ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Березовенко Р.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

з участю секретаря Щавлінського С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 10 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Українське державне аерогеодезичне підприємство» про стягнення надбавок, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Дарницького районного суду міста Києва із позовом до відповідача ДП «УкрДАГП» про стягнення недорахованої заробітної плати, у якому просив суд:

стягнути з відповідача на свою користь надбавку за роботу в умовах режимних обмежень з 01 липня 2010 року по 31 грудня 2013 року у розмірі 23 143, 50 грн; надбавку за звання «Почесний геодезист України» з 1 січня 2005 року по 31 грудня 2013 року у розмірі 81 068 грн; компенсацію втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків її виплати станом на 01 липня 2023 року у розмірі 391 612, 40 грн.

Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що з 30 вересня 1975 року по 07 квітня 2017 року ОСОБА_1 перебував в трудових відносинах з ДП «УкрДАГП». 30 березня 2017 року у зв`язку з порушенням роботодавцем законодавства про працю та умов колективного договору позивачем подано заяву про звільнення за власним бажанням згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Наказом №15-к від 04 квітня 2017 року ДП «УкрДАГП» позивача звільнено з 07 квітня 2017 року на підставі ст. 38 КЗпП України. Позивачу не було нараховано надбавки до посадового окладу в розмірі 20% за звання «Почесний геодезист України». Зазначене позивач обґрунтовує тим, що роботодавець порушив умови Колективного договору та Галузевої угоди і з 01 січня 2005 року по 31 грудня 2013 року не нараховував надбавки до посадового окладу в розмірі 20% за звання «Почесний геодезист України». Також позивачем зазначається, що останньому був наданий дозвіл до відомостей, що мають ступінь секретності «таємно». ДП «УкрДАГП» здійснювало режимно-секретну діяльність. Позивачу, який займав посаду головного інженера підприємства, було надано дозвіл до відомостей, що мають ступінь секретності «таємно». З 1975 по 2016 рік позивач працював в підприємстві з документами, що мають ступінь секретності «таємно». Відповідно до п. 4 Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, затвердженого Постановою КМУ від 15 червня 1994 року №414 особам, які працюють в умовах режимних обмежень встановлюється надбавка з ступеню таємності «таємно» в розмірі 10% до посадового окладу. Надбавку в розмірі 10% від посадового окладу за роботу з таємними матеріалами, які становлять державну таємницю позивачу як головному інженеру підприємства було встановлено наказом по ДП «УкрДАГП» від 4 січня 2010 року №05-К.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 10 червня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням суду, ОСОБА_1 02 липня 2024 року засобами поштового зв`язку подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати рішення Дарницького районного суду міста Києва від 10 червня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Апелянт вказав на хибність висновків суду першої інстанції та неправильну оцінку наявним у справі доказам.

У позовній вимозі щодо виплати надбавки за звання заслуженого (почесного) працівника галузі «Почесний геодезист України» суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог і додатково розглянув вимогу про стягнення премії за нагородження відзнакою «За заслуги в геодезії і картографії» І ступеня, хоча ця вимога була розглянута у справі №753/14450/20.

У вимозі про стягнення компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків його виплати, суд першої інстанції також вийшов за межі позовних вимог і розглянув вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати станом на 01 липня 2023 року у розмірі 391 613,40 грн, а компенсацію не розглядав.

Вважає, що висновки суду про обізнаність ОСОБА_1 станом на 03 вересня 2020 року про порушення його права гуртуються на припущеннях.

Позовну заяву про стягнення надбавки за звання заслуженого (почесного) працівника галузі «Почесний геодезист України» та надбавки за роботу в умовах режимних обмежень ОСОБА_1 подав 22 вересня 2023 року, тобто в тримісячний строк після зняття карантину, а тому висновки суду першої інстанції про пропуск строків визначених ст. 233 КЗпП України вважає помилковими.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 18 вересня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 10 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Українське державне аерогеодезичне підприємство» про стягнення надбавок, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04 жовтня 2024 року призначено справу до розгляду з повідомленням учасників справи.

Апелянт ОСОБА_1 у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені про місце, час і дату розгляду справи в апеляційній інстанції, заяв та клопотань не надходило, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Зокрема, ухвала про відкриття апеляційного провадження та судова повістка-повідомлення надіслані до електронного кабінету державного підприємства «Українське державне аерогеодезичне підприємство». За даними звітів про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду, доставлено 23 вересня 2024 року та 13 листопада 2024 року відповідно, що згідно до вимог ст. ст. 130, 131 ЦПК України вважається належним повідомленням.

