Дата документу 19.06.2024 Справа № 317/5635/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/1166/24 Головуючий у 1-й інстанції: Каряка Д.О.
Є.У.№317/5635/23 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючої: Кочеткової І.В.,

суддів: Гончар М.С.,

Подліянової Г.С.

секретар: Камалова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Таскомбанк» про захист прав споживача, визнання пункту кредитного договору недійсним,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Таскомбанк» на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 19 березня 2024 року

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2023 АТ «Таскомбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 31.12.2021 між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір №, на підставі якого остання отримала кредит у розмірі 158 679,53 грн., строком на 60 місяців, зі сплатою 0,01 % річних від суми боргу за договором та 2,49% щомісячних відсотків від суми кредиту. За Кредитним договором позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах, передбачених в Паспорті кредиту № 5812825, який є невід`ємною частиною цього Договору (п. 1.3. Договору); всі інші умови кредитного договору, викладені в Паспорті кредиту та в Умовах отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР», які розміщені на сайті ТОВ «ФК «ЦФР» та з якими позичальник ознайомився до укладання цього Договору та до яких позичальник приєднався підписавши цей Договір (п. 2.1. Договору); цей договір, паспорт кредиту № 5812825 та умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФК» складають єдиний кредитний договір. Позичальник підтвердив, що отримав та ознайомлений з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту.

Відповідачка умови кредитного договору не виконувала, кредитні кошти у встановлені договором (Графіком погашення кредиту) строки не повернула, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 223 911,98 грн., з яких 158 150,62 грн. заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена), 20,58 грн. заборгованість по річним процентам (в т.ч. прострочена), 65740,78 грн. заборгованість по щомісячним процентам (в т.ч. прострочена).

01.09.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та АТ «ТАСКОМБАНК» укладено Договір про відступлення права вимоги № 01/09/21, у відповідності до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» передає (відступає) АТ «ТАСКОМБАНК» за плату належні йому права вимоги, а АТ «ТАСКОМБАНК» приймає належні ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. У зв`язку з укладенням договору факторингу позивач набув статусу нового кредитора відносно відповідачки ОСОБА_1 за Кредитним договором № від 31.12.2021. Про зміну кредитора відповідачка була повідомлена.

Відповідачці було надіслано повідомлення-вимогу про дострокове повернення кредиту та погашення заборгованості за кредитним договором в стислі терміни, однак зазначені порушення не були усунуті, а заборгованість так і не була погашена.

На підставі викладеного Банк звернувся до суду з даним позовом, в якому просив стягнути з відповідачки на користь Банку заборгованість у розмірі 223911,98 грн., з яких 158150,62 грн. заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена), 20,58 грн. заборгованість по річним процентам (в т.ч. прострочена), 65740,78 грн. заборгованість по щомісячним процентам (в т.ч. прострочена), а також стягнути понесені судові витрати зі сплати судового збору.

Заперечуючи проти позову, у листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом про захист прав споживачів та визнання недійсним пункту 1.2 Кредитного договору №, яким передбачено обов`язок позичальника сплатити щомісячні проценти 2,49 % від суми кредиту. В обґрунтування зустрічного позову зазначала, що нарахована позивачем заборгованість за щомісячними процентами є фактичною комісією за управління кредитом. При цьому первісним кредитором ТОВ «Центр фінансових рішень» не було зазначено про те, які саме послуги за вказану комісію надаються відповідачу. Нарахування комісії було проведено товариством за послуги, що супроводжують кредит, за рахунок позичальника, що є незаконним (а.с.120-129, 159-167).

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 19 березня 2024 року АТ «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк» заборгованість за кредитним договором № від 31.12.2021 р. в розмірі 158 171,20 грн. з яких: 158 150,62 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 20,58 грн. - заборгованість по річним процентам та судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог в розмірі 2372,56 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до АТ «Таскомбанк» про захист прав споживача, визнання пункту кредитного договору недійсним задоволено частково.

