ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/363/24 Доповідач - Гірський Б.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Гірський Б.О.

суддів - Костів О. З., Хома М. В.,

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №607/20509/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 січня 2024 року (ухвалене суддею Кунець Н.Р., повний текст рішення складено 17 січня 2024 року) в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2023 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування заявлених вимог посилалась на те, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 березня 2023 року розірвано.

У даному шлюбі у них з відповідачем народилось двоє дітей, а саме: донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які на даний час проживають разом із нею.

Вказувала на те, що відповідач з 2022 року не бере участі у вихованні та утримані дітей, при цьому вона самостійно не може забезпечити дітям належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дітей.

Звертала увагу на те, що ОСОБА_1 є здоровим та працездатним, отримує дохід та має у власності нерухоме майно, а тому його матеріальне становище дозволяє сплачувати аліменти на утримання дітей.

З огляду на викладене, просила стягнути з відповідача ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей - доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20.10.2023 і до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 січня 2024 року позов задоволено частково.

Вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23.10.2023 року і досягнення старшою дитиною повноліття.

В задоволені решти вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь держави судовий збір в розмірі 1073 грн. 60 коп.

Рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Не погоджуючись із судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Вважає судове рішення незаконним та необґрунтованим.

Посилається на те, що позивачкою не надано жодних доказів на підтвердження того, що спільні діти проживають разом з нею і перебувають на її утриманні.

Вважає, що періодичне перебування дітей за його місцем проживання і надання ним матеріальної допомоги, виключає можливість стягнення аліментів за рішенням суду та свідчитиме про подвійну оплату (виконання обов`язку батьком самостійно та на підставі рішення суду).

Посилаючись на правові позиції, що містяться в постановах Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі №711/8561-16-ц та від 29 червня 2022 року у справі №596/826/21-ц, зазначає що стягнення із одного із батьків аліментів на утримання дитини за умови, що ця дитина проживає з ним та перебуває на його утриманні, суперечить положенням статті 181 СК України.

Вказує на те, що позивачка не з`явилась без поважних причин на судові засідання 23.11.2023 року та 12.12.2023 року, а тому вважає, що судом першої інстанції порушено вимоги ч.3 ст. 257 ЦПК України, оскільки не залишено позов без розгляду.

Зазначає, що копії відповіді на відзив, який був поданий з порушенням строку, та доданих документів, позивачкою на його адресу не надіслано, тому суд не повинен був брати до уваги відповідні докази.

Вважає, що у співвідношенні прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та отриманих ним доходів у 2023 року, розмір аліментів є значно завищеним, оскільки становитиме не менше 9600 грн.

Вважає, що при визначенні розміру аліментів, суд повинен враховувати наявність у платника аліментів непрацездатних батьків, а не факт їх утримання чи надання матеріальної допомоги.

Від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Вказує на те, що не може надати довідки про склад сім`ї, оскільки проживає на орендованій квартирі.

Вважає безпідставним посилання відповідача щодо її неявки у судові засідання без поважних причин, оскільки вона подавала заяви про розгляд справи без її участі.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно із ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, відзивом на апеляційну скаргу, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 березня 2023 року у справі № 607/17291/22 розірвано.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно довідки № 788 виданї 09.11.2023 року Рогатинською спеціалізованою дитячо юнацькою спортивною школою олімпійського резерву, ОСОБА_3 , дійсно навчалася в Рогатинській СДЮСШОР Івано-Франківської області на відділенні тенісу настільного з 2016 по 2021 роки. З 01.09.2021 року передана в Херсонське державне училище фізичної культури. 3 01.03.2022 року, у зв`язку з збройною агресією російської федерації тренується на базі Рогатинської СДЮСШОР. 09.11.2021 року ОСОБА_3 присвоєно звання Кандидата в майстри спорту України з тенісу настільного управлінням спорту Івано-Франківської ОДА.

ОСОБА_3 багаторазова призерка чемпіонатів України з тенісу настільного 2020-2023 роки та в складі збірної команди України на чемпіонаті Європи серед мінікадетів у червні 2023 року в м. Загреб (Хорватія) зайняла 8 командне місце. В 2022 poці бронзова призерка міжнародного контендеру WТТYouthContender з тенісу настільного, який проходив в м. Ліни (Австрія). В 2023 році Чемпіонка України з тенісу настільного в командному заліку та срібна призерка в особистому розряді серед мінікадетів. В 2023 році Чемпіонка України в клубному чемпіонаті України з тенісу настільного Дитяча ліга серед дівчат 2010 року народження.

Відповідно до довідки № 153 виданої 10.11.2023 року Комунальним закладом Херсонський фаховий спортивний коледж Херсонської обласної ради, ОСОБА_3 навчається в 9-А класі Комунального закладу Херсонський фаховий спортивний коледж Херсонської обласної ради.