Заслухавши думку учасника справи, який прибув у судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 наказом № 369 від 29 вересня 1975 року підприємства №13 ГУГК СРСР, правонаступником якого за наслідками неодноразового перейменування та реорганізації є ДП «УкрДАГП» був прийнятий на роботу на посаду інженера - картографа.

Наказом №15-К від 04 квітня 2017 року ДП «УкрДАГП» ОСОБА_1 звільнено з посади головного інженера на підставі ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням

Згідно п. 1.2. Наказу №05-К» від 04 січня 2010 року ДП «УкрДАГП» про встановлення режиму робочого часу, доплат та надбавок працівникам ДП «УкрДАГП» відповідно до Колективного договору, Галузевої угоди та постанови №414 від 15 червня 1994 року, Закону України «Про державну таємницю» з 04 січня 2010 року у тому числі й головному інженеру ОСОБА_1 встановлено надбавку в розмірі 10% від посадового окладу за роботу з таємними матеріалами, які становлять державну таємницю.

Зазначеним наказом роботодавця, ОСОБА_1 визнано особою, що працює з інформацією, яка містить державну таємницю, у зв`язку з чим йому установлена доплата за таку роботу у розмірі 10% від посадового окладу.

Наказу, яким передбачено право ОСОБА_1 на отримання надбавки до посадового окладу у розмірі 10% не скасовано, не змінено.

Як на доказ невиплати з липня 2010 року по 31 грудня 2013 року за роботу в умовах режимних обмежень позивач долучив особовий рахунок за 2010 року, та розрахункові листки по заробітній платі з січня 2011року по грудень 2013 року з яких вбачається, що із липня 2010 року позивачу не нараховувалась заробітна плата за таємність.

Рішенням Правління Українського товариства геодезії і картографії та Колегії Укргеодезкартографії від 10 березня 2004 року, протокол №3 ОСОБА_1 нагороджено знаком «Почесний геодезист України».

Згідно додатку №4 Колективного договору та додатків 11 галузевих угод, який містить перелік діючих в ДП «УкрДАГП» доплат і надбавок до тарифних ставок, посадових окладів працівників, передбачено надбавку за звання заслуженого (почесного) працівника галузі.

У п. 4 додатку №11 до Галузевих угод, Переліку доплат і надбавок, що носять галузевий характер до тарифних ставок і посадових окладів працівників підприємств Укргеодезкартографії зазначено, що за звання заслужений працівник галузі і науки, а також заохочувальну відзнаку - звання «Почесний геодезист» установлено доплату 20 відсотків посадового окладу, (окладу) тарифної ставки.

Розмір доплати позивачу до посадового окладу за звання «Почесний геодезист України» за період з 1 січня 2005 року по 31 грудня 2013 року складає 81 068 грн.

Згідно постанови Київського апеляційного суду від 14 лютого 2023 року у справі №753/14450/23 за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Українське державне аерогеодезичне підприємство» стягнуто з державного підприємства «Українське державне аерогеодезичне підприємство» на користь ОСОБА_1 недораховану заробітну плату до посадовому окладу з 1 вересня 2015 року по 7 квітня 2017 року в сумі 29 743 грн; надбавку за роботу в умовах режимних обмежень з 2 січня 2014 року по 31 серпня 2016 року в сумі 23 232 грн; надбавку за звання «Почесний геодезист України» з 2 січня 2014 року по 7 квітня 2017 року в сумі 64 908 грн 20 коп.; премію за нагородження відзнакою «За заслуги в геодезії і картографії» І ступеня в сумі 1 943 грн 75 коп, компенсацію втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків їх виплати станом на 01 серпня 2020 року в сумі 60331 грн 63 коп, середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати з 24 січня 2018 року по 01 вересня 2020 року в сумі 100 000 грн.

