К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2024 року місто Київ

справа № 759/2895/24

апеляційне провадження № 22-ц/824/14641/24

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Головачова Я.В.,

суддів: Нежури В.А., Невідомої Т.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_3, на заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва у складі судді Твердохліб Ю.О. від 24 червня 2024 рокуу справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення з відповідача на його користь 3% річних у розмірі 1 419,00 грн та інфляційних втрат у розмірі 7 483,45 грн.

Свої вимоги мотивував тим, що 5 грудня 2016 року Святошинським районним судом міста Києва було задоволено позов ПрАТ "СК "ВУСО" до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів та призначено до стягнення з відповідача на користь ПрАТ "СК «ВУСО" завданих збитків у порядку регресу в розмірі 22 406,53 грн та 243,60 грн судового збору.

Вказував, що 25 жовтня 2018 року між ПрАТ "СК "ВУСО" (первісний кредитор) та ФОП ОСОБА_1 (новий кредитор) укладено договір №25/10/2018 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків, завданих первісному кредитору за договорами страхування, перелік яких наведений у додатку №1 до договору. В тому числі новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у поряду регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за полісом №АА/3793187 від 12 травня 2011 року. 28 листопада 2018 року ухвалою Святошинського районного суду міста Києва було замінено стягувача ПрАТ "СК "ВУСО" на його правонаступника ФОП ОСОБА_1 .

Позивач акцентував на тому, що судове рішення про стягнення збитків ОСОБА_2 залишається невиконаним, у зв`язку з чим він має право на стягнення з відповідача суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення, починаючи з 7 січня 2022 року до 8 лютого 2024 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 24 червня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за період з 07 січня 2022 року до 24 лютого 2022 року три відсотки річних у розмірі 91,22 грн, інфляційні втрати у розмірі 661,56 грн, а всього 752,78 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 81,93 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 500 грн, а всього 581,93 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення обґрунтовано тим, що невиконання боржником грошового зобов`язання, яке виникло на підставі рішення суду про стягнення заборгованості, є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Відповідач має грошове зобов`язання перед позивачем, яке на час звернення до суду з позовом не виконане, у зв`язку з чим позивач як кредитор має право на стягнення з боржника виплат, передбачених статтею 625 ЦК України. Разом з тим, вимога про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних підлягає задоволенню виключно за період з 7 січня 2022 року по 24 лютого 2022 року, оскільки згідно з Законом України № 2120-IX від 15 березня 2022 року "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Зазначає, що пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України застосовується виключно до правовідносин, які виникли на підставі договору кредиту чи позики. Однак, спірні правовідносини виникли з факту заподіяння шкоди та відшкодування збитків, заподіяних внаслідок ДТП, у порядку регресу. З огляду на викладене вважає, що місцевий суд безпідставно виключив з періоду прострочення виконання зобов`язання період після введення на території України воєнного стану.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 5 грудня 2016 року задоволено позов ПрАТ "СК "ВУСО" до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПрАТ "СК "ВУСО" матеріальну шкоду в розмірі 22 406,53 грн та 243,60 грн судового збору. Рішення суду набрало законної сили 26 січня 2017 року.

25 жовтня 2018 року між ПрАТ "СК "ВУСО" (первісний кредитор) та ФОП ОСОБА_1 (новий кредитор) укладено договір №25/10/2018 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків, завданих первісному кредитору за договорами страхування, перелік яких наведений у додатку №1 до договору. В тому числі новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у поряду регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за полісом №АА/3793187 від 12 травня 2011 року.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 28 листопада 2018 року заяву ФОП ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження у справі за позовом ПрАТ "СК "ВУСО" до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу задоволено та замінено стягувача з ПрАТ "СК "ВУСО" на ФОП ОСОБА_1 з примусового виконання виконавчого листа № 759/7890/14-ц, виданого Святошинським районним судом міста Києва, про стягнення із ОСОБА_2 завданих збитків в порядку регресу та судового збору на загальну суму 22 650,13 грн.

Постановою приватного виконавця Яцишина А. М. від 28 травня 2020 року відкрито виконавче провадження з виконання вказаного виконавчого листа. Рішення суду про відшкодування збитків залишається невиконаним.

