КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №759/9508/16 Головуючий у І інстанції - Коваль О.А.
апеляційне провадження №22-ц/824/3950/2024 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Миголь А.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 04 липня 2022 року

у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), стягувач ОСОБА_2 в рамках виконавчого провадження НОМЕР_1, -

установив:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Святошинського районного суду м. Києва із скаргою на бездіяльність Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), стягувач ОСОБА_2 в рамках виконавчого провадження НОМЕР_1.

Свої вимоги мотивував тим, що у провадженні Солом`янського РВ ДВС у м. Києві знаходиться виконавче провадження НОМЕР_1, за виконавчим листом у справі №759/9508/16-ц, дублікат якого виданий Святошинським районним судом м. Києва 12 липня 2018 року, про стягнення аліментів на утримання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у розмірі, після зміни способу та розміру стягнення рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 01 липня 2019 року, 1059 грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 грудня 2018 року і до повноліття.

13 грудня 2021 року Солом`янським РВ ДВС у м. Києві було зареєстровано заяву скаржника від 07 грудня 2021 року, в якій останній просив перерахувати та відобразити розмір заборгованості зі сплати аліментів, починаючи з дати подачі позову 06 липня 2016 року; врахувати спосіб згідно ухвали суду від 26 листопада 2019 року; окремо розрахувати та надати розрахунок заборгованості і сплати аліментів за останні 12 місяців та надіслати розрахунок сторонам виконавчого провадження.

Станом на дату подання скарги до суду письмової відповіді з Солом`янського РВ ДВС у м. Києві не надходило.

Просив суд, визнати бездіяльність відповідальних осіб Солом`янського РВ ДВС у м. Києві - зловживання процесуальними правами та застосувати захід процесуального примусу: стягнути в дохід державного бюджету з відповідної особи штраф у виді трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

зобов`язати відповідальних осіб Солом`янського РВ ДВС у м. Києві розрахувати заборгованість зі сплати аліментів у ВП НОМЕР_1, виходячи з розміру аліментів, визначеного судовим рішенням, а саме: 33% з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку - з дати початку стягнення аліментів - 06 липня 2016 року, враховуючи дохід за випискою з рахунку у Райфайзен банку, наявною у матеріалах виконавчого провадження, враховуючи утриманні податки, до листопада 2018 року включно;

зобов`язати відповідальних осіб Солом`янського РВ ДВС у м. Києві розрахувати заборгованість зі сплати аліментів у ВП НОМЕР_1, виходячи зі зміненого розміру і способу стягнення, визначеного судовим рішенням, а саме: 1059 грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 грудня 2018 року і до їх повноліття;

зобов`язати державного виконавця Солом`янського РВ ДВС у м. Києві повідомити відповідні установи про скасування 28 липня 2021 року судом постанов про арешт майна боржника, про обмеження в правах виїзду за межі України, керування транспортними засобами, користування вогнепальною зброєю, полювання, а також видалити відомості про скаржника з Єдиного реєстру боржників;

зобов`язати державного виконавця Солом`янського РВ ДВС у м. Києві перерахувати та надіслати розрахунок сторонам виконавчого провадження відповідно до п.4 ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження»;

зобов`язати державного виконавця Солом`янського РВ ДВС у м. Києві окремо розрахувати та надати розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за останні 12 місяців, згідно заяви скаржника.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 04 липня 2022 року провадження в частині вимог скарги: зобов`язати відповідальних осіб Солом`янського РВ ДВС у м. Києві розрахувати заборгованість зі сплати аліментів у ВП НОМЕР_1, виходячи з розміру аліментів, визначеного судовим рішенням, а саме: 33% з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку - з дати початку стягнення аліментів - 06 липня 2016 року, враховуючи дохід за випискою з рахунку у Райфайзен банку, наявною у матеріалах виконавчого провадження, враховуючи утриманні податки, до листопада 2018 року включно;

зобов`язати відповідальних осіб Солом`янського РВ ДВС у м. Києві розрахувати заборгованість зі сплати аліментів у ВП НОМЕР_1, виходячи зі зміненого розміру і способу стягнення, визначеного судовим рішенням, а саме: 1059,00 грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 грудня 2018 року і до їх повноліття;

зобов`язати державного виконавця Солом`янського РВ ДВС у м. Києві перерахувати та надіслати розрахунок сторонам виконавчого провадження відповідно до п.4 ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження» - закрито.

