АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2024 року

м. Чернівці

cправа № 717/1810/23

провадження № 822/334/24-ц

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кулянди М.І.,

суддів: Одинака О.О., Половінкіної Н.Ю.,

за участю секретаря Скулеби А.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

апеляційна скарга ОСОБА_2 на рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 29 листопада 2023 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Туржанський В.В.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном.

У позові посилався на те, що після оформлення права власності на гаражі він звернувся до ОСОБА_2 з вимогою звільнити ці приміщення. ОСОБА_2 не звільняє приміщення гаражів та зберігає у належних позивачу гаражах, які розташовані в АДРЕСА_1 , своє майно. Крім того, гаражі зачинені на замки ОСОБА_2 .

Позивач просив суд усунути перешкоди у здійсненні ним права користування належним йому майном, а саме, зобов`язати відповідача ОСОБА_2 звільнити протягом 10 (десяти) днів з моменту набрання рішенням суду законної сили належні йому на праві власності такі приміщення:

-нежитлову будівлю, гараж - загальною площею 27,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;

-нежитлову будівлю, гараж - загальною площею 27,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ;

-нежитлову будівлю, гараж - загальною площею 28 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 ;

-нежитлову будівлю, гараж - загальною площею 28 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 . Здійснити розподіл судових витрат.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Рішенням Кельменецького районного Чернівецької області від 29 листопада 2023 року позов задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_2 протягом 10 (десяти) днів з моменту набрання даним рішенням суду законної сили звільнити належні ОСОБА_1 наступні приміщення:

-нежитлову будівлю, гараж - загальною площею 27,8 м2, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 ;

-нежитлову будівлю, гараж - загальною площею 27,9 м2, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 ;

-нежитлову будівлю, гараж - загальною площею 28 м2, що знаходиться за адресою АДРЕСА_4 ;

-нежитлову будівлю, гараж - загальною площею 28 м2, що знаходиться за адресою АДРЕСА_5 .

Вирішено питання про судові витрати.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідач ОСОБА_2 самовільно займає спірні нежитлові будівлі - гаражі, а тому, позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт у своїй апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції не в повному обсязі дослідив усі обставини, що мають значення для справи, допустивши порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування скарги зазначає, що ОСОБА_1 незаконно зареєстрував право власності на спірні нежитлові приміщення, гаражі. Також вказував на те, що він набув право власності на спірні гаражі за набувальною давністю.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексні номери 265379429, 265383078, 265385483, 265387465, сформованих 12 липня 2021 року ОСОБА_1 є власником нежитлових будівель, гаражів № НОМЕР_1 ,НОМЕР_4 № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 , що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у справі, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України визначено, що використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 13 Конституції України власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Аналіз викладених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є власником нежитлових будівель, гаражів № НОМЕР_1 ,№ НОМЕР_4 , № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 , що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.8-11).

Відповідачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів стосовно того, що спірне майно входить до його власності, а також, не надано належних та допустимих доказів щодо поважності чинення перешкод позивачу у користуванні спірним майном.

Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач є власником спірних гаражів і має право вимагати від відповідача усунути перешкоди у користуванні ними, оскільки саме відповідач одноособово користується спірними гаражами, а тому, належним способом захисту порушених прав позивача, як власника гаражів, є усунення перешкод у користуванні спірними гаражами шляхом зобов`язання відповідача вивезти особисті речі відповідача з приміщення гаражів.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 незаконно зареєстрував право власності на спірні гаражі, слід зазначити таке.

У статті 328 ЦК України визначено презумпцію правомірності набуття права власності. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Статтею 4, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що право власності на нерухоме майно, в тому числі на нежитлові приміщення підлягає державній реєстрації. Якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку.

Як убачається з матеріалів справи право власності на спірні гаражі зареєстровано на підставі: технічних паспортів, виданих 26 травня 2021 року; Витягу із рішення, серія та номер: 31, виданий 21 травня 2021 року; свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат), серія та номер: ЧВ№5/1-1689, виданий 09 жовтня 2020 року; акта приймання-передачі нерухомого майна, серія та номер: б/н, виданий 09 березня 2008 року.

Право власності на спірні нежитлові приміщення, гаражі за ОСОБА_1 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано 12 липня 2021 року.

Відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що ним чи іншими особами вчинялися дії щодо оспорювання права власності позивача на спірне майно.

Також слід зазначити, що правомірність набуття права власності спірного нерухомого майна за ОСОБА_1 не є предметом спору у цій справі.

Щодо посилань апелянта на те, що він набув право власності на спірне майно за набувальною давністю, слід зазначити наступне.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю

з моменту державної реєстрації.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі

№ 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18) зроблено висновок, що «умовами набуття права власності за набувальною давністю на підставі статті 344 ЦК України є: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна (нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери) право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду. Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. За змістом частини першої статті 344 Цивільного кодексу України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього».

ОСОБА_2 не довів наявність у нього права власності на спірні приміщення та умов для набуття такого права за набувальною давністю.

Отже, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України. Підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення

Рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 29 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Дата складання повного тексту постанови - 08 травня 2024 року.

Головуючий М.І. Кулянда

Судді : О.О. Одинак

Н.Ю. Половінкіна