Провадження №4-с/463/30/24
УХВАЛА

/про залишення скарги без розгляду/

11 грудня 2024 року м. Львів

Личаківський районний суд м. Львова в складі: головуючої судді Ціпивко І.І., з участю секретаря Метеллі Б.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії та рішення старшого державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби м. Львів Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії рішення старшого державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби м. Львів Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції, якою просить визнати незаконною та скасувати постанову старшого державного виконавця Скопа Т.А. Личаківського ВДВС у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 31.07.2024 року про закінчення виконавчого провадження по виконавчому документу № 463/2709/24 від 11.06.2024 року, а виконавчий документ повернути у Личаківський відділ ДВС у м. Львові ЗМУМЮ для подальшого виконання.

В обґрунтування вимог скарги ОСОБА_1 покликався на те, що 19.07.2024 року страшим державним виконавцем Личаківського відділу державної виконавчої служби м. Львів Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції Скопом Т.А. відкрито виконавче провадження № 75479252 щодо примусового виконання судового наказу № 463/2709/24, виданого Личаківським районним судом м. Львова 11.06.2024 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ЛНУ ім. І.Франка заборгованості за квартирну плату у розмірі 1638,54 грн. та судовий збір в розмірі 302,80 грн. Одночасно із відкриттям виконавчого провадження накладено арешт на кошти та рахунки ОСОБА_1 , у тому числі і кредитні кошти, що вплине на перегляд його кредитної історії. 09.07.2024 року ОСОБА_2 звернувся із заявою до державного виконавця про те, що має намір оскаржити таий судовий наказ. У подальшому неодноразово звертався до державного виконавця із заявами, однак реагування жодного не було. Лише 08.10.2024 року при ознайомлені із матеріалами виконавчого провадження дізнався про те, що його права порушені неправомірними діями державного виконавця у даному виконавчому провадженні, а саме просить суд звернути увагу на такі факти: не направлення державним виконавцем в установленому порядку постанови про відкриття виконавчого провадження, не направлення державним виконавцем копій постанов та інших документів виконавчого провадження , відсутність реагування державним виконавцем Скопом Т.А. на подані ОСОБА_1 заяви і пояснення.

22.11.2024 року ОСОБА_1 до суду надіслав додаткові письмові пояснення по скарзі, якими зазначив, що державний виконавець добре був обізнаний із тим, що судовий наказ, на примусове виконання якого було відкрито виконавче провадження скасовано. Крім цього, звертав увагу, що подавав до державного виконавця клопотання про зупинення виконавчого провадження, яке було проігноровано.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.10.2024 року визначено головуючу суддю Ціпивко І.І. для розгляду скарги.

Ухвалою судді Личаківського районного суду міста Львова Ціпивко І.І. від 31.10.2024 року скаргу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

Проаналізувавши матеріали справи та матеріали виконавчого провадження, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до статей 55, 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до положень статті 447 ЦПК України (Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 449 ЦПК України визначено, що скаргу може бути подано до суду:

а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи;

б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

У частині п`ятій статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Наприклад, при оскарженні бездіяльності зазначених осіб у вигляді невжиття заходів з примусового виконання судового рішення до уваги може бути взято ті обставини, що стягувач, який подав до відповідного органу заяву про відкриття виконавчого провадження і не отримав у визначений законом строк (з урахуванням поштового обігу) задоволення своїх вимог, вважається обізнаним про ймовірність порушення його прав у виконавчому провадженні незалежно від того, чи отримав він від державного виконавця певні процесуальні документи та чи ознайомлений він із матеріалами виконавчого провадження.

Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах.

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу (частина перша статті 451 ЦПК України).

Згідно із частиною другою статті 451ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Встановлено, що оскаржувана постанова винесена державним виконавцем 31 липня 2024 року та отримана боржником ОСОБА_1 11 жовтня 2024 року, про що зазначено як самим скаржником у скарзі та наявний його підпис про отримання такої постанови при матеріалах виконавчого провадження.

При цьому з клопотанням про поновлення строку для подання скарги до суду ОСОБА_1 не звертався.

За змістом статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

При вирішенні питання про те, які підстави можна вважати поважними для поновлення строку звернення до суду з відповідною скаргою, суд має керуватися тим, що вичерпного переліку таких підстав процесуальний закон не містить, вони у кожному конкретному випадку залежать від певних ситуацій. При цьому судом також має враховуватися прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує справедливий судовий розгляд, а виконання рішення суду є завершальною частиною розгляду цивільної справи.

За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність залишення скарги без розгляду.

Щодо доводів скарги по суті скарги, то з огляду на те, що така підлягає залишенню без розгляду, суд не вбачає підстав для їх аналізу.

Разом з тим, суд вважає за необхідне роз`яснити ОСОБА_1 , що залишення поданої ним скарги без розгляду не позбавляє його права на повторне звернення до суду із відповідною скаргою у порядку та строках, визначених ЦПК України.

Керуючись ст. 447, 449, 451ЦПК України, суд

постановив:

Скаргу ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби м. Львів Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції, про закінчення виконавчого провадження, залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Повний текст ухвали складено 13.12. 2024 року.

Суддя І.І.Ціпивко