Справа № 346/984/24
Провадження № 2/346/858/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2024 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

у складі: головуючого судді П`ятковського В.І.

секретаря Насадик В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Коломийської міської ради Івано-Франківської області, про визнання права власності на майно,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка, звернувшись до суду із даним позовом, посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її бабуся ОСОБА_2 . Заповіту померла не залишила, та після її смерті відкрилася спадщина за законом на належне їй будинковолодіння в АДРЕСА_1 .

В управління спадковим майном вступив син померлої ОСОБА_3 , який проживав із померлою, і відповідно до положень чинного на той момент ЦК УРСР фактично прийняв спадщину.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , її батько помер. Після його смерті відкрилася спадщина за заповітом, посвідченим ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідно до якого він все своє майно заповів їй.

До складу спадщини, що відкрилася після смерті батька входить вказане будинковолодіння в с. Грушів Коломийського району.

З метою оформлення права на спадщину вона звернулася із відповідною заявою до приватного нотаріуса. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповіт їй відмовлено у зв`язку із відсутністю правоустановлюючого документу на будинковолодіння.

Вказує, що свідоцтво про право власності на будинковолодіння видане на голову колгоспного двору, однак, крім нього були ще інші члени колгоспного двору, які мали частку у майні колгоспного двору і до дня їх смерті їх частки не виділені

Просить суд визнати за нею право власності на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами.

Позивачка в судове засідання не з`явилася, її представник адвокат Чеботар В.В. подав заяву про розгляд справи в їх відсутності, позовні вимоги з вказаних підстав підтримав.

Представник відповідача в судове засідання також не з`явився, подав суду заяву, про розгляд справи у відсутності представника Коломийської міської ради щодо задоволення позову не заперечив.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Врахувавши заяви сторін, дослідивши матеріали справи суд дійшов наступних висновків.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2013 року № 24-753/04-13 передбачено, що «при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у по господарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами».

Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 , належав колгоспному двору, головою якого була бабуся позивачки ОСОБА_2 . Крім неї у вказаному будинковолодінні станом на 01 липня 1990 року були зареєстровані та проживали її син ОСОБА_3 , вказане підтверджується довідкою старости Корницького старостинського округу Коломийської міської ради від 21 вересня 2023 року №с 127 (а.с. 23).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, про що 25 травня 1990 року складено відповідний актовий запис за № 15 (а.с. 11).

Спадщина після смерті ОСОБА_2 , відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому застосуванню підлягають положення ЦК УРСР.

Статтею 524 ЦК УРСР передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР).

Заповіт від імені померлої не посвідчувався, станом на день смерті з нею проживав син ОСОБА_3 (а.с. 23).

Таким чином, після смерті голови колгоспного двору належне їй майно, зокрема частка в домоволодінні була успадкована сином, ОСОБА_3 , відповідно до положень статей 524, 529, 548 ЦК УРСР, оскільки останній являвся спадкоємцем першої черги за законом та прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння цим спадковим майном.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер, про що 12 лютого 2018 року складено відповідний запис за № 8 (а.с. 12).

Померлий залишив заповіт посвідчений 05 червня 2007 року секретарем виконкому Корницької сільської ради за реєстром № 64, який все своє майно, майнові права та обов`язки заповів мені, своїй дочці, ОСОБА_1 (а.с. 19).

До складу спадщини за заповітом, що відкрилася після смерті ОСОБА_3 входить житловий будинок, господарські будівлі та споруди, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

З метою оформлення спадщини після смерті батька, позивачка звернулась до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Постанововю про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10 серпня 2023 року приватний нотаріус Коломийського районного нотаріального округу Григорець Віталій Михайлович відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку із відсутністю правоустановлюючого документу на спадкове майно (а.с. 27).

Згідно даних технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 , його загальна площа його складає 43,3 кв.м., житлова - 19,2 кв.м.

Згідно висновку про вартість об`єкта оцінки від 15 серпня 2023 року, ринкова вартість будинковолодіння становить 136 736 грн (а.с. 25).

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Пункт 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачає, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Згідно з ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Виходячи із статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Стаття 392 ЦК України у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на окремі об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту.

Ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Положеннями ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до частини першої статті 120 ЦК Української РСР у редакції 1963 року, яка була чинною до 1991 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу).

Згідно із частиною другою статті 120 ЦК Української РСР у редакції 1963 року, колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться у користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент.

Колгоспний двір визначався, як сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких були членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Наведене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 308/3775/14-ц.

Частиною першою статті 112 ЦК Української РСР у редакції 1963 року, передбачено, що майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам.

Як роз`яснено у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

В пункті 1 постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Виходячи з того, що позивачці на праві власності належить нерухоме майно і це право не порушує нічиї права і охоронювані законом інтереси, однак, вона не взмозі оформити власність через те, що частки членів колгоспного двору в майні не виділені до дня смерті голови двору, а представник відповідача, як орган місцевого самоврядування не заперечива проти визнання права власності на спадкове майно за позивачкою, суд вважає за можливе визнати за нею право власності на будинковолодіння шляхом задоволення позову.

На підставі наведеного та ст.ст. 15, 16, 328, 392, 1217, 1268 ЦК України, керуючись ст.ст. 247 ч. 2, 263, 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , - право власності на житловий будинок, позначений в технічному паспорті під літерою «А», загальною площею 43,3 кв.м. житловою - 19,2 кв.м. та господарські будівлі і споруди: стодолу позначену літерою «Б», комору позначену літерою «В», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: П`ятковський В. І.