У січні 2022 року ОСОБА_1 вже звертався з позовом до ОСОБА_2 про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 3 травня 2023 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 три прцоенти річних та інфляційні втрати за період з 29 листопада 2018 року до 6 січня 2022 року (справа № 759/268/22).

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси)

позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Як убачається з матеріалів справи, рішення Святошинського районного суду міста Києва від 5 грудня 2016 року, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПрАТ "СК "ВУСО" (новий стягувач ФОП ОСОБА_1 ) матеріальну шкоду в розмірі 22 406,53 грн та 243,60 грн судового збору, боржником не виконано.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входить до складу грошового зобов`язання та є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц дійшла висновку, що невиконання боржником грошового зобов`язання, яке виникло на підставі рішення суду про стягнення заборгованості, є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Суд першої інстанції встановив як наявність у позивача права вимоги до ОСОБА_2 , так і факт невиконання останнім судового рішення про відшкодування збитків.

Проте, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 за період з 24 лютого 2022 року до 8 лютого 2024 року, суд першої інстанції виходив з того, що 17 березня 2022 року набрав чинності Закон України № 2120-IX від 15 березня 2022 року "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану", яким внесено зміни до законодавчих актів України, зокрема Розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено новим пунктом 18, згідно якого позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування.

Колегія суддів з таким висновком місцевого суду не погоджується та зауважує, що пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України містить такі приписи: у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення

або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Тлумачення наведеного пункту дає підстави для висновку, що він застосовується виключно у договірних кредитних правовідносинах (відносинах позики).

Натомість у справі, яка переглядається, правовідносини виникли з делікту, а саме заподіяння шкоди внаслідок ДТП. Суть зобов`язання відповідача перед позивачем полягає в обов`язку відшкодувати збитки в порядку регресу, який підтверджений рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 5 грудня 2016 року.

Відповідно до частини другої статті 4 ЦК України основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу. Якщо суб`єкт права законодавчої ініціативи подав до Верховної Ради України проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж цей Кодекс, він зобов`язаний одночасно подати проект закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Поданий законопроект розглядається Верховною Радою України одночасно з відповідним проектом закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Зміни до цього Кодексу можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Цивільного кодексу України.

Апеляційний суд зауважує, що із прийняттям Закону України № 2120-IX від 15 березня 2022 року "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" у статті 625 ЦК України не з`явилося застереження про те, що на період воєнного стану сфера дії цієї статті не поширюється на правовідносини з відшкодування шкоди чи на деліктні зобов`язання, підтверджені судовим рішенням.

Таке застереження відсутнє і у Прикінцевих та перехідних положеннях цього Кодексу.

Тобто, після уведення на території України воєнного стану законодавець врегулював суспільні відносини таким чином, що лише у договірних кредитних відносинах (відносинах позики) виплати, передбачені статтею 625 ЦК України, та неустойка після 24 лютого 2022 року не нараховуються.

Натомість аналогічної норми для деліктних правовідносин законодавець на рівні ЦК України не передбачив.

Відтак суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача інфляційних втрат і трьох прцоентів річних за період з 24 лютого 2022 року до 8 лютого 2024 року.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність

висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки відповідач не оспорював здійснений позивачем розрахунок трьох процентів річних та інфляційних втрат, то рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову шляхом стягнення з відповідача на користь позивача трьох процентів річних в розмірі 1 419 грн та інфляційних втрат в розмірі 7 483,45 грн, а всього - 8 902,45 грн.

З огляду на те, що розподіл судових витрат здійснений судом першої інстанції пропорційно задоволеним позовним вимогам, та, враховуючи, що цією постановою позов ОСОБА_1 задоволено повністю, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 968,96 грн та документально підтверджені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000 грн.

Крім того, в порядку статті 141 ЦПК України із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1 816,80 грн.

Керуючись статтями 141, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_3 , задовольнити.

Заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 24 червня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення такого змісту.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргузадовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) три проценти річних в розмірі 1 419 грн та інфляційні втрати в розмірі 7 483 грн 45 коп., а всього - 8 902 грн 45 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір в сумі 2 785 грн 76 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: