Єдиний унікальний номер: 448/602/24
Провадження № 2/448/326/24
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

(повне)

10.06.2024 року м.Мостиська

Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Юрія БІЛОУСА

за участю секретаря судового засідання Оксани ТХІР,

сторони:

позивачка ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Мостиська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору орган опіки та піклування виконавчого комітету Шегинівської сільської ради Яворівського району Львівської області,

суть спору: про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

учасники справи:

позивачка ОСОБА_3 , не з`явилась,

її представник-адвокат Галина СТАЛЕВИЧ, не з`явилась, (заява),

відповідач ОСОБА_4 , не з`явився,

представник третьої особи Шегинівської сільської ради, не з`явився (клопотання),

в с т а н о в и в:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

І. Стислий виклад фактичних обставин справи:

Представник ОСОБА_5 , (надалі Позивачки) адвокат Сталевич Г., звернулася до суду із позовом до громадянина ОСОБА_6 (надалі Відповідача), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Шегинівська сільська рада, як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських та стягнення аліментів.

У зазначеному позові , як на підстави задоволення такого, покликається на наступне.

10.12.2012 року її довірителька одружилася з Відповідачем, у даному шлюбі у них народився син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Заочним рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 25.12.2014 року, шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу позивачка разом з малолітнім сином проживають у с.Баличі Яворівського району.

Зазначає, що відповідач по справі ОСОБА_8 , як батько малолітньої дитини, після фактичного припинення шлюбних відносин з 2014 року по даний час не бере участі у вихованні дитини, не провідує сина, не цікавиться здоров`ям дитини, успіхами у навчанні, морально та матеріально не підтримує дитину.

Покликається на те, що відповідач ОСОБА_8 , ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги добровільно не надає, інших осіб на утриманні немає, працездатний, а тому має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини.

З огляду на вище зазначене, просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_7 , а також стягувати з відповідача в користь її довірительки, аліменти, в твердій грошовій сумі, на утримання малолітньої дитини: сина ОСОБА_7 , в розмірі 2500 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно.

ІІ. Позиція учасників процесу:

В судове засідання позивачка не з`явився, однак її інтереси представлятиме адвокат Сталевич Г.

Представник позивачки ОСОБА_5 -адвокат Сталевич Г. в судове засідання не з`явилась, однак подала заяву в якій зазначила, що позовні вимоги своєї довірительки підтримує, просить суд такі задоволити.

Відповідач ОСОБА_8 в судове засідання повторно не з`явився з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи, що підтверджується матеріалами справи.

Відзив від відповідача ОСОБА_6 на адресу суду не надходив.

Суд доходить висновку про належне вжиття всіх заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд даної справи, будь яких повідомлень про зміну адреси відповідач суду не подавав, а відтак, суд, у відповідності до вимог п. 2 ч. 7, п. 4 ч. 8, ч. 11, ч. 12 ст. 128 ЦПК України вважає відповідача належним чином повідомленим про дату, час, місце та порядок судового розгляду зазначеної справи.

Представник третьої особи Шегинівської сільської ради Яворівського району Львівської області Онохова О., в судове засідання не з`явилася, однак подала клопотання, в якому зазначила, що підтримує Висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, затверджений рішенням виконавчого комітету Шегинівської сільської ради №36 від 14.03.2024 року. Просили розгляд справи проводити у її відсутності.

Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІІ. Процесуальні дії у справі:

02.04.2024 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану цивільну справу передано на розгляд судді Білоусу Ю.Б.

17.04.2024 року ухвалою суду відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.

21.05.2024 року ухвалою суду закрито підготовче провадження по справі та призначено таку до судового розгляду.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

ІV. Установлені фактичні обставини справи і зміст правовідносин, що виникли між сторонами, із посиланням на докази, у тому числі й ті, що відхилені судом, а так само і оцінка аргументів сторін:

Суд, дослідивши усі надані йому докази, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості і достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні усіх обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору, керуючись законом, при цьому, створивши учасникам справи всі необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків, виходив із такого.

Відповідно до статті 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

У відповідності із статтею 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Щодо позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_6 , суд зазначає наступне.

10 грудня 2012 року позивачка уклала шлюб з гр. ОСОБА_9 (Відповідачем), який зареєстровано Балицькою сільською радою Мостиського району Львівської області, про що зроблено актовий запис за № 08.

Згідно із свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 12.11.2013року, актовий запис №18, ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_10 , його батьки: батько ОСОБА_2 (Відповідач), мати ОСОБА_1 (Позивачка).

Заочним рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 25.12.2014 року у цивільній справі №448/1629/14-ц за позовом ОСОБА_5 , до ОСОБА_6 , про розірвання шлюбу, позов задоволено. Шлюб між сторонами розірвано.

Після розірвання шлюбу позивачка разом з малолітнім сином ОСОБА_7 проживають у с.Баличі Яворівського району Львівської області.

Відповідач по справі ОСОБА_8 , як батько малолітньої дитини, після фактичного припинення шлюбних відносин з позивачкою та по даний час не бере участі у вихованні дитини, не провідує сина, не цікавиться здоров`ям дитини, успіхами у навчанні, морально та матеріально не підтримує дитину.

Вихованням та фактичним утриманням дитини займається позивачка.

Згідно висновку Шегинівської ради Львівської області, як органу опіки та піклування, затвердженим рішенням виконавчого комітету 14.03.2024 року за №36, є доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_6 відносно його малолітньої дитини сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Щодо стягнення з відповідача ОСОБА_6 , аліментів, суд приходить до такого висновку.

Як було зазначено вище, сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано. Від шлюбу в сторін народився син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як встановлено судом, згоди щодо утримання малолітнього сина ОСОБА_7 між батьками не досягнуто.

Позивачка є працездатною, інших осіб на утриманні не має, однак її доходів не вистачає для належного утримання сина, оскільки несе витрати пов`язані з організацією належного рівня побутових умов дитині, а також витрати на освітньо-виховний розвиток сина та витрати на його лікування у разі необхідності.

Громадянин ОСОБА_8 , має задовільний стан здоров`я, є працездатним, інших осіб на утриманні не має, має можливість працювати та отримувати дохід, однак добровільно не надає кошти на утримання сина, не піклується про його матеріальне забезпечення, оскільки зворотнє Відповідачем не доведено.

Доказів, які б підтверджували, що відповідачу ОСОБА_11 , встановлена група інвалідності і такий не може працювати матеріали справи не містять та такі стороною відповідача не долучалися.

V. Застосоване судом законодавство:

Статтею 32 Конституції України передбачено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

Частинами 7 та 8 статті 7 Сімейного кодексу України передбачено, що кожна дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до статті 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Змістом статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; хронічно зловживають алкоголем або наркотиками; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той з батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частина 3 статті 181 СК України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Положеннями статті 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: - стан здоров`я та матеріальне становище дитини; - стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; - наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; - наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; - доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; - інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У відповідності до статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно статті 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

VІ. Висновки суду:

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України").

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Щодо позбавлення відповідача ОСОБА_6 , батьківських прав, то суд встановив, чого не спростував Відповідач, що він ухиляється від участі у вихованні сина ОСОБА_7 , не піклується про його фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його емоційний розвиток, як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає йому доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним освіти, що свідчить про ухилення відповідачем від виконання своїх батьківських обов`язків і виходячи із положень статей 164-167 СК є підставою для позбавлення батьківських прав.

Щодо стягнення з Відповідача аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_7 , то судом враховано матеріальне становище та стан здоров`я сторін, а також стан здоров`я дитини та ту обставину, що позивачка несе витрати по утриманню сина, забезпечує його лікуванням в разі потреби, займається його вихованням, що потребує не тільки матеріальних витрат, а й значних моральних зусиль, а відповідач ухиляється від утримання дитини.

Окрім цього, судом враховано необхідний та розумний обсяг матеріальних витрат на утримання дитини, що буде забезпечувати її нормальний розвиток, розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та інші обставини, що мають істотне значення, а також рівність обов`язку матері та батька по утриманню дитини.

На переконання суду, сторона позивача, в процесі розгляду справи довела можливість сплачувати відповідачем ОСОБА_9 , аліменти саме в розмірі 2500 грн. щомісячно.

Виходячи з вимог статті 430 ЦПК України, суд вважає, що слід допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторона позивача посилалася як на підставу своїх вимог, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову позивачки ОСОБА_5 , з наведених вище мотивів та підстав.

VІІ. Вирішення долі судових витрат по справі:

За правилами статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За змістом статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Із статті п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» вбачається, що від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів.

В силу вимог п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Враховуючи те, що позивачка ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви про позбавлення батьківських прав і стягнення аліментів, тому суд вважає, що з відповідача ОСОБА_6 слід стягнути судовий збір у розмірі 2422,40 грн. в дохід Держави.

Керуючись статтями 12, 13, 76-81, 133, 141, 247, 258, 259, 264, 265, 268, 274, 280-283 ЦПК України,

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору орган опіки та піклування виконавчого комітету Шегинівської сільської ради Яворівського району Львівської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, - задовольнити повністю.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Роз`яснити відповідачу ОСОБА_2 , що відповідно до статті 169 Сімейного кодексу України він може звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав після зміни відповідної поведінки як особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешканки с.Баличі Яворівського району Львівської області, аліменти, в твердій грошовій сумі, на утримання малолітньої дитини: сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 02.04.2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

Розмір аліментів підлягає індексації відповідно до закону.

Стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , у дохід Держави судовий збір в розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 коп.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільного процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Рішення може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст судового рішення складено 20 червня 2024 року.

Відомості щодо учасників справи:

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешканка: с.Баличі, Яворівського району Львівської області;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Шегинівська сільська рада Яворівського району Львівської області, як орган опіки та піклування, місцезнаходження: с.Шегині, Яворівського району Львівської області.

Суддя Юрій БІЛОУС