В задоволенні решти вимог скарги відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржувана ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановленою з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного та всебічного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення питання.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилається на те, що судом першої інстанції було порушено процесуальний строк та встановлений законом порядок прийняття судом до розгляду скарг, невиконання обов`язку повідомлення учасників справи про розгляд скарги судом, розгляд без виклику учасників в судове засідання.

Вказує, що суддя першої інстанції не витребувала матеріали виконавчого провадження для перевірки відповідності до закону, в межах повноважень, рішень та дій державного виконавця, а тому оскаржувана ухвала ґрунтується повністю на матеріалах минулих судових розглядів у цій справі.

Зазначає, що застосування заходів процесуального примусу до учасників процесу за заявами інших учасників випливає із основних засад цивільного судочинства: верховенство права, повага честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, диспозитивність, розумність строків розгляду справи судом, неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Крім того, суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що предмет та підстава цієї скарги є тотожними предмету та підставі скарги, яка вже була розглянута судом першої інстанції, оскільки у минулій скарзі оскаржувались дії з неправильного розрахунку заборгованості та зобов`язання виконавця зробити новий розрахунок, а у цій скарзі оскаржується саме бездіяльність з проведення самого розрахунку в порушення норм закону і минулої ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 28 липня 2021 року.

Наголошує, що оскаржуваною ухвалою йому було фактично відмовлено у праві на судовий захист від свавільної бездіяльності державного виконавця на стадії виконання судового рішення.

Просив суд, апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 04 липня 2022 року скасувати та постановити нове рішення, яким вимоги скарги задовольнити в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні представник Солом`янського РВ ДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) - Прилуцька В.А. заперечила проти доводів апеляційної скарги, просила ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

В судове засідання ОСОБА_2 не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення сторони, яка з`явилась в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2016 року позов ОСОБА_5 задоволено частково, ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у розмірі 33% з усіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 06 липня 2016 року і до їх повноліття.

12 липня 2018 року Святошинським районним судом м. Києва видано дублікат виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у розмірі 33% з усіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 06 липня 2016 року і до їх повноліття.

Постановою державного виконавця Солом`янського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Москаленка А.А. від 16 липня 2018 року відкрито виконавче провадження НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа Святошинського районного суду м. Києва у справі №759/9508/16-ц, виданого 12 липня 2018 року.

Окрім того, постановою державного виконавця від 16 липня 2018 року у вказаному виконавчому провадженні накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 .

Відповідно до Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна №56324301 від 16 липня 2018 року до Державного реєстру обтяжень рухомого майна внесено реєстраційний запис №16985112 про арешт всього рухомого майна ОСОБА_1 на підставі постанови про арешт майна боржника від 16 липня 2018 року.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №172735208 від 05 липня 2019 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься запис про обтяження 27053850 щодо арешту всього нерухомого майна ОСОБА_1 на підставі постанови про арешт майна від 16 червня 2018 року, виданого Солом`янським РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві у ВП 56779999.

Відповідно до повідомлення Солом`янського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві №46673 від 09 липня 2019 року відомості про ОСОБА_1 внесено до Єдиного реєстру боржників.

Постановами головного державного виконавця Солом`янського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Штойко Л.Р. від 09 липня 2019 року у ВП НОМЕР_1 встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, у праві полювання, у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі згідно виконавчого листа у справі №759/9508/16-ц, виданого 12 липня 2018 року.

Постановою головного державного виконавця Солом`янського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Штойко Л.Р. від 26 вересня 2019 року у ВП НОМЕР_1 накладено арешт на грошові кошти ОСОБА_1 .

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 26 листопада 2019 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 16 вересня 2020 року, скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано неправомірними дії головного державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Штойки Л.Р. при розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, а довідку-розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим провадженням НОМЕР_1 - незаконною та скасовано.

