Провадження № 2-з/932/99/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2024 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді Потоцької С.С., за участю секретаря судового засідання Карппиш А.М., розглянувши у судовому засіданні заяву представника заявника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову ,

ВСТАНОВИВ:

У провадження Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська перебуває справа за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Представником позивача адвокатом Карчагіним С.В. подано заяву про забезпечення позову, в якій він просив вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони державним реєстратором речових прав на нерухоме майно (нотаріусам, а також іншим суб`єктам на яких покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно) приймати рішення про державну реєстрацію, здійснювати будь-яку державну реєстрацію змін (площі, частки, адреси власника, обтяження, тощо) та вносити будь-які записи про такі зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень стосовно нерухомого майна, що належить ОСОБА_3 , а саме:

квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер ОНМ 104);

квартири АДРЕСА_2 (реєстраційний номер ОНМ 01);

частини квартири АДРЕСА_3 (реєстраційний номер ОНМ 01).

В обґрунтування заяви зазначає, що 30.09.2019 позивач надав ОСОБА_4 позику грошові кошти у розмірі 150 000 дол. США. Договір позики був оформлений розпискою. Згідно з умов розписки, дружина боржника була обізнана про укладення договору позики. Строк повернення позики 30.09.2023.

ІНФОРМАЦІЯ_1 боржник за договором позики помер. Борг за вказаною розпискою залишився у розмірі 125000 дол. США. Позивач з приводу повернення боргу звернувся до суду з позовною заявою, за час тривалого судового процесу відповідач не звернулася до позивача з метою врегулювання спору. Навпаки, як відомо позивачу, відповідач виїхала за кордон. Враховуючи значний розмір заборгованості, позивач має припущення, що відповідачка за час судового розгляду відчужить нерухоме майно, що у разі задоволення позову, унеможливить виконання рішення на користь позивача.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов до висновку про відмову у задоволені заяви з огляду на таке.

Відповідно до ч.ч. 1, 3-7 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду). Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також інших підстав визначених законом.

Пунктами 1, 2, 4 частини 1 ст. 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Згідно з частиною 3 ст. 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Суд, при розгляді заяви про забезпечення позову має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до ст.ст.: 152, 153 ЦПК України при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Суд також повинен враховувати інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд також повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Подібних висновків дійшла Велика Палати Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 та у постанові від 15 вересня 2020 року у справі №753/22860/17. Сукупний аналіз даних положень законодавства дає підстави вважати, що при вирішенні питання про застосування заходів забезпечення позову, суд повинен, крім іншого, з`ясувати відомості про особу відповідача та про належність йому майна, про накладення арешту на яке просить інша сторона.

При цьому, цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Звертаючись зі заявою про забезпечення позову заявником надані відомості з Державного реєстру речових прав на нерухому майно та його обтяжень, довідки про оціночну вартість об`єктів нерухомого майна.

При цьому інформація з Державного реєстру речових прав на нерухому майно та його обтяжень надана за частковим співпадінням. Окрім того, у справі № 932/11090/23 не встановлено коло спадкоємців, і тому вжиття таких заходів забезпечення позову може вплинути на права та інтереси третіх осіб. За таких обставин вжиття заходів забезпечення позову не буде виступати як спосіб гарантування обов`язкового виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог, а тільки створить невиправдані обмеження титульного власника в його правах.

До того ж, в якості підстав для висновку про вчинення відповідачкою дій, які унеможливлять виконання судового рішення у цій справі в разі задоволення позову, позивач не надав доказів на підтвердження своїх вимог, а також доказів вчинення відповідачкою дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення позову до суду.

За таких обставин, суд вважає, що у задоволені заяви представника заявника ОСОБА_2 про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст.: 149 - 153 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника заявника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя С.С. Потоцька