Вирішуючи спір у даній справі суд першої інстанції дійшов висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та не спростованими відповідачем, а отже встановив порушення прав позивача відповідачем. Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що згідно положень ст. 233 КЗпП України в редакції, чинній на час звернення позивача із вимогами до суду та розгляду справи судом, строк звернення у суд з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі обмежено тримісячним строком з дня отримання працівником повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні. Станом на 03 вересня 2020 року ОСОБА_1 (момент звернення до суду з позовом у справі №753/14450/20) вже знав про порушення свого права, та не був позбавлений права заявити вимоги за попередні періоди з січня 2005 по грудень 2013 року у справі 753/14450/20, однак такі не заявляв. Звертаючись в суд із позовом у цій справі у вересні 2023 року жодних поважних причин для поновлення строку передбаченого ст. 233 КЗпП України позивач не зазначив, суд підстав для його поновлення, з урахуванням періоду заявлених вимог та наявності судового рішення по інших періодах, не встановив, а тому відмовив у задоволенні позову із підстав пропуску строку встановленого ст. 233 КЗпП України.

Колегія суддів, перевіривши оскаржуване рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, не погоджується з таким висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Перевірка дотримання вимог закону щодо строків звернення до суду за вирішенням трудового спору здійснюється судом за принципом ex officio, незалежно від того, чи заявляє відповідач про пропуск позивачем строку звернення до суду, на відміну від застосування позовної давності при вирішені судом цивільного спору, коли застосування позовної давності судом здійснюється тільки за заявою сторони у спорі. Строк для звернення до суду за вирішенням трудового спору обчислюється з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права. Положення частини другої статті 233 КЗпП України деталізує це правило стосовно випадків звільнення працівника. У такому разі строк обчислюється з дня вручення копії наказу про звільнення. Тобто для такої категорії трудових спорів встановлено спеціальне правило обчислення початку строку виникнення права на звернення до суду, відмінне від загального правила, за яким виникнення цього права пов`язується з моментом, коли працівник дізнався або за всіма обставинами повинен був дізнатися про порушення свого права. Строки звернення працівника до суду за вирішенням трудового спору є складовою механізму реалізації права на судовий захист та однією із основних гарантій забезпечення прав і свобод учасників трудових правовідносин. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №751/1198/18, від 03 жовтня 2022 року у справі №204/1724/20, від 08 травня 2024 року у справі №593/1161/21.

Пунктом 1 глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Отже, запровадження на території України карантину є безумовною підставою для продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП України, на строк дії такого карантину, про що зазначено у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11 грудня 2023 року у справі №947/8885/21.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19» визначено, що з 12 березня 2020 року на всій території України встановлено карантин.

Надалі постановами Кабінету Міністрів України цей карантин на території України продовжувався та був відмінений з 30 червня 2023 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що про порушення своїх трудових прав ОСОБА_1 дізнався у період дії карантину (у вересні 2020 року), встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), який перебігав безперервно та завершився 30 червня 2023 року.

Отже, враховуючи тримісячний строк, визначений частиною першою статті 233 цього Кодексу, який обраховується після завершення карантину, звернувшись 22 вересня 2023 року з позовом у цій справі, ОСОБА_1 не пропустив строк на звернення до суду з цим позовом.

Аналогічні висновки щодо обрахування строку звернення до суду, визначеного ст. 233 КЗпП України, у разі порушення прав позивачів під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), містяться у постановах Верховного Суду від 20 вересня 2024 року у справі №444/2538/23 та від 06 листопада 2024 року у справі №359/6714/23.

З огляду на вказане, висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин частини першої статті 233 КЗпП України та пропуск позивачем строку звернення до суду є помилковим.

Щодо позовних вимог про виплату надбавки за звання заслуженого (почесного) працівника галузі «Почесний геодезист України» за період з 01 січня 2005 року по 31 грудня 2013 року

Частиною 4 ст.97 КЗпП України передбачено, що власник або уповноваженим ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Рішенням Правління Українського товариства геодезії і картографії та Колегії Укргеодезкартографії від 10 березня 2004 року позивача нагороджено знаком «Почесний геодезист України».

Пунктом 9 додатку №4 Колективного договору, який містить перелік діючих в ДП «УкрДАГП» доплат і надбавок до тарифних ставок, посадових окладів працівників, передбачено надбавку за звання заслуженого (почесного) працівника галузі. Також зазначено, що розмір доплат та надбавок встановлюється працівнику відповідно до Додатку №12 Галузевої угоди.