Визнано незаконними дії головного державного виконавця Штойки Л.Р. та скасовано винесені нею постанови: про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання, про арешт коштів боржника.

Зобов`язано головного державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Штойку Л.Р. перерахувати заборгованість та відобразити її повністю з дня пред`явлення позову - щомісяця у Додатку 15 до Інструкції, у спосіб враховуючи доводи скаржника та надати розрахунок сторонам виконавчого провадження.

Постановами старшого державного виконавця Солом`янського РВ ДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) Сірацької М.В. від 03 листопада 2020 року у ВП №5679999 скасовано тимчасові обмеження у праві виїзду за межі України, у праві полювання, у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, у праві керування транспортними засобами, які були встановлені постановами від 09 липня 2019 року.

Окрім того, постановою старшого державного виконавця Солом`янського РВ ДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) Сірацької М.В. від 03 листопада 2020 року у ВП НОМЕР_1 знято арешт з усіх рахунків, що належать ОСОБА_1 .

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 20 листопада 2020 року скаргу ОСОБА_6 задоволено частково, зобов`язано Старшого державного виконавця Солом`янського РВ ДВС м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Сірацьку Марину Володимирівну, здійснити перерахунок заборгованість зі сплати аліментів у виконавчому провадженні НОМЕР_1 у спосіб згідно ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 26 листопада 2019 року.

Постановами старшого державного виконавця Солом`янського районного відділу ДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) Сірацької М.В. від 03 листопада 2020 року у ВП НОМЕР_1 встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, у праві полювання, у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі згідно виконавчого листа у справі №759/9508/16-ц, виданого 12 липня 2018 року.

11 травня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, за якою з урахуванням заяви про збільшення вимог, він просив визнати невідповідним закону та скасувати Розрахунок заборгованості від 19 квітня 2021 року, розрахований державним виконавцем Марченко О.Ю. у виконавчому провадженні НОМЕР_1, а також від 07 липня 2021 року розрахований державним виконавцем Пилипишиним П.Б.;

обчислити судом розмір заборгованості аліментів для встановлення відсутності законних підстав для вчинення оскаржуваних боржником виконавчих дій;

зобов`язати державного виконавця Солом`янського РВ ДВС у м. Києві перерахувати заборгованість зі сплати аліментів: з дати початку стягнення аліментів - 06 липня 2016 року, враховуючи утримані податки;

перерахувати сукупний розмір заборгованості з моменту відкриття виконавчого провадження - липень 2018, новий розмір і форма аліментів згідно рішення суду - від грудня 2018 року та надіслати його сторонам виконавчого провадження;

зобов`язати державного виконавця Солом`янського РВ ДВС у м. Києві перерахувати заборгованість зі сплати аліментів у спосіб згідно ухвали Святошинського районного суду м. Києва 26 листопада 2019 року, яка набрала законної сили 16 вересня 2020 року;

визнати незаконними дії державних виконавців Солом`янського РВ ДВС у м. Києві та скасувати: постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними, постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання, постанову про арешт майна боржника від 16 липня 2018 року, повідомлення про внесення відомостей до Єдиного реєстру боржників;

зобов`язати державного виконавця Солом`янського РВ ДВС у м. Києві повідомити відповідні установи про скасування судом постанов про арешт майна боржника, про обмеження в правах: виїзду за межі України, керування транспортними засобами, користування вогнепальною зброєю, полювання, а також видалити відомості про скаржника з Єдиного реєстру боржників;

зобов`язати державного виконавця Солом`янського РВ ДВС у м. Києві повідомити всі банківські установи про зняття арешту з коштів на рахунках згідно ч. 5 ст. 13 ЗУ «Про виконавче провадження»;

зобов`язати державного виконавця Солом`янського РВ ДВС у м. Києві повідомити про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду цієї скарги суд і заявника - не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання; визнати незаконними ненадання відповідей на заяви та запити скаржника державними виконавцями Солом`янського РВ ДВС у м. Києві та зобов`язати надати відповіді.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 28 липня 2021 року скаргу задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано Розрахунок заборгованості від 19 квітня 2021 року, розрахований державним виконавцем Солом`янського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Марченко О.Ю. у виконавчому провадженні НОМЕР_1 та Розрахунок заборгованості від 07 липня 2021 року, розрахований державним виконавцем Солом`янського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) Пилипишиним П.Б.

