електропостачання існує переплата в сумі 379,56 грн. (а.с.11).

Відповідно до ч. 4 ст. 9 Житлового кодексу України ніхто не може бути вселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав, передбачених законом.

Згідно з ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти, батьки та інші особи, якщо вони проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Стаття 62 ЖК України передбачено, що до відносин, що випливають з договору найму жилого приміщення, у відповідних випадках застосовуються також норми Цивільного кодексу України.

На підставі ч. 2 ст. 824 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) у разі смерті наймача або вибуття його з житла наймачами можуть стати усі інші повнолітні особи, які постійно проживали з колишнім наймачем, або за погодженням з наймодавцем, одна або кілька із цих осіб.

За ст. 106 ЖК України встановлено, що повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь - якому членові сім`ї наймача.

Відповідно до ст. 107 ЖК України наймач жилого приміщення за згодою членів сім`ї в будь - який час розірвати договір найму.

У разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

Згідно правової позиції, що висловлена у постанові Верховного Суду України № 6-60 цс12 від 11 липня 2012 року - у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача. Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Пленум Верховного Суду України у п.15 постанови від 01.11.1996 № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» роз`яснив, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст. 33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Однак відсутність письмової згоди членів сім`ї наймача на вселення саме по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація особи за місцем проживання це лише внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції. А отже, реєстрація особи за певною адресою сама по собі не є підтвердженням її права на користування житлом, оскільки таке право виникає та може бути підтверджене на інших підставах, таких як право власності, сімейні відносини, оренда та ін.

Із зазначеного слідує висновок про те, що визначальним при вирішенні питання про право користування житловим приміщенням є не лише сам по собі факт реєстрації в цьому приміщенні, а й факт проживання цієї особи в цьому приміщенні та характер проживання як член сім`ї чи як інша особа, порядок вселення, наявність встановленого порядку користування житловим приміщенням, а також тривалість проживання.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач просить визнати за ним право користування житловим приміщенням, оскільки зазначена квартира була виділена його родині на підставі ордеру в 1997 році та з цього часу він постійно проживає в ній, у зв`язку з чим у нього є право на користування спірним житлом.

Обраний позивачем спосіб захисту свого права узгоджується з нормами ч. 2 ст. 16 ЦК України, відповідно до якої способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути у тому числі визнання права.

Як встановлено в судовому засіданні позивач вселився у спірну квартиру на підставі виданого його дружині ордеру на склад сім`ї з п`яти осіб. Позивач постійно та тривалий час проживає у спірному житлі, доказів на підтвердження факту вибуття позивача до іншого постійного місця проживання відповідачем не надано, так само як і не надано доказів щодо користування позивачем іншим приміщенням, на момент звернення позивача до суду, суд приходить до висновку, що позивач має право користуватися спірною квартирою, що відповідає положенням ст. ст. 64, 71, 106 ЖК України.

Разом з тим, право на проживання особи у жилому приміщенні автоматично породжує право на реєстрацію.

Згідно зі ст. 46 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод, рішення Європейського суду є обов`язковими для держав - учасниць Конвенції. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» практика Європейського суду становить джерело права при розгляді справ вітчизняними судами: «Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права». Повага до права людини на житло закріплена у ст. 8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеними чи позбавленим свого житла.

Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав особи на житло (рішення у справі «Пауел та Райнер проти Великобританії»). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 року), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 року).

Враховуючи вищезазначені норми права, обставини справи, зокрема той факт, що позивач відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України не втратив право користування спірним житловим приміщенням, оскільки постійно проживає в спірному житлі, а рішення суду про визнання права користування житловим приміщенням є підставою для реєстрації особи у спірному житлі, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

В зв`язку з тим, що позивач не заявляє вимог про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд, керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства, закріпленим у ст. 13 ЦПК України, не вирішує питання про розподіл судових витрат згідно ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 133, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , до Олександрійської міської ради в Кіровоградської області про визнання права користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП - НОМЕР_3 ) право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.В. Молонова