КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 752/4862/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

суддя-доповідач Слюсар Т.А.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17 травня 2024 року у складі судді Машкевич К.В.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, що продовжує навчання,-

В С Т А Н О В И В :

У березні 2024 року позивачка звернулася у суд із позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно і до досягнення сином 23-х років за умови продовження навчання.

Позов обґрунтовано тим, що сторони є батьками ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає із матір`ю та перебуває на її утриманні.

Шлюб між ОСОБА_2 і відповідачем розірвано.

Відповідно до договору № 12612839-П1 -2023 від 18 серпня 2023 року про навчання у закладі вищої освіти син сторін є студентом Національного медичного університету імені О.О.Богомольця (м. Київ, в строк з 01 вересня 2023 року по 30 червня 2029 року. Форма здобуття освіти - магістр, спеціальність педіатрія.

У добровільному порядку відповідач відмовляється надавати матеріальну допомогу, сплачувати аліменти, хоча є працездатним, інших дітей чи непрацездатних батьків не має, а отже має можливість надавати грошову допомогу на утримання сина.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 17 травня 2024 року позов ОСОБА_2 задоволено. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що відповідач 18 березня 2024 року подавав заяву про дистанційне ознайомлення з матеріалами справи та надання її електронної копії на його електронну адресу, що судом зроблено не було та не надано жодної відповіді, у зв`язку з чим він не зміг надав відзив на позовну заяву.

Вказав, що судом не враховано його майновий стан, а також те, що на його вихованні перебувають також ще двоє неповнолітніх дітей.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1. ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Питання виклику учасників справи для надання пояснень у справі вирішується апеляційним судом з огляду на наявність необхідності у таких поясненнях.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів доходить вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення районного суду в повній мірі не відповідає.

Як видно з матеріалів справи, відповідач є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 12).

Установлено, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 14 червня 2019 року укладений між сторонами 15 листопада 2011 року шлюб розірвано (а.с. ).

Відповідно до справи, на підставі договору №12612839-П1-2023 від 18 серпня 2023 року про навчання у закладі вищої освіти ОСОБА_4 здобовуч освіти за основною формою навчання у Національному медичному університет імені О.О.Богомольця (м. Київ, в строк з 01 вересня 2023 року по 30 червня 2029 року. Форма здобуття освіти - магістр, спеціальність педіатрія. Фінансування навчання здійснюється за рахунок видатків державного бюджету (державне замовлення) (а.с. 16-17).

У матеріалах справи відсутні докази на спростування тверджень позивачки про те, щоматеріальну допомогу відповідач на утримання сина, який навчається у вищому навчальному закладі, не надає.

Відповідно до статті 53 Конституції України кожен має право на освіту. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам. Громадяни мають право безоплатно здобути вищу освіту в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі.

Батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати (стаття 198 Сімейного кодексу України).

Відповідно до статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

За встановлених обставин, позивачка у справі наділена правом на звернення до суду з відповідним позовом.

Стягнення із батьків аліментів на утримання повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, є одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства.

Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення ними повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

У даному випадку, син сторін ОСОБА_4 досяг повноліття, у розумінні ст. 6 СК України не має статусу дитини, але, як повнолітня, що продовжує навчання у навчальному закладі та не досяг 23 річного віку, має право на утримання від батьків.

Ухвалюючи рішення про стягнення з ОСОБА_1 аліментів у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) на утримання повнолітнього сина на період навчання і до досягнення ним 23-х років за умови продовження навчання, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач заперечень проти позову не подав, в той час як спроможний сплачувати аліменти на утримання сина.

Разом з тим, таких висновків районний суд дійшов з порушенням положень процесуального права, що призвело до неповного з`ясування обставин справи, неправильного застосування норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу та при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначення розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

У матеріалах справи відсутні докази на спростування тверджень апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що районний суд під час вирішення заявленого спору порушив його процесуальні права, не надав матеріали справи на ознайомлення, про що він просив у заяві, поданій до суду через систему електронний суд 18 березня 2024 року, чим позбавив можливості подати відзив на позов та під час визначення розміру аліментів не врахував наявність у нього ще двох неповнолітніх дітей.

Відповідно до матеріалів, така заява, сформована на паперовому носії у справі відсутня.

Проте як установлено за наслідками перевірки доводів апеляційної скарги, заява відповідача від 18 березня 2024 року про ознайомлення його з матеріалами справи міститься у підсистемі «Електронний суд», а тому звернення сторони спору підлягало обов`язковому вирішення районним судом.

Зазначені порушення призвели до неврахування під час вирішення поданої по справі позовної заяви наявність у відповідача ще двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , копії свідоцтв про народження яких долучено до апеляційної скарги (а.с. 41,42).

За таких обставин колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про установлення районним судом завищеного розміру аліментів, що підлягає стягненню з відповідача на утримання сина сторін до досягненню ним 23 років за умови продовження ним навчання та вважає, що ухвалене по справі рішення не відповідає фактичним обставинам справи та постановлене з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про скасування рішення суду й ухвалення нового про відмову у позову з підстав наявності у відповідача на вихованні ще двох дітей, апеляційний суд відхиляє, остільки законодавством визначено солідарний обов`язок батьків утримувати дітей.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що обов`язок утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання, є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним. Батьки мають всебічно сприяти розвитку дитини, яка хоча й досягла повноліття, однак продовжує навчання з метою здобуття спеціальності, що забезпечить їй можливість у подальшому працевлаштуватися та мати власний незалежний від батьків дохід. Забезпечення умов для такого розвитку та навчання пов`язане з належним наданням матеріальної допомоги, що має бути достатньою та не ставити повнолітнього у становище вибору між можливістю подальшої освіти і здобуття спеціальності та між необхідністю працевлаштування для власного матеріального забезпечення.

Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 , апеляційний суд, керуючись положеннями ст.182 СК України, враховує обставини справи, долучені до матеріалів сторонами спору докази, наявність у відповідача ще двох неповнолітніх дітей й доходить висновку про зміну рішення суду першої інстанції шляхом зменшення розміру аліментів, що підлягають стягненню з ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1/4 до 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що відповідає принципу розумності і справедливості.

У решті рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Отже, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про її часткове задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 17 травня 2024року змінити.

Зменшити розмір аліментів, що підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1/4 частини до 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01 березня 2024 року і до досягнення дитиною 23 трьох років, за умови, якщо він буде продовжувати навчання.

У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: