Справа № 338/1143/23
Провадження № 22-ц/4808/805/24
Головуючий у 1 інстанції Решетов В. В.
Суддя-доповідач Барков В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Баркова В. М.,

суддів: Девляшевського В. А.,

Луганської В. М.,

секретар: Кузнєцов В. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Богородчанського районного суду від 26 березня 2024 року, в складі судді Решетова В. В., ухвалене в селищі Богородчани Івано-Франківської області у справі за позовом Івано-Франківської окружної прокуратури Івано-Франківської області, яка діє в інтересах держави в особі Богородчанської селищної ради Івано-Франківської області, до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_3 , про витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року заступник керівника Івано-Франківської окружної прокуратури, який діє в інтересах держави в особі Богородчанської селищної ради Івано-Франківської області, звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 09 грудня 2005 року, ОСОБА_4 на підставі рішення 25 сесії четвертого демократичного скликання Підгірської сільської ради від 03 листопада 2005 року видано державний акт на право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 2,00 га, яка знаходиться в урочищі «Гора Середня», с. Підгір`я Богородчанського району Івано-Франківської області.

Ухвалою Рожнятівського районного суду від 04 листопада 2022 року у кримінальній справі № 338/332/17 було звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_3 за вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України. Разом із тим, у ході судового розгляду цієї кримінальної справи встановлено, що ОСОБА_3 працюючи на посаді голови Підгірської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області, склав та видав завідомо неправдиві офіційні документи рішення Підгірської сільської ради від 15 липня 2005 року та від 03 листопада 2005 року про затвердження проекту відведення земельної ділянки та передачу у приватну власність земельних ділянок фізичним особам, загальною площею 12,10 га в урочищі «Гора середня» Підгірської сільської ради для ведення особистого селянського господарства, зокрема і відповідачці ОСОБА_2 .

Таким чином, всупереч вимог статтей 116, 118 ЗК України, ОСОБА_2 незаконно набула право власності на земельну ділянку площею 2,00 га.

У подальшому ОСОБА_2 21 грудня 2005 року на підставі договору купівлі-проваджу земельної ділянки, який посвідчений нотаріусом Богородчанського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Максьом Г. І., відчужила вищезгадану земельну ділянку ОСОБА_1 , на підставі чого останній отримав державний акт на право власності на вказану земельну ділянку № ЯБ 976574 від 17 березня 2006 року.

Посилаючись на вказані обставини, з метою захисту інтересів держави, заступник керівника Івано-Франківської окружної прокуратури просив витребувати від ОСОБА_1 на користь Богородчанської селищної ради земельну ділянку площею 2,00 га, яка знаходиться в с. Підгр`я, урочище « Гора Середня» Богородчанської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, а також стягнути з відповідачів на користь Івано-Франківської обласної прокуратури судовий збір у розмірі 2 684 грн.

Ухвалою Богородчанського районного суду від 27 вересня 2023 року ОСОБА_3 залучено у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача.

Рішенням Богородчанського районного суду від 26 березня 2024 року позов Івано-Франківської окружної прокуратури Івано-Франківської області, яка діє в інтересах держави в особі Богородчанської селищної ради Івано-Франківської області, задоволено.

Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь Богородчанської селищної ради земельну ділянку площею 2,000 га (кадастровий номер :01:009:0068), яка знаходиться с. Підгір`я, урочище «Гора Середня» Богородчанської селищної ради Івано-Франківського району ІваноФранківської області.

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Івано-Франківської обласної прокуратури судовий збір у розмірі по 1 342 грн. з кожного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо застосування перебігу строків давності.

Вважає, що Івано-Франківська окружна прокуратура була обізнана про початок перебігу строків позовної давності з 15 серпня 2015 року, тобто з дати реєстрації кримінального правопорушення після направлення справи прокурору для додаткового розслідування.

Окрім того, вказує, що порушення прав позивача було предметом судового розгляду в Богородчанському районному суді у справі № 32-443/14 від 10 листопада 2014 року за позовом прокурора Богородчанського району в інтересах держави в особі Підгірської сільської ради до ОСОБА_5 та ОСОБА_1 про визнання нечинними рішень сільської ради, державних актів на право власності на земельні ділянки та визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельних ділянок.

Факт обізнаності Івано-Франківської окружної прокуратури підтверджується також тим, що 03 березня 2017 року ОСОБА_3 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статтею 368 ЦПК України та скерувано, 17 березня 2017 року до Рожнятівського районного суду обвинувальний акт про його обвинувачення.

Виходячи з вищенаведеного не погоджується з таким рішенням суду, адже вважає, що суд мав взяти до уваги вимоги частини 3, 4 статті 67 ЦК України та відмовити у задоволені позову позивачу, як такому, який пропустив строк позовної давності.