Визнано недійсним пункт 1.2 кредитного договору № від 31.12.2021, що передбачав обов`язок позичальника сплачувати щомісячні проценти 2,49 % від суми кредиту, укладеного між ОСОБА_1 та АТ «Таскормбанк».

Стягнуто з АТ «Таскомбанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн.

В іншій частині зустрічного позову відмовлено

Стягнуто з АТ «Таскомбанк» на користь держави судовий збір 1211,20 грн.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, АТ «Таскомбанк» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення були порушені норми матеріального та процесуального права, просило скасувати оскаржуване судове рішення в частині часткового задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 та відмови у задоволені позовних вимог АТ «Таскомбанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по щомісячним процентам (в.т.ч. прострочена) в сумі 65 740,78 грн. Апелянт просив ухвалити нове судове рішення про задоволення первісного позову АТ «Таскомбанк» в повному обсязі та про відмову у задоволені зустрічного ОСОБА_1 .

Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволені позову Банка про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по щомісячним процентам, адже в матеріалах справи наявні докази погодження сторонами кредитного договору, його істотних умов, в тому числі і сплати ОСОБА_1 щомісячно процентів в розмірі 2,49%. Посилання ОСОБА_1 у зустрічному її позові на те, що вона, підписуючи кредитний договір, не розуміла, які саме проценти вона має платити та порядок їх сплати, а також про те, що нарахована позивачем заборгованість за щомісячними процентами є фактичною комісією за управління кредитом є необґрунтованими та надуманими, жодними доказами не підтверджені.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Працевитий Г.О. вказав, що оскаржуване рішення суду є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, адже умови договору про нарахування щомісячних процентів, які нараховуються на суму кредиту, фактично є щомісячною платою за управління кредитом (комісією), а не процентами за користуванням. Адже проценти річні за користування кредитом вказані окремо та зазначені в розмірі 20,58 грн.

В засідання апеляційного суду представник банку не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляв. Суд визнав за можливе розглядати справу за його відсутності.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, доводи представника ОСОБА_1 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Частинами 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону оскаржуване рішення в повній мірі відповідає.

Встановлено, що 31.12.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №, згідно п.п.1.2 якого відповідачу було надано кредит шляхом безготівкового перерахування на поточний рахунок грошових коштів у сумі 158 679,53 грн. строком на 60 місяців, до 06.01.2027 року. Також сторонами було погоджено сплату процентів за користування кредитом у сумі 0,01 % річних та комісію за обслуговування кредиту у розмірі 2, 49 % на місяць від основної суми кредиту (а.с.7-9).

За кредитним договором позичальник зобов`язався сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах передбачених в Паспорті кредиту №5812825 (а.с.10-11), який є невід`ємною частиною цього Договору (п. 1.3. Договору); всі інші умови кредитного договору, викладені в Паспорті кредиту та в Умовах отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР», які розміщені на сайті ТОВ «ФК «ЦФР» та з якими позичальник ознайомився до укладання цього Договору та до яких позичальник приєднався підписавши цей Договір (п. 2.1. Договору); цей договір, паспорт кредиту №5812825 та умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФК» складають єдиний кредитний договір.

Позичальник підтвердив, що отримав та ознайомлений з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту.

Згідно розрахунку станом на 23.08.2023 заборгованість відповідачки за кредитним договором № від 31.12.2021 становить 223 911,98 грн., з яких 158150,62 грн. заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена), 20,58 грн. заборгованість по річним процентам (в т.ч. прострочена), 65 740,78 грн. заборгованість по щомісячним процентам (в т.ч. прострочена) (а.с.46).

01.09.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та АТ «ТАСКОМБАНК» укладено Договір про відступлення права вимоги № 01/09/21, у відповідності до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» передає (відступає) АТ «Таскомбанк» за плату належні йому права вимоги, а АТ «Таскомбанк» приймає належні ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. У зв`язку з укладенням договору факторингу позивач набув статусу нового кредитора відносно відповідачки ОСОБА_1 за Кредитним договором № від 31.12.2021. Про зміну кредитора відповідач був повідомлений.

