У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 грудня 2024 року м. Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:
головуючого судді Крегул М.М.,
при секретарі судового засідання Микуланинець О.І,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгороді заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» про видачу дубліката виконавчого листа № 2п-5009/9 та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, стягувач: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», боржник: ОСОБА_1 , -
ТзОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» звернулося до суду із даною заявою, яку мотивує тим, що 15.07.2022 року на електронну адресу Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно - Західного МРУ МЮ (надалі - УЗПВР) було направлено заяву від 15.07.2022 (з використанням ЕЦП) з проханням надати інформацію стосовно примусового виконання виконавчих листів у справі 2п-5009/09, виданих Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області по стягненню боргу з ОСОБА_1 із направленням на адресу ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» копій матеріалів виконавчих проваджень і відповідних постанов - відповідь не надана .
27.09.2022 року на електронну адресу Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно - Західного МРУ МЮ (надалі - УЗПВР) було направлено заяву від 27.09.2022(з використанням ЕЦП) з проханням надати інформацію стосовно примусового виконання виконавчих листів у справі 2-5009/09, виданих Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області по стягненню боргу з ОСОБА_1 із направленням на адресу ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» копій матеріалів виконавчих проваджень і відповідних постанов - відповідь не надана.
24.01.2023 року на електронну адресу Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Західного МРУ МЮ (надалі - УЗПВР) було направлено заяву від 24.01.2023 вих.№0124/9/Б (з використанням ЕЦП) з проханням надати інформацію стосовно примусового виконання виконавчих листів у справі 2п-5009/09, виданих Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області по стягненню боргу з ОСОБА_1 із направленням на адресу ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» копій матеріалів виконавчих проваджень і відповідних постанов - відповідь не надана.
15.03.2023 року на електронну адресу Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Західного МРУ МЮ (надалі - УПВР) було направлено заяву від 15.03.2023 року (з використанням ЕЦП) з проханням надати інформацію стосовно розгляду заяви від 24.01.2023 року - відповідь не надана.
27.07.2023 року на електронну адресу Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Західного МРУ МЮ (надалі - УЗПВР) було направлено заяву від 27.07.2023 вих.№0727/2/Б (з використанням ЕЦП) з проханням надати інформацію стосовно примусового виконання виконавчих листів у справі 2п-5009/09, виданих Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області по стягненню боргу з ОСОБА_1 із направленням на адресу ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» копій матеріалів виконавчих проваджень і відповідних постанов.
24.08.2023 року на електронну адресу ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» надійшов лист від 22.08.2023 №2220/5.3-23/1627 УЗПВР у якому зазначено, що на виконанні Ужгородського ВДВС в Ужгородському районі Закарпатської області Західного МРУ МЮ (надалі - Відділ) у період з 23.03.2016 року по 31.03.2017 року перебувало виконавче провадження №50565708 по стягненню боргу з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ПАТ «КБ «Надра» з примусового виконання виконавчого листа №2-5009/09, виданого 22.03.2010 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області.
Згідно інформації з Автоматизованої системи виконавчого провадження, станом на 24.08.2023 виконавчий лист не перебуває на виконанні в органах державної виконавчої служби чи на виконанні у приватних виконавців.
Докази направлення копії постанови про повернення виконавчого документа стягувача №50565708 від 31.03.2017 надано не було.
При цьому, заявник вважає, що виконавчий лист було втрачено.
Разом з тим, враховуючи підстави повернення виконавчого документа стягувану (п. 9 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження»), заявник стверджує, що трирічний строк пред`явлення виконавчого документа до виконання розпочався 28.09.2021 року, з дня закінчення строку дії заборони щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника встановленої Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року, а відтак строк на пред`явлення виконавчого документа не сплив.
З урахуванням наведеного заявник просить видати дублікат виконавчого листа у справі № 2п-5009/09 по стягненню заборгованості із ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Надра», стосовно боржника ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ).
18.12.2023 року від представника заявника через канцелярію суду надійшли додаткові пояснення, зокрема просить при розгляді справи врахувати зазначені правові висновки Великої Палати Верховного Суду.
Представник ТзОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» у судове засідання не з`явився, але у своїй заяві просить розглянути без участі заявника, підтримує подану заяву, просив таку задовольнити у повному обсязі.
Боржник ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомляла.
Дослідивши матеріали справи за поданою заявою, встановивши обставини по справі, перевіривши доводи учасників справи і надаючи їм належну правову оцінку, суд дійшов наступного висновку.
Як зазначено в статтях 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року (далі - Конвенція).
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід`ємною частиною «права на суд», та ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов`язання адміністративних органів виконувати рішення (пункт 41 рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції»).
Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України від 26 червня 2013 року у справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.
Стаття 6 Конвенції гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.
У справі «Півень проти України» ЄСПЛ констатував порушення статті 6 Конвенції та зазначив, що невиконання судового рішення не може бути виправдано недоліками законодавства, які унеможливлюють його виконання. У цій справі Європейський суд дійшов висновку про відсутність у законодавстві України нормативної бази щодо завдань, покладених на органи виконавчої влади, і констатував порушення пункту 1 статті 6 Конвенції.
Згідно статті 1 Закону України N1404-VIII від 02.06.2016 «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статей 76, 77, 78, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справ, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 09.03.2010 року рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.11.2009 року залишено без змін.
Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області видано виконавчий лист по справі №2-509/09 від 22.03.2010 року.
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області 12.05.2021 року замінено у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа по справі №2п-5009/09 виданого Ужгородським міськрайоннм судом Закарпатської області № 2п-5009/09 від 22.03.2010 року стягувача ПАТ «КБ «Надра» на ТзОВ «ФК «Дніпрофінансгруп».
Відомості по виконавчому провадженню занесені до Автоматизованої системи виконавчого провадження за № 50565708.
23.03.2016 року державним виконавцем, керуючись ст. 17, 19, 20, 25 Закону України «Про виконавче провадження»(в редакції від 21.04.1999) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.
31.03.2017 року державним виконавцем, керуючись Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого на забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року встановлено мораторій на звернення стягнення на нерухоме житлове майно боржника яке вважається предметом застави згідно ст. 4 Закону України «Про заставу» та предметом іпотеки згідно ст. 5 Закону України «Про іпотеку» якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті та на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувану (стан завершено).
У постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19) Велика Палата Верховного Суду вказала, що якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.
Згідно з пунктом 5 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону «Про виконавче провадження» № 1404-VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.
Проте, частиною 1 статті 12 Закону № 1404-VIII встановлено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
Відповідно до частини першої статті 21 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV (в редакції, що була чинною на час ухвалення судом рішення) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи протягом року, якщо інше не передбачено законом.
У пункті 1 частини 2 цієї статті передбачалось, що строки, зазначені у частині 1 цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.
За змістом частини 3 статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони.
Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 47 Закону № 606-XIV виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.
Аналогічні положення закріплено в частині 5 статті 12 та пункті 9 частини 1 статті 37 Закону № 1404-VIII (в редакції, що була чинною на момент винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу).
Відповідно до пункту 1 Закону «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», протягом дії цього Закону:
1) не може бути примусово звернено стягнення (відчужене без згоди власника) на майно, що віднесене до об`єктів житлового фонду (далі - нерухоме житлове майно), об`єкт незавершеного житлового будівництва, майнові права на нього, що є предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно/об`єкт незавершеного житлового будівництва/майнові права виступають як забезпечення виконання зобов`язань фізичної особи (позичальника або майнового поручителя) за кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного житлового будівництва, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності немає іншого нерухомого житлового майна; або; таке нерухоме житлове майно придбавалося за кредитні кошти і при цьому умовами кредитного договору передбачена заборона реєстрації місця проживання позичальника або майнового поручителя за адресою знаходження нерухомого житлового майна, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності немає іншого нерухомого житлового майна; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного житлового будівництва) не перевищує 140 квадратних метрів для квартири та 250 квадратних метрів для житлового будинку;
2) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, за недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки);
3) кредитна установа не має права відступити (відчужити) на користь (у власність) іншої особи свої права вимоги до позичальників за кредитами, забезпеченням за якими виступає майно/майнові права, зазначені у підпункті 1 цього пункту.
Відповідно до пункту 2 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» 1381-IX прийнятий 13.04.2021 (набрав чинності 23.04.2021), Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" втрачає чинність через п`ять місяців з дня набрання чинності цим Законом.
Тобто, вказаний закон втратив чинність 23 вересня 2021 року.
Таким чином, з урахуванням наведених положень законодавства України, оскільки виконавчий документ було повернуто на підставі пункту 9 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», то звернення ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» до суду із заявою про видачу дублікату виконавчого листа (у вересня 2023 року) слід вважати таким, що вчинено у межах строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Вирішуючи питання про видачу дубліката виконавчого листа, суд враховує наступне.
Згідно п. 17.4 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви.
Аналізуючи зміст даної норми, єдиною підставою для видачі судом дублікату виконавчого листа є його втрата.
Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.
Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист.
При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, подавши відповідні докази.
Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.
Крім того, видача дубліката виконавчого листа передбачена законодавством лише у разі його втрати. Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист. Стягувач, в свою чергу, має повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, подавши відповідні докази.
Звернувшись до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа, ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» зазначило, що оригінал виконавчого листа в нього відсутній і такий був втрачений.
Так, у відповіді начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції В.Овчиннікова №2220/5.3-23/1627 від 22.08.2023 року зазначено, що виконавчий лист № 2п-5009/09 виданий 22.03.2010 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області був повернутий стягувачу на підставі п. 9 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».
Згідно інформації з Автоматизованої системи виконавчого провадження, станом на 24.08.2023 року виконавчий лист не перебуває на виконанні в органах державної виконавчої служби чи на виконанні у приватних виконавців.
Належним доказом підтвердження надсилання стягувачу копії постанови про повернення виконавчого листа разом з направленням його оригіналу є виключно квитанція про відправлення та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.
Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 14.02.2018 року у справі № 2515/739/2012.
Відтак, сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено, а тому суд першої інстанції дійшов передчасного та помилкового висновку про відмову у задоволенні вказаної заяви.
З урахуванням викладеного, доводи ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» про втрату оригіналу виконавчого листа знайшли своє підтвердження, у зв`язку з чим заява про видачу дублікату виконавчого листа підлягає задоволенню.
Керуючись ст. 258-260, 268, 352, 353, 433 ЦПК України, п. 17.4 Перехідних положень ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» про видачу дубліката виконавчого листа - задовольнити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду М.М. Крегул