У відзиві на апеляційну скаргу, заступник керівника Івано-Франківської окружної прокуратури вказує, що доводи апеляційної скарги є такими, що не заслуговують на увагу, а тому просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Богородчанського районного суду від 26 березня 2024 року залишити без змін.

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання відзиву. Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

За положеннями статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Доводи апеляційної скарги стосуються спливу строків позовної давності. З огляду на це, апеляційний суд переглядає справу лише в межах вищенаведених доводів .

Прокурор в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, тому суд відповідно до положень ст. 372 ЦПК України розглянув справу без його участі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 ,пояснення представника ОСОБА_3 адвоката Дутчака В. М., який просив скаргу задовольнити, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Дотримання строку звернення до суду є однією з умов реалізації права на позов і пов`язане з реалізацією права на справедливий судовий розгляд. Інститут позовної давності запобігає виникненню стану невизначеності у правових відносинах. Правова визначеність є універсальною правовою категорією, дія якої поширюється на такі важливі сфери правовідносин між державою та особою, як реалізація і забезпечення прав і свобод людини і громадянина, встановлення юридичної відповідальності, підстав та порядку притягнення до такої відповідальності, неприпустимість дій і бездіяльності органів влади, спрямованих на необґрунтоване обмеження прав і свобод людини.

Позовна давність забезпечує юридичну визначеність правовідносин сторін та остаточність рішень, запобігаючи порушенню прав відповідача. Питання щодо поважності причин пропуску позовної давності, тобто наявність обставин, які з об`єктивних, не залежних від позивача причин унеможливлювали або істотно утруднювали подання позову, вирішуються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

Інститут позовної давності є спільною рисою правових систем держав-учасниць Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і має на меті гарантувати юридичну визначеність та остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що відбулися у далекому минулому (рішення Європейського суду з прав людини від 22 жовтня 1996 року у справі «Стабінгс та інші проти Об`єднаного королівства», заява № 22083/93, пункт 51; від 29 січня 2013 року у справі «Золотас проти Греції» (№ 2), заява № 66610/09, пункт 43).

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

На віндикаційні позови держави в особі органів державної влади поширюється загальна позовна давність (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17, від 07 листопада 2018 року у справах № 488/5027/14-ц і № 372/1036/15-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, від 21 серпня 2019 року у справі № 362/44/17, від 18 січня 2023 року у справі № 488/2807/17).

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду із позовною заявою. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора.

Відповідно до абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 914/3224/16 (провадження № 12-128гс19) зроблено висновок, що «для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатись про це порушення) чинники. Аналіз стану поінформованості особи, вираженого дієсловами «довідалася» та «могла довідатися» у статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 33 ГПК України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) та статтею 74 цього Кодексу (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року), про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше».

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 22 лютого 2017 року у справі № 6-17цс17, постановах Верховного Суду від 07 червня 2022 року у справі № 357/6909/19, провадження № 61-13389св20, від 22 червня 2022 року у справі № 369/9682/19-ц, провадження № 61-2532св22.

Обчислення позовної давності у разі звернення прокурора до суду з позовом в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, здійснюється з дня, коли саме цей орган довідався або міг довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (постанови Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, провадження № 14-381цс18, від 07 листопада 2018 року у справі № 372/1036/15-ц, провадження № 14-252цс18, від 30 січня 2019 року у справі № 357/9328/15-ц, провадження № 14-460цс18).

Для вирішення питання про дотримання строку звернення до суду за захистом порушених прав у разі звернення прокурора суду необхідно встановити, коли прокурор дізнався чи міг дізнатися про порушення інтересів держави (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 697/2751/14-ц, провадження № 14-85цс18).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17, провадження № 14-183цс18, конкретизувала зазначений вище висновок, вказавши, що позовна давність починає обчислюватися з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, у таких випадках:

1) прокурор, який звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, довідався чи мав об`єктивну можливість довідатися(під час кримінального провадження, прокурорської перевірки тощо) про порушення або загрозу порушення таких інтересів чи про особу, яка їх порушила або може порушити, раніше, ніж орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах;

2) прокурор звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави за відсутності відповідного органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту таких інтересів.

Отже, позовна давність є граничним строком для звернення з позовом суб`єктом, право якого порушене (зокрема державою в особі уповноважених органів), або прокурором, який наділений законними повноваженнями пред`являти позов в інтересах держави від імені такого суб`єкта.