Зобов`язано державного виконавця Солом`янського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), який здійснює виконавче провадження НОМЕР_1, не пізніше наступного робочого дня з дня одержання копії ухвали, яка набрала законної сили, здійснити розрахунок заборгованості зі сплати аліментів боржника ОСОБА_1 , з 06 липня 2016 року, враховуючи утримані податки та збори, та ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 26 листопада 2019 року у справі №759/9508/16.

Визнано незаконними дії державних виконавців Солом`янського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та скасувати винесені ними постанови у виконавчому провадженні НОМЕР_1, а саме: постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними, постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання, постанову про арешт майна боржника від 16 липня 2018 року, повідомлення про внесення відомостей до Єдиного реєстру боржників.

Ухвалюючи рішення про закриття провадження в частині вимог скарги: зобов`язати відповідальних осіб Солом`янського РВ ДВС у м. Києві розрахувати заборгованість зі сплати аліментів у ВП НОМЕР_1, виходячи з розміру аліментів, визначеного судовим рішенням, а саме: 33% з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку - з дати початку стягнення аліментів - 06 липня 2016 року, враховуючи дохід за випискою з рахунку у Райфайзен банку, наявною у матеріалах виконавчого провадження, враховуючи утриманні податки, до листопада 2018 року включно; зобов`язати відповідальних осіб Солом`янського РВ ДВС у м. Києві розрахувати заборгованість зі сплати аліментів у ВП НОМЕР_1, виходячи зі зміненого розміру і способу стягнення, визначеного судовим рішенням, а саме: 1059,00 грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 грудня 2018 року і до їх повноліття; зобов`язати державного виконавця Солом`янського РВ ДВС у м. Києві перерахувати та надіслати розрахунок сторонам виконавчого провадження відповідно до п.4 ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження», суд першої інстанції виходив з того, що Святошинський районний суд м. Києва уже надавав оцінку наведеним вимогам у пр. №4-с/759/118/21, за результатами розгляду якої постановив ухвалу, яка набрала законної сили, тобто наявне судове рішення за скаргою ОСОБА_1 з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, яке набрало законної сили.

Тому, для відновлення прав ОСОБА_1 достатньо прийнятої ухвали суду від 28 липня 2021 року.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні інших вимог скарги, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги про зобов`язання державного виконавця Солом`янського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), повідомити відповідні установи про скасування судом постанови про арешт майна боржника, про обмеження в правах: виїзду за межі України, керування транспортними засобами, користування вогнепальною зброєю, полювання, а також видалення відомостей про скаржника з Єдиного реєстру боржників; банківські установи про зняття арешту з коштів на рахунках згідно ч. 5 ст. 13 ЗУ «Про виконавче провадження» є недоведеними та такими, що заявлені передчасно.

Відмовляючи, щодо вимоги скарги про визнання бездіяльність відповідальних осіб Солом`янського РВ ДВС у м. Києві - зловживання процесуальними правами та застосувати захід процесуального примусу: стягнути в дохід державного бюджету з відповідної особи штраф у виді трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд першої інстанції виходив з того, що застосування заходів процесуального примусу належить до виключної компетенції суду та можливе виключно за його ініціативи, а не за клопотанням учасника справи.

В частині відмови, щодо заявленої вимоги про зобов`язання державного виконавця Солом`янського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) окремо розрахувати та надати розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за останні 12 місяців, то суд першої інстанції вважав вказану вимогу недоведеною.

З висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції відповідає з огляду на наступне.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За змістом ч. 1 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України від 26 червня 2013 року №5-рп/2013 у справі №1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

За ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За ст. 5 ЗУ «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються ЗУ «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Так, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні «Горнсбі проти Греції» Європейський суд з прав людини наголосив, що відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду (див. рішення у справі «Філіс проти Греції» (Philis v. Greece) (№ 1) від 27 серпня 1991 року, серія А, № 209, с. 20, п. 59). Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію (995_690) (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року (980_086), серія А, № 18, с. 16 - 18, п. 34 - 36).

Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду». До того ж ЄСПЛ уже прийняв цей принцип у справах щодо тривалості судового провадження (див. останні рішення у справах «Ді Педе проти Італії» (Di Pede v. Italy) та «Заппія проти Італії» (Zappia v. Italy) від 26 вересня 1996 року, Reports of Judgments and Decisions 1996-IV, c. 1383 - 1384, п. 20 - 24 та с. 1410 - 1411, п. 16 - 20 відповідно).

У рішенні ЄСПЛ у справі «Войтенко проти України» від 29 червня 2004 року (заява №18966/02) ЄСПЛ нагадує свою практику, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу № 1 (994_535) (див. серед інших джерел, «Бурдов проти росії» (980_045), заява № 59498/00, параграф 40, ЄСПЛ 2002-III; «Ясіуньєне проти Латвії», заява № 41510/98, параграф 45, 6 березня 2003 року).

У справі «Глоба проти України», суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (див. рішення у справі «Comingersoll S.A. проти Португалії» (Comingersoll S.A. v. Portugal) [ВП], заява №35382/97, п. 23, ECHR 2000-IV). Суд повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia, захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (див., наприклад, рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece), Reports 1997-II, п. 40; рішення у справі «Бурдов проти росії» (Burdov v. Russia), заява № 59498/00, п. 34, ECHR 2002-III, та рішення від 06 березня 2003 року у справі «Ясюнієне проти Литви» («…»), заява №41510/98, п. 27). Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (див. рішення від 7 червня 2005 року у справі «Фуклев проти України» (Fuklev v. Ukraine), заява № 71186/01, п. 84).

Таким чином встановлена обов`язковість судового рішення, яке набрало законної сили, не дає підстав для висновку про можливість ставити його виконання в залежність від волевиявлення боржника або будь-яких інших осіб на вчинення чи не вчинення дій, щодо його виконання, оскільки це б нівелювало значення самого права звернення до суду як засобу захисту та забезпечення реального відновлення порушених прав та інтересів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо відмови в частині вимог скарги, оскільки вони є недоведеними.

Щодо вимоги про застосування заходу процесуального примусу до відповідальних осіб Солом`янського РВ ДВС у м. Києві, то колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції та не вбачає достатніх підстав для застосування до Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) процесуального примусу у вигляді накладення штрафу.

Накладення штрафу у даному випадку жодним чином не захищає право особи на скасування обмежень у правах або видалення відомостей з реєстру боржників.

Посилання ОСОБА_1 на те, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що предмет та підстава цієї скарги є тотожними предмету та підставі скарги, яка вже була розглянута судом першої інстанції, оскільки у минулій скарзі оскаржувались дії з неправильного розрахунку заборгованості та зобов`язання виконавця зробити новий розрахунок, а у цій скарзі оскаржується саме бездіяльність з проведення самого розрахунку в порушення норм закону і минулої ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 28 липня 2021року, колегія суддів не бере до уваги, оскільки судом першої інстанції було повно досліджено та надано оцінку доводам скаржника.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про закриття провадження в частині вимог скарги, за результатами розгляду яких судом уже було постановлено ухвалу, та яка набрала законної сили.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Відповідно до частини третьої статті 13 ЦК України, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

У пунктах 68, 70-72 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі №904/7326/17(провадження №12-197гс18) вказано, що право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця.

Таким чином, з урахуванням обставин, на які посилається ОСОБА_1 , законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про закриття провадження в частині вимог скарги, та про відмову в задоволенні іншої частини вимог скарги.

Аргументи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині ухвали, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди боржника з висновками суду щодо їх оцінки.

Відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування згідно вимог ч. 1 ст. 375 ЦПК України відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 04 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 03 квітня 2024 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба