10.12.2024 Справа № 756/6094/24
Справа № 756/6094/24
Провадження № 2/756/3258/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2024 року м. Київ

Оболонський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Тихої О.О.

секретар судового засідання - Косянчук Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» (далі - ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА») звернулося до Оболонського районного суду м. Києва з вказаним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за Договором про надання кредиту № 446683-КС-001 від 30.01.2022 у розмірі 71 159,00 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 30.01.2022 між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та ОСОБА_1 укладено Договір № 446683-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію».

30.01.2022 ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» направлено ОСОБА_1 пропозицію (оферту) укласти Договір № 446683-КС-001 про надання кредиту, яку 30.01.2022 відповідач прийняв на умовах, визначених офертою.

Таким чином, 30.01.2022 між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та ОСОБА_1 укладено Договір № 446683-КС-001 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором G-3306, який попередньо було направлено відповідачу на його мобільний номер телефону, зазначений останнім в анкеті.

Відповідно до умов договору позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 20 000,00 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язалася повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування Кредитом у фіксованому розмірі 1,08188956 процентів за кожен день користування кредитом.

Позивач свої зобов`язання за Договором кредиту виконав, перерахувавши на банківську картку позичальника № НОМЕР_1 грошові кошти в розмірі 20 000,00 грн.

Пізніше Договір про надання кредиту № 446683-КС-001 від 30.01.2022 неодноразово продовжувався, останній раз Додатковою угодою № 4 до11.12.2022.

Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, здійснивши лише часткове погашення кредиту, у зв`язку з чим у останнього утворилась заборгованість у сумі 71 159,00 грн., що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту у сумі 20 000,00 грн., суми прострочених платежів по процентах у сумі 50 322,02 грн., а також платежів за комісією - 836,98 грн.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 22.05.2024 відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті.

25.09.2024 на адресу суду надійшли письмові пояснення представника відповідача, в яких остання зазначила, що відповідачем позовні вимоги визнаються частково, а саме в частині заборгованості за тілом кредиту у розмірі 20 000,00 грн., а також процентів, нарахованих до введення на території України воєнного стану, тобто 24.02.2024 - 2 163,80 грн. Вважала, що, оскільки позивачем не зазначено, за які саме послуги відповідач повинен сплачувати комісію, вказана вимога є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Крім того, просила розстрочити виконання рішення строком на один рік у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем відповідача.

Представник позивача в судове засідання не з`явилася, надіслала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримала, не заперечувала проти заочного розгляду справи.

Представник відповідача надіслала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Дослідивши матеріали справи суд приходить до такого висновку.

30.01.2022 між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та ОСОБА_1 укладено Договір № 446683-КС-001 про надання кредиту, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» і Правилами про надання споживчих кредитів ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА», шляхом обміну електронними повідомленнями.

Так, ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» 30.01.2022 було направлено відповідачу пропозицію (оферту) укласти Договір № 446683-КС-001 про надання кредиту.

30.01.2022 відповідач прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договору № 446683-КС-001 про надання кредиту, на умовах визначених офертою, шляхом надсилання позивачу одноразового ідентифікатору G-3306, який попередньо було направлено відповідачу на його мобільний номер телефону, зазначений останнім в анкеті.

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних праві обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Таким чином, 30.01.2022 між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та відповідачем було укладено Договір № 446683-КС-001 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до п. 1 Договору кредиту, ТОВ «Бізнес Позика» надає позичальнику грошові кошти у розмірі 20 000,00 грн., на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти, сплатити проценти за користування Кредитом та комісію за надання кредиту у порядку та на умовах, визначених Договором про надання кредиту та Правил надання споживчих кредитів.

Умовами договору передбачено, що строк кредиту складає 24 тижні, термін дії договору до 17.07.2022, фіксована процентна ставка - 1,08188956, комісія за надання кредиту - 3 000,00 грн. Орієнтовна загальна вартість наданого кредиту 50 040,00 грн., орієнтована реальна процентна ставка 7 357,17 процентів.

Пунктом 3 Договору кредиту встановлений графік платежів, які має здійснювати позичальник для належного виконання умов кредитного договору.

27.02.2022 між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду № 1 до Договору № 446683-КС-001 про надання кредиту, відповідно до умов якої продовжено строк кредиту на 253 днів (п. 5), а також термін дії договору до 09.10.2022 (п. 4).

15.03.2022 між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду № 2 до Договору № 446683-КС-001 про надання кредиту, відповідно до умов якої продовжено строк кредиту на 269 днів (п. 5), а також термін дії договору до 25.10.2022 (п. 4).

01.04.2022 між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду № 3 до Договору № 446683-КС-001 про надання кредиту, відповідно до умов якої продовжено строк кредиту на 286 днів (п. 5), а також термін дії договору до 11.11.2022 (п. 4).

01.05.2022 між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду № 4 до Договору № 446683-КС-001 про надання кредиту, відповідно до умов якої продовжено строк кредиту на 316 днів (п. 5), а також термін дії договору до 11.12.2022 (п. 4).

При цьому, згідно з інформацією, яка надійшла до суду від АТ КБ «Приватбанк» на виконання ухвали від 15.10.2024 про витребування доказів, банківська картка № НОМЕР_1 відкрита на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), на яку 30.01.2022 здійснено переказ коштів на суму 20 000,00 грн.

Таким чином, позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі та 30.01.2022 переказав відповідачу грошові кошти на загальну суму 20 000,00 грн. на картковий рахунок № НОМЕР_1 , вказаний позичальником при заповненні анкетних даних в особистому кабінет, що підтверджується випискою з карткового рахунку.

Проте, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, та, як вбачається з наданого представником позивача розрахунку, заборгованість відповідача станом на 10.04.2024 становить 71 159,00 грн., що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту у сумі 20 000,00 грн., суми прострочених платежів по процентах у сумі 50 322,02 грн., а також платежів за комісією - 836,98 грн.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.

Згідно з вимогами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Згідно з вимогами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до положень ч.ч. 1,3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача про необхідність зменшення періоду нарахування відсотків до введення на території України воєнного стану, тобто 24.02.2024, з огляду на наступне.

24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв 24 лютого 2022 року, який діє на даний час.

17 березня 2022 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120-ІХ від 15 березня 2022 року, яким внесено зміни до законодавчих актів України, зокрема розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику була надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії».

Отже, пунктом 2 частини 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 2120-ІХ передбачено, що цей Закон застосовується до відносин за прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, що виникли у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування.

У той же час, згідно зі статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Тобто положеннями цієї законодавчої норми врегульовано правовідносини щодо сплати процентів за правомірне користування чужими грошовими коштами, коли боржник одержує можливість законно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу.

Як вбачається з матеріалів справи, нарахування відсотків за користування кредитом погоджено сторонами як у Договорі № 446683-КС-001 про надання кредиту від 30.01.2022, так і у відповідних додаткових угодах до нього.

Отже, проценти за договором позики (ст. 1048 ЦК України), зокрема за кредитним договором, потрібно розглядати як плату за користування коштами, оскільки кредитний договір є оплатним правочином.

У той же час, плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована іншими положеннями законодавства.

Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно до ст. 549 ЦК України встановлено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного грошового зобов`язання.

Водночас, статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому три проценти річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

При цьому, компенсаторний характер процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за «користування кредитом» (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності, на відміну від процентів за «користування кредитом».

Тобто законодавство встановлює наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу в межах дії договору, так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Правовий аналіз змісту правовідносин, що випливають із права позикодавця на проценти за час дії договору позики, та правовідносин, які склалися між сторонами внаслідок невиконання відповідачем обов`язку повернути грошові кошти у визначений строк, дає підстави для висновку, що такі правовідносини не подібні за змістом, а поняття «відсотки за користування кредитом», «проценти річних, відповідно до ст. 625 ЦК України» та «пеня» не є тотожними та мають різну юридичну природу.

Одним із загальновизнаних принципів міжнародного права є pacta sunt servanda (договорів слід додержувати).

Проценти за користування кредитними коштами - це умова договору, яку суд не може змінювати, а проценти річних як і пеня - це міра відповідальності.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, нарахування та списання відсотків за договором кредиту відбувалось відповідно до ст. 1048 ЦК України та було передбачено саме умовами договору як «плата за користування кредитом», а не міра відповідальності за порушення його умов.

З урахуванням наведеного, суд вважає необґрунтованими посилання представника відповідача на п. 18 Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, яким передбачені умови звільнення від відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, суд приходить до висновку про безпідставність зменшення заборгованості за нарахованими відсотками.

Щодо нарахування комісії суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності).

Таким чином, законом передбачено, що до витрат споживача за кредитним договором відносяться витрати, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи комісії, а тому нарахування таких витрат кредитором не є несправедливим.