Судом встановлено, що сільським головою Підгірської сільської ради складено та видано завідомо неправдиве рішення Підгірської сільської ради від 03 листопада 2005 року про затвердження проекту відведення земельної ділянки та передачу у приватну власність громадян площею 12,10 га в урочищі «Гора середня» Підгірської сільської ради для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_6 площею 1,45 га, ОСОБА_7 - 1,2764 га, ОСОБА_5 - 2.0 га. ОСОБА_8 - 2,0 га, ОСОБА_9 - 1,2765 га, ОСОБА_10 - 1,9999 га та ОСОБА_11 - 1,8566 га, загальною площею 11,86 га, в той час коли заяви гр. ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 в Підгірську сільську раду з проханням передати їм земельні ділянки в приватну власність для ведення особистого селянського господарства не поступали.

Згідно показань свідків та протоколу 23 сесії 4-го демократичного скликання від 15 липня 2005 року, встановлено підписання, скріплення круглою гербовою печаткою Підгірської сільської ради протоколу сесії Підгірської сільської ради від 15 липня 2005 року де зазначено неправдиві відомості, а саме те, що на сесії сільської ради по вказаних питаннях виступали: ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та те, що рішення прийнято одноголосно, в той час коли такі питання на сесію не виносились і рішення по них не приймались.

Також, як вбачається з показань свідків та з протоколу 25 сесії 4-го демократичного скликання від 03 листопада 2005 року, встановлено підписання, скріплення круглою гербовою печаткою Підгірської сільської ради протоколу сесії Підгірської сільської ради від 03.11.2005 року де зазначено неправдиві відомості, а саме те, що на сесії сільської ради по вказаних питаннях виступали: ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та те, що рішення прийнято одноголосно, в той час коли такі питання на сесію не виносилось і рішення по них не приймались.

Згідно матеріалів містобудівного розширення території Підгірської сільської ради та проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки Підгірській сільській раді, встановлено, що в період липня-серпня 2005 року, після звернення в проектну організацію ТзОВ «Обрий-ЛТД» та на протязі вересня - жовтня 2005 року було виготовлено проект відведення земельної ділянки Підгірській сільській раді на умовах подальшої передачі громадянам у власність для ведення особистого селянського господарства в с. Підгір`я, в урочищі «Гора середня».

Згідно рішення Підгірської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області від 07 квітня 2006 року, встановлено, скріплення круглою гербовою печаткою Підгірської сільської ради та видачу завідомо неправдивого рішення Підгірської сільської ради від 07 квітня 2006 року про надання дозволу на зміну цільового призначення земельних ділянок ОСОБА_16 , ОСОБА_10 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , які на сесії Підгірської сільської ради не розглядались, рішення з цього приводу не приймались, заяви гр. ОСОБА_6 та ОСОБА_1 про надання дозволу на зміну цільового призначення земельних ділянок розташованих в с. Підгір`я, урочище «Гора середня» в Підгірську сільську раду не поступали.

Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ІФ № 099429, інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та технічної документації зі складання державного акту про право власності на земельну ділянку встановлено, що ОСОБА_5 , являлася власником земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства прощею 2,00 га., яка розташована в с. Підгір`я, в урочищі «Гора середня» та яку було накладено арешт в рамках кримінального провадження.

Згідно державних актів на право власності на земельну ділянку серія ЯБ № 976574, серія ЯГ № 308589 та технічної документації з переоформлення державного акту, встановлено, що ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі продажу земельної ділянки №5588 від 21 грудня 2005 року, на праві приватної власності, являється власником земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства прощею 2,00 га., яка розташована в с. Підгір`я, в урочищі «Гора середня».

Згідно висновку експерта № 1517/21-28/708-716/22-28 від 16 лютого 2022 року за результатами проведення додаткової судової оціночно-земельної експертизи, встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:009:0068, площею 2.000 га, згідно державного акту серії ІФ №099429 належить на праві приватної власності ОСОБА_5 . Відповідно до технічної документації із складання вказаного державного акту на земельну ділянку ОСОБА_5 , для ведення особистого селянського господарства, в с. Підгір`я, урочище «Гора Середня» Підгірської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області з кадастровим номером :01:009:0068, яка розроблена ТзОВ «ОБРИЙ-ЛТД» в смт. Богородчани 2005 році, земельна ділянка вільна від обмежень та обтяжень містобудівного характеру. За вказаним висновком експертизи, ймовірна вартість земельної ділянки з кадастровим номером :01:009:0068 - становить 217 640 грн.

Постановою Богородчанського районного суду №1-70/11 від 26 травня 2014 року, кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_3 за ознаками злочинів передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366, ч. 4 ст.190 КК України, направлено прокурору Івано-Франківської області для проведення додаткового розслідування, в якій зазначалося, що під час досудового розслідування не досліджено протоколи засідання сільської ради, не встановлено чи видавалися вони ОСОБА_3 , ким складалися та кому видавалися протоколи засідання сесії (т.1, а. с. 177-179).

Ухвалою Богородчанського районного суду № 2-443/11 від 10 листопада 2014 року позовну заяву прокурора Богородчанського району в інтересах держави в особі Підгірської сільської ради до ОСОБА_17 , ОСОБА_10 , ОСОБА_18 , ОСОБА_16 ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 та ОСОБА_19 про визнання нечинними рішень сільської ради, державних актів на право власності на земельні ділянки та визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельних ділянок, залишено без розгляду (том 2 а.с. 63).

Отже, виходячи з номеру вищевказаної цивільної справи, органам прокуратури не пізніше 2011 року стало відомо про оскаржувані рішення Підгірської сільської ради від 15 липня 2005 року та від 03 листопада 2005 року та про державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ІФ № 099429 від 09 грудня 2005 року площею 2,00 га, виданий ОСОБА_5 . Проте з цим позовом заступник керівника Івано-Франківської окружної прокуратури Івано-Франківської області звернувся до суду лише у серпні 2023 року, тобто з пропуском позовної давності.

Заступником керівника Івано-Франківської окружної прокуратури Івано-Франківської області не подано доказів поважності причин пропуску позовної давності. У матеріалах справи доказів того, що прокурор звертався до ОСОБА_1 з позовом про витребування земельної ділянки в межах позовної давності також не міститься.

А що стосується посилання прокурора на те, що початком відліку загальної позовної давності для звернення до суду з даним позовом про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння для прокуратури є судове рішення від 04 листопада 2022 року у цивільній справі № 338/332/17, яким підтверджено незаконність вибуття земельної ділянки із власності сільської ради, апеляційний суд критично оцінює дані твердження, враховуючи правовий висновок, який міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 914/3224/16.

У вказаній постанові ВП ВС зробила висновок, що оскільки право власності на спірну земельну ділянку було порушено в момент її вибуття з комунальної власності у володіння іншої особи, то початок перебігу позовної давності для позову, поданого на захист цього порушеного права, пов`язується з моментом, коли власник довідався або міг довідатися про порушення його права або про особу, яка його порушила, а саме про факт вибуття з комунальної власності у володіння іншої особи. Порушення права та підтвердження такого порушення судовим рішенням не є тотожними поняттями. Закон не пов`язує перебіг позовної давності з ухваленням судового рішення про порушення права особи. Тому перебіг позовної давності починається від дня, коли позивач довідався або міг довідатися про порушення його права, а не від дня, коли таке порушення було підтверджене судовим рішенням. Закон також не пов`язує перебіг позовної давності за віндикаційним позовом ані з укладенням певних правочинів щодо майна позивача, ані з фактичним переданням майна порушником, який незаконно заволодів майном позивача, у володіння інших осіб.

Також про зазначені обставини в 2013 році стало відомо й Підгірській сільській раді, що підтверджується рішенням ради від 26 липня 2013 року № 595-23/2013 (том 2 а.с. 64).

28 серпня 2023 року ОСОБА_1 подано заяву про застосування позовної давності, у якій відповідач просив суд відмовити в задоволенні позові позивачу, як такому, за яким сплив строк позовної давності (т.2, а.с. 14-15). Свою позицію відповідач також підтримав у заяві від 29 вересня 2023 року (т.2, а.с. 44).

Щодо застосування строків позовної давності у даній справі також наполягав ОСОБА_3 у викладеному ним інформуванні (т.2, а.с. 62)

З урахуванням викладеного, з огляду на те, що прокурор звернувся до суду з даним позовом в інтересах держави в особі Богородчанської селищної ради Івано-Франківської області лише 03 серпня 2023 року, тобто за межами загальної позовної давності. А також те, що відповідач заявив про пропущення позивачем строків позовної давності і просив з цієї підстави у позові відмовити, та враховуючи, що заступник керівника Івано-Франківської окружної прокуратури, який наполягав на дотриманні строку позовної давності при зверненні до суду з даним позовом, не обґрунтував поважність причин пропущення строку позовної давності, - суд приходить до висновку про необхідність відмови у позові з цих підстав.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подання до суду апеляційної скарги, ОСОБА_1 сплатив судовий збір в розмірі 4 028 грн. (а.с. 192), які необхідно стягнути з позивача, оскільки апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Богородчанського районного суду від 26 березня 2024 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог Івано-Франківської окружної прокуратури Івано-Франківської області, яка діє в інтересах держави в особі Богородчанської селищної ради Івано-Франківської області, до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння відмовити.

Стягнути з Івано-Франківської окружної прокуратури Івано-Франківської області на користь ОСОБА_1 4 028 (чотири тисячі двадцять вісім) грн. у відшкодування судових витрат за подачу апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 17 червня 2024 року.

Судді: В. М. Барков

В. А. Девляшевський

В. М. Луганська