Унікальний номер справи 759/7628/23
Номер апеляційного провадження 22-ц/824/8239/2024
Головуючий у суді першої інстанції Н.О. Горбенко
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач
Постанова

Іменем України

03 травня 2024 місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Поливач Л. Д. (суддя - доповідач),

суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І.

сторони

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи (їх представників) апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», подану представником Ніколаєнко Оленою Миколаївною,на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 13 червня 2023 року, ухвалене у складі судді Горбенко Н.О., в приміщенні Святошинського районного суду м. Києва,

у с т а н о в и в :

Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», Банк) у квітні 2023 року звернулось до Святошинського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що ОСОБА_1 звернувся до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг №б/н від 01.02.2010, відповідно до якої йому було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування карт рахунку. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав відповідну кредитну картку, а у подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 37 000,00 грн, що підтверджується вказаною вище довідкою.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві.

У поданій до суду позовній заяві позивач вказав, що він свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надав ОСОБА_1 можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах кредитного ліміту.

Однак, відповідач не повернув своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, у зв`язку з чим станом на 15.04.2023 за ним утворилась заборгованість у загальному розмірі 47 657,92 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 38 344,48 грн та заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 9 313,44 грн. Оскільки відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань за укладеним Договором та відмовляється у добровільному порядку погасити наявну у нього заборгованість, позивач був змушений звернутись до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача вказану заборгованість та понесені судові витрати по справі.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 13 червня 2023 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банка заборгованість за тілом кредиту в розмірі 38 344,48 грн., в іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Дане рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме з наданим позивачем Витягом з Умов відповідач ознайомився і погодився, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг Приватбанку, а також, те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема, саме у зазначених в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Таким чином, суд убачав лише наявними підстави для задоволення позову у частині стягнення з відповідача фактично отриманого тіла кредиту у розмірі 38 344,48 грн.

Не погодившись із рішенням суду у частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками, позивач через свого представника подав апеляційну скаргу, у якій посилався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи при вирішенні спору що стягнення з відповідача суми відсотків, а також на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, у зв`язку із чим просив скасувати рішення суду у цій частині та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, стягнути з відповідача проценти за користування кредитом у розмірі 9 313,44 грн.

В обґрунтування поданої скарги Банк вказував на те, що вирішуючи спір у даній справі та відмовляючи позивачу у задоволенні вимог про стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відсотками, суд першої інстанції зробив помилковий висновок про відсутність підстав для задоволення позову у цій частині вимог. Встановивши, що Банк надав відповідачу кредит, а останній його не повернув, місцевий суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту, враховуючи погоджений сторонами розмір базової процентної ставки за користування кредитом - 2,5% на місяць на залишок заборгованості, про що зазначено у Довідці про умови кредитування з використанням платіжної картки кредитка «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», підписаній відповідачем одночасно із заявою-анкетою від 01.02.2010. Отже, з відповідачем 01.02.2010 було погоджено та підписано вказану вище довідку, якою сторонами було погоджено умови кредитування, а саме щодо сплати відсотків за користування коштами у розмірі 2,5% на місяць. А тому, відповідач був належним чином повідомлений про умови кредитування щодо сплати процентів. Окрім того, базова відсоткова ставка 2,5 % в місяць зазначена також безпосередньо у анкеті-заяві, власноруч підписаній відповідачем.

Тобто, на думку апелянта, відповідач був належним чином повідомлений про умови кредитування щодо сплати процентів.

Відповідач своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

У відповідності до вимог частини тринадцятої статті 7, частини першої статті 369 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) розгляд апеляційних скарг здійснюється апеляційним судом у письмовому провадженні, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання, оскільки ціна позову у даній справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Враховуючи предмет та підставу заявленого позову, а також його ціну, суд дійшов висновку про те, що дана справа не відноситься до тих справ, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Так, у відповідності до положень частин другої та п`ятої статті 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із частинами першою, другою статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до частини першої та другої статті 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Убачається, що рішення суду першої інстанції позивачем фактично оскаржується в частині відмови у стягненні з відповідача заборгованості за простроченими відсотками, нарахованими за користування кредитними коштами.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, суд дійшов висновку про те, що подана АТ КБ «ПриватБанк» апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції в частині оскарження підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Так, відмовляючи АТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача відсотків, нарахованих Банком за користування кредитними коштами, суд першої інстанції виходив із того, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме з наданим позивачем Витягом з Умов відпоідач ознайомився і погодився, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Првил надання банківських послуг Приватбанку, а також, те, що вуказані документи на момент отрмання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема, саме у зазначених в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду не в повній мірі відповідають зібраним по справі доказам та вимогам закону, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи, 01.02.2010 ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг позивачем у справі (а.с. 21).

У підписаній відповідачем анкеті-заяві заначена базова процентна ставка за кредитом 2,5 % на місяць на залишок заборгованості.