Такого ж правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 30.06.2021 у справі № 201/10403/19.

Згідно із ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги.

Постановою Правління Національного банку України від 08.06.2017 № 49 затверджені Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, які розроблено відповідно до законів України «Про Національний банк України», «Про банки і банківську діяльність», «Про споживче кредитування», з метою встановлення для банків України методики розрахунку загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договорами про споживчий кредит.

Згідно з п. 4 Правил № 49, банк розраховує загальну вартість кредиту для споживача у грошовому виразі згідно з методикою, наведеною в додатку 1 до цих Правил. Зазначена методика передбачає, що загальна вартість кредиту складається із загального розміру кредиту (суми коштів, які надані та/або можуть бути надані споживачу за договором про споживчий кредит) та загальних витрат за споживчим кредитом (витрат споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту).

Відповідно до п. 6 Правил № 49 та додатку 3 до них, до розрахунку реальної річної процентної ставки включаються платежі в погашення основного боргу за споживчим кредитом, проценти за користування ним, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються відповідно до умов отриманого кредиту та пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Вказані вимоги додержані позивачем при укладанні Договору № 446683-КС-001 про надання кредиту від 30.01.2022, а також додаткових угод до нього.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за Договором про надання кредиту № 446683-КС-001 від 30.01.2022 у сумі 71 159,00 грн., що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту у сумі 20 000,00 грн., суми прострочених платежів по процентах у сумі 50 322,02 грн., а також платежів за комісією - 836,98 грн.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 грн.

Щодо заявленого представником відповідача клопотання про розстрочення виконання рішення суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 267 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Відповідно до ч. 1-5 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом),- встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим цивільним судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених ст. 435 ЦПК України, ця стаття не вимагає. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом.

Рішенням Суду у справі Глоба проти України № 15729/07 від 05.07.2012 року суд повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

Запроваджений процесуальними нормами права механізм розстрочення або відстрочення виконання судового рішення є винятковою мірою, який спрямований на досягнення кінцевої мети судового розгляду виконання ухваленого судом рішення.

Отже, питання щодо надання відстрочки або розстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися цивільними судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі.

Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен ураховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини. Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.02.2019 року у справі № 796/43/2018.

Водночас обов`язковою умовою для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є доведення заявником факту існування обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення та/або роблять його неможливим. Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.06.2021 року у справі № 9901/598/19, який згідно положення ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд застосовує до спірних правовідносин.

Як на підставу для розстрочення виконання судового рішення представник відповідача посилається на скрутний матеріальний стан відповідача ОСОБА_1 .

Так, з наданих стороною відповідача документів вбачається, що ОСОБА_1 з 01.09.2020 по 31.12.2023 був студентом Національної академії керівних кадрів і мистецтв та навчався на денній формі навчання за фахом культурологія. В період з 16.03.2021 по 04.07.2022 у вільний від навчання час працював фахівцем організаційного відділу на ДП «Спортивний комплекс «АТЛЕТ», проте, у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників, 04.07.2022 був звільнений на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. В період з 05.08.2022 по 31.08.2022 перебував на обліку в Філії КМВЦ «Кар`єрний центр» та відомості щодо працевлаштування останнього на сьогоднішній день відсутня.

Враховуючи матеріальний стан відповідача, суму боргу за судовим рішенням, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, дотримуючись балансу інтересів обох сторін, суд вважає за необхідне частково задовольнити клопотання представника відповідача та розстрочити виконання рішення у даній справі строком на 10 (десять) місяців, шляхом сплати щомісячних платежів протягом десяти місяців рівними частинами у розмірі 7 358,14 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 12, 13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 267, 354, 355, 435 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» заборгованість за Договором про надання кредиту № 446683-КС-001 від 30.01.2022 у розмірі 71 159 (сімдесят одна тисяча сто п`ятдесят дев`ять) гривень 00 копійок, яка утворилася станом на 11.12.2022; витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.

Розстрочити виконання рішення строком на 10 (десять) місяців з дня набрання рішенням суду законної сили шляхом сплати щомісячних платежів протягом десяти місяців рівними частинами у розмірі 7 358 (сім тисяч триста п`ятдесят вісім) гривень 14 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторони:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (код ЄДРПОУ - 41084239, місцезнаходження: м. Київ, б. Лесі Українки, буд. 26, офіс 411;

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя О.О. Тиха