Згідно довідки, яка видана ГО Епіцентр дітям, ОСОБА_4 навчається в соціально-спортивній школі Фонду Реал Мадрид. Зарахований в школу на підставі статусу багатодітної сім`ї у вересні 2023 року і за цей час показав високу відвідуваність як тренувань, так і соціальних занять.

Згідно довідки №251, яка видана 13.11.2023 Тернопільською ЗОШ І-ІІІ ступенів № 28 Тернопільської міської ради, ОСОБА_4 навчається в 4-Д класі Тернопільської ЗОШ І-ІІІ ступенів № 28 Тернопільської міської ради.

Незадовільний стан здоров`я сина ОСОБА_4 та факт несення позивачем витрат на його лікування, підтверджується консультаційними висновками лікарів кардіолога, окуліста, ендокринолога, результатами проведених обстежень та квитанціями про купівлю ліків.

Відповідно до свідоцтва про народження, відповідач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Тернопіль і його батьками є: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , отримує пенсію за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням виданим 15 січня 2014 року Пенсійним фондом України.

Згідно платіжних інструкцій АТ КБ ПриватБанк відповідачем здійснено перерахування коштів на рахунок № НОМЕР_1 , зокрема: 05.06.2023 року на суму 2000 грн; 12.06.2023 року на суму 9000 грн; від 21.08.2023 року на суму 13000 грн; від 22.10.2023 року на суму 5000 грн,

Також відповідачем, на підтвердження купівлі продуктів для ОСОБА_3 , надано квитанції про придбання продуктів харчування в м. Рогатин на суму 836, 95 грн. та 352,60 грн., та квитка на автобус в м. Рогатин.

Згідно виписок по картковому рахунку № НОМЕР_1 на ім`я клієнта ОСОБА_2 , вбачається, що кошти згідно вищевказаних платіжних інструкцій були перераховані відповідачем на рахунок позивача.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, враховуючи необхідність забезпечення права неповнолітніх дітей на рівень життя, достатній для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, виходив з їх обґрунтованості.

З такими висновками погоджується і колегія суддів.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Cтаттею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Частиною 1 ст.183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину (ч.5 ст.183 СК України).

Відповідно до положень ч.1 та ч.2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року та ст.8 Закону України Про охорону дитинства кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Як вбачається з долученої до апеляційної скарги довідки про доходи ОСОБА_1 за 2023 року, його середньомісячний дохід становить близько 28800 грн.

Визначаючи розмір аліментів, який підлягає стягненню з відповідача, суд першої інстанції, врахувавши фактичні обставини справи, дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, оскільки на відповідача як на батька покладено однаковий з позивачкою обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своїх дітей.

Колегія суддів вважає, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів, з урахуванням матеріального становища відповідача та його доходів, є необхідним для гармонійного розвитку дітей і відповідатиме їх найкращим інтересам та не є завищеним.

Доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про неможливість сплачувати аліменти у визначеному судом першої інстанції розмірі, відповідачем не надано.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що законодавство України дає право батькам згодом змінити встановлений розмір аліментів в сторону його збільшення або зменшення у зв`язку зі зміною матеріального становища, сімейного стану, стану здоров`я платника або одержувача аліментів чи за наявності інших життєвих ситуацій.

Схожі висновки містяться в постанові Верховного Суду від 20 березня 2024 року у справі №760/6988/22.

Посилання апелянта на правові позиції, що містяться в постановах Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі №711/8561-16-ц та від 29 червня 2022 року у справі №596/826/21-ц, колегія суддів вважає нерелевантним, оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту проживання неповнолітнього ОСОБА_4 разом із відповідачем.

Доказів на спростування твердження позивачки про те, що діти проживають разом із нею, ОСОБА_1 не надав.

Факт наявності у відповідача непрацездатної матері, з урахуванням встановлених обставин справи, на дає підстав для його звільнення від сплати аліментів на утримання дітей.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції повинен був залишити позов без розгляду на підставі ч.3 ст. 257 ЦПК України, оскільки позивач повторно не з`являлася в судові засідання є необґрунтованими, оскільки з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 повідомляла суд про причини неявки і подавала відповідні заяви, як про відкладення розгляду справи від 22.11.2023 року у зв`язку із необхідністю написання відповіді на відзив так і про розгляд справи без її участі від 13.01.2024 року .

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для скасування судового рішення.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо судових витрат.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Ураховуючи, що за результатами апеляційного перегляду справи, результат вирішення справи залишився незмінним, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 січня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 30 квітня 2024 року.

Головуючий Гірський Б.О.

Судді:

Хома М.В.

Костів О.З.