У заяві зазначено, що відповідач згоден із тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком Договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

До анкети-заяви банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанк, а також копію довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду» (а.с.22-30, 19-20).

Відповідно до наявної в матеріалах справи довідки, виданої АТ КБ «ПриватБанк», у відповідності до підписаного між Банком та ОСОБА_1 кредитного договору №б/н останньому було надано кредитні картки: НОМЕР_8 (01.02.2010), № НОМЕР_1 (02.09.2010), № НОМЕР_2 (16.01.2014), № НОМЕР_3 (30.01.2017), № НОМЕР_4 (22.12.2017) та № НОМЕР_5 (03.10.2016), № НОМЕР_6 зі строком дії картки до 17.11.2020 (а.с.20).

Згідно довідки, виданої АТ КБ «ПриватБанк», про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 (договір №б/н) останньому 01.02.2010 було здійснено старт кредитного рахунку та встановлено кредитний ліміт у розмірі 1 000,00 грн. В подальшому останньому неодноразово збільшувався кредитний ліміт, а 06.02.2020 його було установлено у розмірі 37 000,00 грн. Далі 26.12.2022 такий ліміт було зменшено до 0 грн (а.с.19).

У відповідності до наданого Банком розрахунку, заборгованість відповідача за договором №б/н від 01.02.2010, станом на 15.04.2023 становить 47 657,92 грн і складається із заборгованості за кредитом - 38 344,48 грн, заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 9 313,44 грн (а.с.5-8).

Так, у відповідності до вимог частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Відтак, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Як убачається з матеріалів справи, у ківтні 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило стягнути з останнього на свою користь заборгованість за кредитним договором №б/н від 01.02.2010 у розмірі 47 657,92 грн, що виникла станом на 15.04.2023 та яка складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 38 344,48 грн та заборгованості за простроченими відсотками в сумі 9 313,44 грн.

Судом установлено, що 01.02.2010 відповідачем було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. В даній заяві відповідачем заповнено розділи щодо його паспортних даних та місця проживання. В підписаній анкеті-заяві зазначено тип бажаних банківської картки (картка «Універсальна») й розміру кредитного ліміту (1000 грн).

У даній анкеті-заяві зазначена базова відсоткова ставка 2,5 % в місяць.

Із матеріалів справи також убачається, що сторонами кредитного зобов`язання, шляхом підписання довідки про умови кредитування з використання платіжної картки «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду від 01.02.2010, узгоджено розмір базової відсоткової ставки - 2,5% на місяць ./а.с.22-24/

Відповідачем не спростовано факт отримання кредитної картки ПриватБанк, використання кредитних коштів на споживчі цілі та свою обізнаність із базовою відсотковою ставкою в 2,5% на місяць, а тому хибними є висновки суду першої інстанції про відсутність домовленостей між сторонами щодо сплати відсотків за користування кредитним коштами.

При цьому апеляційний суд погоджується із доводами апеляційної скарги, що стороною відповідача не спростовано розмір заборгованості, заявлений стороною позивача. Враховуючи, що при вирішенні цивільних справ судами враховується стандарт доказування «більшої вірогідності, тому висновки суду першої інстанції про недоведеність вимог у частині підстав нарахування та розміру заборгованості за відсотками є необґрунтованим, у зв`язку із чим рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню із постановленням нового судового рішення про стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості за відсотками.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції, в оскаржуваній частині, - скасуванню, із постановленням нового судового рішення про задоволення позову та стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості по відсоткам.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.

Згідно з положеннями частин 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Із матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду підлягав сплаті судовий збір у розмірі 2 684,00 грн, який був сплачений позивачем в повному обсязі (а.с. 43). Рішенням Святошинського районного суду м. Києва з відповідача на користь позивача стягнуто 2 159 грн. судового збору.

При зверненні із апеляційною скаргою підлягав сплаті судовий збір у розмірі 4 026 грн, який також був сплачений позивачем у повному обсязі.

Таким чином, оскільки за результатами апеляційного перегляду суд скасовує рішення Святошинського районного суду м. Києва в частині відмови у стягненні з ОСОБА_1 заборгованості за нарахованими відсотками за користування кредитом, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи у суді першої інстанції, у розмірі 526 грн (2 684,00 -2 159,00) та за подання апеляційної скарги у розмірі 4 026 грн, що в загальному розмірі становить 4 552 грн. 00 коп.

Згідно з частиною 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», подану представником ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду від 13 червня 2023 року в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками за користування кредитом скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позовних вимог в цій частині.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50 ) заборгованість за кредитним договором № б/н від 01.02.2010 року за нарахованими відсотками за користування кредитом у розмірі 9 313,44 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 , місце проживання: АДРЕСА_1 )на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50 ) судові витрати у розмірі 4 552 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

Л. Д. Поливач

А. М. Стрижеус

О. І. Шкоріна