У додатку до Галузевих угод на 2005-2006, 2008-2010, 2011-2013 роки за №13 Переліку доплат і надбавок, що носять галузевий характер до тарифних ставок і посадових окладів працівників підприємств Укргеодезкартографії зазначено, що за звання заслужений працівник галузі і науки, а також заохочувальну відзнаку - звання «Почесний геодезист» установлено доплату 20 відсотків посадового окладу, (окладу) тарифної ставки.

Звання «Почесний геодезист України» охоплюється поняттям галузевої нагороди працівника в межах відповідної галузі й особа, яка нагороджена такою відзнакою має право на заохочення, установлені Колективним договором.

Згідно з частиною третьої статті 12 та частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Відповідачем ні суду першої інстанції ні суду апеляційної інстанції не надано доказів на спростування тверджень позивача про не проведення роботодавцем йому відповідних доплат у вигляді 20% надбавки до посадового окладу за звання «Почесний геодезист України» у період з 01 січня 2005 року по 31 грудня 2023 року.

Не підтверджено зазначені обставини й змістом долучених до позовної заяви розрахункових листів.

Відповідачем не спростовано наданий позивачем розрахунок сум недонарахованих та невиплачених надбавок та сум компенсацій за несвоєчасну їх виплату станом на 01 липня 2023 року, а тому колегія суддів погоджується з розрахунком позивача за яким розмір доплати до посадового окладу за звання «Почесний геодезист України» за період з січня 2005 року по 31 грудня 2013 року становить 81 068,00 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення надбавки за роботу в умовах режимних обмежень за період з 01 липня 2010 року по 31 грудня 2013 року

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державну таємницю» доступ до державної таємниці - надання повноважною посадовою особою дозволу громадянину на ознайомлення з конкретною секретною інформацією та провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, або ознайомлення з конкретною секретною інформацією та провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, цією посадовою особою відповідно до її службових повноважень.

Пунктом 5 постанови Кабінету Міністрів України від 15 червня 1994 року №414 «Про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці» такими, що постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю, вважаються особи, які за своїми функціональними обов`язками або на час виконання робіт згідно з укладеними договорами займаються розробленням, виготовленням, обліком, зберіганням, використанням документів, виробів та інших матеріальних носіїв державної таємниці, приймають рішення з цих питань або здійснюють постійний контроль за станом захисту державної таємниці.

Установлено, що згідно п. 1.2. Наказу ДП «УкрДАГП» №05-К від 04 січня 2010 року «Про встановлення режиму робочого часу, доплат та надбавок працівникам ДП «УкрДАГП» відповідно до Колективного договору, Галузевої угоди та постанови №414 від 15 червня 1994 року, Закону України «Про державну таємницю» з 04 січня 2010 року у тому числі й головному інженеру ОСОБА_1 встановлено надбавку у розмірі 10% від посадового окладу за роботу з таємними матеріалами, які становлять державну таємницю.

Отже, зазначеним наказом роботодавця ОСОБА_1 визнано особою, що працює з інформацією, які містять державну таємницю, у зв`язку з чим йому установлена доплата за таку роботу у розмірі 10% від посадового окладу.

Наказ, яким передбачено право позивача на отримання надбавки до посадового окладу у розмірі 10% не скасовано, не змінено, протилежного відповідачем не доведено та апеляційним судом не встановлено.

Згідно наказу №10 від 02 червня 2016 року ОСОБА_1 призначено головою комісії для ліквідації режимно-секретного органу ДП «УкрДАГП», що підтверджує наявність у позивача відповідних повноважень на доступ до секретної інформації.

Статтею 26 Закону України «Про державну таємницю» передбачено, що скасування допуску до секретної інформації проводиться за зверненням підприємства, в якому працював громадянин. Після звільнення громадянина з роботи, наданий такому громадянину доступ до секретної інформації наказом керівника припиняється, а облікова картка зберігається протягом п`яти років, після чого знищується в установленому порядку.

Відповідачем не спростовано заявлені позивачем вимоги, в той час як наказ про додаткову оплату праці є чинним, а тому носить обов`язковий характер.

Також відповідачем не долучено будь-яких матеріалів на спростування доводів та наданих позивачем доказів про виконання ним у державному підприємстві роботи, що містить державну таємницю та неотримання відповідної доплати за це з 01 липня 2010 року по 31 грудня 2013 року, що підтверджується даними розрахункових листів по заробітній платі за указаний період.