Відповідачці було надіслано повідомлення-вимогу про дострокове повернення кредиту та погашення заборгованості за кредитним договором в стислі терміни, однак зазначені порушення не були усунені, а заборгованість так і не була погашена.

Відмовляючи у задоволені позову АТ «Таскомбанк» в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по щомісячним процентам в сумі 65 741,78 грн. та частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання недійсним пункт 1.2 кредитного договору № від 31.12.2021, яким передбачено обов`язок позичальника сплачувати щомісячні проценти 2,49 % від суми кредиту, суд першої інстанції виходив із того, що вказані відсотки є комісією за обслуговування кредиту, проте АТ «Таскомбанк» не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, а тому положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати проценти від суми кредиту є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такі висновки суду першої інстанції є законними та обґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти до висновку про те, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений, при цьому умови договору повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 погодилась на сплату процентів за користування кредитом у сумі 0,01 % річних та комісію за обслуговування кредиту у розмірі 2, 49 % на місяць від основної суми кредиту (а.с.7-9).

Із доданих до позовної заяви письмових доказів, зокрема із виписки по особовому рахунку відповідачки, видно, що передбачені умовами договору 2,49% щомісячних відсотків обліковуються як комісія за кредитним договором (а.с.49-52, стор.2-5 виписки).

Відповідно до Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16: «Положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Суди, дійшовши висновку про те, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, не звернули уваги, що, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому відповідач нараховував, а позивач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним».

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення Кредитного договору, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати щомісячних процентів від суми кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Згідно із п. 58 Постанови Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №755/16663/16-ц: несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними (окремих положень, а не договору в цілому).

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховувавши правові позиції, висловлені Верховним Судом України в постановах по справам №№ 6-1341цс15, 6-1746цс16 та Верховним Судом у справі № 755/16663/16-ц, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що заявлені позовні вимоги за зустрічним позовом підлягають частковому задоволенню, та визнав недійсним пункт 1.2 розділу І «Предмет договору», що передбачає обов`язок позичальника сплачувати щомісячні проценти 2,49 % від суми кредиту.

Суд правильно встановив, що проценти є фактичною комісією за управління кредитом. Первісним кредитором ТОВ «Центр фінансових рішень» не було зазначено про те, які саме послуги за вказану комісію надаються відповідачу. Нарахування комісії було проведено товариством за послуги, що супроводжують кредит, за рахунок відповідача.

Відповідно до статті 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту не будь-яке право, а лише порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Вирішуючи переданий на розгляд спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі належним позивачем. При цьому обов`язком позивача є доведення/підтвердження в установленому законом порядку наявності факту порушення та/або оспорювання його прав та інтересів.

Аналіз викладеного свідчить про те, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що АТ «Таскомбанк» не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, а тому положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати проценти від суми кредиту є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

З урахування того, що судом першої інстанції правильно визнано недійсним пункт 1.2 розділу І «Предмет договору», що передбачає обов`язок позичальника сплачувати щомісячні проценти 2,49 % від суми кредиту, тому і вимоги позивача за первісним позовом щодо стягнення з відповідача заборгованості по щомісячним процентам 2,49 % від суми кредиту (в т.ч. простроченої) в розмірі 65740,78 грн. задоволенню не підлягають.

За таких підстав обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог АТ «Таскомбанк» та часткове задоволення зустрічного позову.

Відтак, у відповідності до норм статей 374,375 ЦПК України апеляційна скарга АТ «Таскомбанк» не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Докази та обставини, на які посилається банк в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції, який дав їм належну оцінку у відповідності до вимог ЦПК України.

Оскаржуване рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-394 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Таскомбанк» залишити без задоволення.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 19 березня 2024 рокуу цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови складено 20 червня 2024 року.

Головуюча: І.В. Кочеткова

Судді: М.С. Гончар

Г.С. Подліянова