ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

19 червня 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/4285/24

Головуючий у першій інстанції Рахманкулова І. П.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/850/24

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді Мамонової О.Є.,

суддів Онищенко О.І., Шитченко Н.В.,

із секретарем: Герасименко Ю.О.,-

учасники справи:

скаржник (боржник): ОСОБА_1 ,

суб`єкт оскарження: начальник Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шило Тетяни Олександрівни,

стягувач: Публічне акціонерне товариство "Укрсиббанк",-

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 квітня 2024 року (проголошена о 16:42) у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії начальника Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шило Тетяни Олександрівни,-

У С Т А Н О В И В :

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою в порядку ст. 447 ЦПК України, в якій просив:

- скасувати постанову начальника Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шило Т.О. від 13 березня 2024 року ВП № 60622026 про виправлення помилки у процесуальному документі;

- стягнути з Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на його користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.

Скаргу обґрунтовував тим, що оскаржуваною постановою внесено виправлення у постанову про скасування процесуального документу від 04.03.2023 у виконавчому провадженні № 60622026, а саме замість слів «керуючись абзацом 4 частини 3 статті 74 ЗУ «Про виконавче провадження» зазначено «керуючись абзацом 2 частини 3 статті 74 ЗУ «Про виконавче провадження». Тобто у первісній редакції постанови від 04.03.2024 вона була винесена на підставі того, що керівник вищого органу ДВС виявив порушення вимог закону, визначив їх своєю постановою та надав доручення начальнику Деснянського ВДВС про скасування постанови від 18.05.2023 про закінчення виконавчого провадження. В редакції постанови від 04.03.2024 з урахуванням змін, внесених оскаржуваною постановою, вона винесена начальником Деснянського ВДВС з власної ініціативи при здійсненні контролю за рішеннями підпорядкованого державного виконавця.

На переконання скаржника, такі зміни повністю змінили суть постанови від 04.03.2024 про скасування процесуального документу, оскільки застосування в оскаржуваній постанові певної норми закону не може вважатись граматичною чи арифметичною помилкою в розумінні абзацу 3 частини 3 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з чим зміна норм застосованого закону у первісній редакції постанови іншою нормою закону у постанові про виправлення описки є неправомірною.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 30.04.2024 у задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову начальника Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шило Тетяни Олександрівни відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу районного суду скасувати та постановити нову, якою його вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість.

Доводи апеляційної скарги є тотожними доводам скарги.

Заявник зазначає, що висновки Верховного Суду у постановах від 16.10.2020 (справа № 814/758/17) та від 15.07.2020 (справа № 711/12474/14-ц), на які послався суд першої інстанції, стосувались помилки в частині дати видачі виконавчого напису та ідентифікаційного коду боржника, які фактично несуть лише інформаційне навантаження, у спірних же правовідносинах помилка стосується застосованого нормативного акту (його частини), які тягнуть за собою зовсім інший зміст, у зв`язку з чим виправлення помилки в частині застосованого нормативного акту змінює і обставини, про які йдеться в оскаржуваній постанові, а тому така обставина не може вважатись помилкою.

У запереченнях на апеляційну скаргу, які по суті є відзивом, начальник Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шило Т.О. просить у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити, а оскаржувану ухвалу - залишити без змін.

Зазначає, що виправлення помилки у постанові від 04.03.2024 не впливає на права та законні інтереси сторін виконавчого провадження, на хід виконавчого провадження та не змінює зміст жодної постанови державного виконавця.

Наголошує, що про безпідставність доводів скаржника стосовно допущення нею в оскаржуваній постанові технічної помилки у зазначенні норми закону, яка згодом виправлена, указував Верховний Суд в ухвалі від 05.06.2024 при розгляді справи № 750/3531/24.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Укрсиббанк» просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 30.04.2024 без змін, посилаючись на її законність та обґрунтованість, постановлення з дотриманням норм процесуального законодавства.

Указує, що звертаючись до суду із черговою скаргою на рішення начальника Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, боржник ОСОБА_1 намагається уникнути виконання рішення суду, яке набрало законної сили та не є повністю виконаним боржником.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши наведені в апеляційній скарзі та у відзивах на неї доводи, апеляційний суд уважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом у справі встановлено, що на виконанні в Деснянському відділі державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження № 60622026 з примусового виконання виконавчого листа № 750/10070/15-ц, виданого 24 листопада 2017 року Деснянським районним судом м. Чернігова, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» 3 231,29 доларів США (78 261,84 грн).

18 травня 2023 року у вказаному виконавчому провадженні державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

04 березня 2024 року начальником Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шило Т.О. у ВП № 60622026 винесено постанову про скасування документу «Постанова про закінчення виконавчого провадження» від 18.05.2023, що видана державним виконавцем при примусовому виконанні виконавчого листа № 750/10070/15-ц, виданого 24.11.2017 Деснянським районним судом м. Чернігова, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсиббанк» 3 231,29 дол США (78 261,84 грн) (а.с. 6-7).

Постановою начальника Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шило Т.О. від 13 березня 2024 року про виправлення помилки у процесуальному документі внесено виправлення до документу «Постанова про скасування процесуального документа від 04.03.2024» у ВП № 60622026, а саме: замість «керуючись абзацем 4 частини третьої статті 74 ЗУ «Про виконавче провадження», зазначити «керуючись абзацем 2 частини третьої статті 74 ЗУ «Про виконавче провадження» (а.с. 8).

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Судове рішення, що набрало законної сили, є підставою для його виконання. Виконання судового рішення сприяє втіленню законів у життя та зміцненню їх авторитету. Рішення суду охороняє права, свободи та законні інтереси громадян, а також є завершальною стадією судового провадження.

За статтею 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Право на справедливий суд, гарантоване особі у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, розповсюджує дію і на стадію виконання судового рішення. Право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї із сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинно розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції («Іммобільяре Саффі» проти Італії», заява 22774/93, 28.07.1999, § 63; «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997, § 40).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 липня 2004 року по справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь - яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина «судового розгляду». У рішенні від 17 травня 2005 року по справі «Чіжов проти України» (заява №6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії параграф 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Питання, пов`язані з примусовим виконанням судових рішень і рішень інших органів, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VІІІ). Указаний Закон є спеціальним законом, яким державний та приватний виконавці керуються при примусовому виконанні рішень суду та інших органів (посадових осіб).

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За частиною першою статті 6 Закону № 1404-VІІІ державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з ч. 3 ст. 74 Закону № 1404-VІІІ рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.

Керівник вищого органу державної виконавчої служби у разі виявлення порушень вимог закону визначає їх своєю постановою та надає доручення начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, щодо проведення дій, передбачених абзацами другим і третім цієї частини.

Таким чином, ст. 74 Закону № 1404-VІІІ спрямована на надання можливості виконавцю виправити помилки, що викладені у процесуальних документах в рамках виконавчого провадження, які б при цьому не змінювали б змісту документу.

Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 16 жовтня 2020 року у справі № 814/758/17.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За приписами ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Як встановлено при апеляційному перегляді ОСОБА_1 звертався до суду зі скаргою на дії начальника Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шило Т.О., в якій просив визнати неправомірною та скасувати постанову начальника Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шило Т.О. від 04 березня 2024 року у виконавчому провадженні №60622026 (справа № 750/3531/24).

У рамках розгляду вказаної справи Верховним Судом в ухвалі від 05.06.2024 зазначено про безпідставність доводів заявника ОСОБА_1 стосовно допущення начальником Деснянського відділу державної виконавчої служби м. Чернігова Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шило Т. О. в оскаржуваній постанові технічної помилки у зазначенні норми закону, яка згодом була виправлена.

Верховний суд констатував, що така помилка не впливає на правомірність оскаржуваної постанови, оскільки за правилами статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.

Таким чином, установивши, що винесена 13 березня 2024 року суб`єктом оскарження постанова «Про виправлення помилки у процесуальному документі» не впливає на права та законні інтереси сторін, на хід виконавчого провадження та не змінює зміст жодної постанови державного виконавця, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 .

Посилання суду першої інстанції на постанову Верховного Суду від 15.07.2020 (справа № 711/12474/14-ц) не спростовує правильності висновків суду по суті спору, а тому не може бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали. За приписами ч. 2 ст. 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

За викладених обставин, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала Деснянського районного суду м. Чернігова від 30.04.2024 без змін, оскільки вона постановлена судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять підстав для її скасування.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 червня 2024 року.

Головуюча О.Є. Мамонова

Судді: О.І. Онищенко

Н.В. Шитченко