КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 490/806/23
Провадження № 2/488/268/24 р.
РІШЕННЯ

Іменем України

11.12.2024 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого по справі судді Селіщевої Л.І.,

при секретарі Волошиній Я.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним, -

встановив :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним заповіт, який був складений її рідною сестрою - ОСОБА_3 03.04.2020 року, та посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Грудницькою І.М. Згідно вказаного заповіту ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , заповіла усе належне їй майно відповідачу по даній справі - ОСОБА_2 .

В обгрунтування своїх вимог позивачка вказала, що її рідна сестра - ОСОБА_3 тяжко хворіла, і за станом здоров`я вона не могла у повній мірі розуміти значення своїх дій та керувати ними при складенні оспорюваного заповіту. На протязі 2020 року ОСОБА_3 через тривалу та тяжку хворобу перебувала у пригніченому стані, а через атрофію зорових нервів вона не могла писати та читати. При цьому, в оспорюваному заповіті вказано, що спадкодавцем заповіт був особисто прочитаний вголос та без свідків.

Посилаючись на викладене і те, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, позивачка просила визнати недійсним вищевказаний заповіт.

В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, надали заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують.

Відповідач та її представник також не з`явилися у судове засідання, надали заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги не визнають. Крім того, 01.05.2023 р. відповідачем було подано відзив, який долучений до матеріалів справи, у якому відповідач просила відмовити у задоволені позову у повному обсязі. Зокрема, відповідач посилалася на те, що заповідач - ОСОБА_3 дійсно тривалий час тяжко хворіла і через це потребувала стронньої допомоги, тому вона протягом останніх шести років до смерті заповідача, доглядала за нею та допомогала їй. Натомість між позивачкою і її рідною сестрою - ОСОБА_3 останні 10 років були складні стосунки, вони майже не спілкувались, позивачка не доглядала за сестрою та не допомагала їй, не цікавилась станом її здоров`я і тому її доводи про те, що ОСОБА_3 на час складення заповіту не розімула значення своїх дій та не могла керувати ними є цілком безпідставними і нічим не підтвердженими.

Суд, дослідивши та оцінивши надані сторонами письмові докази, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Стаття 12 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт є одностороннім правочином, оскільки залежить виключно від волі заповідача. Заповіт лише спрямовується на виникнення у спадкоємця прав та обов`язків, але до моменту смерті не створює їх у нього. Розпорядження, яке міститься у заповіті, набирає чинності лише у разі смерті заповідача.

Статтею 1247 ЦК України встановлено загальні вимоги до форми заповіту, за якими заповіт повинен складатися у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення, має бути особисто підписаний заповідачем (якщо особа не може підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу). Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі (частина друга статті 1257 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Звертаючись до суду із позовом про визнання заповіту недійсним, позивач - ОСОБА_1 посилалась на те, що воля та волевиявлення заповідача - ОСОБА_3 не були вільними, оскільки вона тривалий час тяжко хворіла, і за станом здоров`я не могла у повній мірі розуміти значення своїх дій та керувати ними. Крім цього, через хворобу зору вона також не могла прочитати зміст даного заповіту.

При цьому, обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилалась, серед іншого, на положення статті 225 ЦК України.

Правові наслідки вчинення правочину дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, визначенні у статті 225 ЦК України. Частинами першою, другою цієї статті встановлено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів.

У постановах Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 161/17119/16- ц, від 12 вересня 2018 року у справі № 522/25597/13-ц, від 18 вересня 2019 року у справі № 311/3823/15 зазначається, що розгляд вимог про визнання правочину недійсним на підставі статті 225 ЦК України здійснюється з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, які підтверджують чи спростовують доводи позивача про те, що в момент укладення оспорюваного правочину особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.

Крім того, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 листопада 2019 року в справі № 496/4851/14-ц (провадження № 61-7835сво19) вказав, що підставою для визнання правочину недійсним згідно частини першої статті 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та керувати ними.

За клопотанням представника позивача - ОСОБА_4 , ухвалою суду від 29.11.2023 року, по справі була призначена посмертна судово-психіатрична експертиза, на вирішення якої були поставлені питання, пов`язані із можливістю померлої ОСОБА_3 , вільно та усвідомлено приймати рішення під час укладення заповіту, складеного 03 квітня 2020 року, з урахуванням її тяжкої хвороби, якою вона хворіла на той час. Проведення експертизи було даручено експертам Миколаївської філії судових експертиз Державної установи "Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України".

Проте вказана судова ескпертиза не була проведена, а від представника позивача - Давидової О.Ю. надійшла заява про розгляд справи без проведення судової експертизи, за наявними у матеріалах справи доказами. У зв`язку з цим, ухвалою суду від 04.04.2024 р. провадження у справі було поновлено, і розгляд справи був продовжений.

Враховуючи викладене, суд вирішує справу за наявними у ній доказами.

Із досліджених судом доказів, зокрема із медичних документацій, вбачається, що останні не містять висновків щодо наявності у спадкодавця психічного або іншого захворювання, внаслідок якого заповідач ОСОБА_3 не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Таким чином, аналізуючи здобуті судом докази по справі, суд приходить до висновку, що позивачкою не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які б підтверджували її позовні вимоги та наявність підстав для визнання недійсним заповіту ОСОБА_3 . Тому суд не вбачає підстав для задоволення даного позову.

На підставі ст. 141 ЦПК України суд не відшкодовує позивачці понесені нею судові витрати через відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 258-259, 264-265, 268, 354 ЦПК України, суд,-

вирішив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення. У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя Л.І. Селіщева