У зв`язку з цим, колегія суддів погоджується з розрахунком позивача сум недонарахованих та невиплачених надбавок та сум компенсацій за несвоєчасну їх виплату станом на 01 липня 2023 року, за яким розмір надбавки за роботу в умовах режимних обмежень за період з 01 липня 2010 року по 31 грудня 2013 року становить 23 143,50 грн.

Щодо позовних вимог в частині стягнення компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків її виплати станом на 01 липня 2023 року

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно з Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159, та ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01 січня 2001 року (дня набрання чинності вказаного Закону).

Відповідно до вказаного Закону під доходами слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, в тому числі заробітна плата (грошове забезпечення). Тобто нарахувати компенсацію за затримку потрібно, тільки якщо раніше нарахований дохід працівникові своєчасно не виплачений.

Стаття 2 Закону України «Про оплату праці» до структури заробітної плати включає:

основну заробітну плату - винагороду за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

додаткову заробітну плату - винагороду за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Статтею 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Відповідно п.3, п.4. Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків і платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін. Коефіцієнт приросту споживчих цін визначається як різниця між часткою від ділення індексу споживчих цін в останній місяць перед виплатою суми заборгованості на індекс споживчих цін у тому місяці, за який виплачується заробітна плата, та коефіцієнтом 1. Коефіцієнт приросту споживчих цін розраховується з трьома знаками після коми. Індекси споживчих цін для розрахунку коефіцієнта приросту споживчих цін щомісячно публікуються Держкомстатом наростаючим підсумком з початку того року, в якому виникла заборгованість із виплати заробітної плати, що підлягає компенсації відповідно до пункту 2 цього Положення. Якщо виплата заборгованості із заробітної плати провадиться до опублікування Держкомстатом індексу споживчих цін за останній місяць перед виплатою суми заборгованості, під час розрахунку суми компенсації на період до опублікування зазначеного індексу споживчих цін за згодою працівника для розрахунків застосовується індекс споживчих цін за попередній місяць. Крім того, у разі затримки виплати заробітної плати за кілька місяців сума компенсації визначається згідно з п. 3 цього Положення за кожний місяць окремо і підсумовується. Приклад розрахунку суми компенсації наведено у додатку до цього Положення.

Отже, оскільки судом встановлено порушення строків виплати ОСОБА_1 додаткової заробітної плати, є підстави для стягнення на користь позивача компенсації втрат частини доходів в загальному розмірі 391 612,40 грн.

У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Отже, повноваження щодо визначення розміру та утримання із заробітної плати податків й інших обов`язкових платежів та їх сплати в установленому законом порядку покладено на роботодавця під час виконання рішення суду.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За правилами пункту 2 частини другої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанцій не повною мірою відповідає фактичним обставинам справи, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права і не може бути залишене без змін, а підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України апеляційний суд, в зв`язку з ухваленням нового судового рішення, змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з: нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Ураховуючи, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а позивач звільнений від сплати судового збору, з державного підприємства «Українське державне аерогеодезичне підприємство» необхідно стягнути в дохід держави судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог за розгляд справи судом першої інстанції у розмірі 4 958,23 грн та судовий збір за розгляд справи судом апеляційної інстанції у розмірі 7 437,35 грн, а всього 12 395,58 грн.

Керуючись ст. ст. 375, 376, 379, 382 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 10 червня 2024 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до державного підприємства «Українське державне аерогеодезичне підприємство» про стягнення надбавок - задовольнити.

Стягнути з державного підприємства «Українське державне аерогеодезичне підприємство» (, місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 69) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) надбавку за роботу в умовах режимних обмежень з 01 липня 2010 року по 31 грудня 2013 року у розмірі 23 143,50 грн; надбавку за звання «Почесний геодезист України» з 01 січня 2005 року по 31 грудня 2013 року у розмірі 81 068,00 грн; компенсацію втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків її виплати станом на 01 липня 2023 року у розмірі 391 612,40 грн, а всього 495 823 (чотириста дев`яносто п`ять тисяч вісімсот двадцять три гривні) 90 копійок.

Стягнути з державного підприємства «Українське державне аерогеодезичне підприємство» (, місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 69) в дохід держави судовий збір за розгляд справи судом першої інстанції у розмірі 4 958,23 грн, судовий збір за розгляд справи судом апеляційної інстанції у розмірі 7 437,35 грн, а всього 12 395 (дванадцять тисяч триста дев`яносто п`ять гривень) 58 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 20 грудня 2024 року.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова