Справа №490/8487/23
Провадження №2/487/653/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.05.2024 Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді - Афоніної С.М., за участю секретаря судового засідання Бахмуцької А.І., розглянувши у відкритому засіданні заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Петровського Леоніда Анатолійовича про вжиття заходів забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

30.04.2024 представник позивача ОСОБА_1 адвокат Петровський Л.А. звернувся до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , заборонити іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаної квартири, а також на банківські рахунки відповідача.

Обґрунтовуючи свої вимоги зазначив, що предметом даного спору є грошові кошти отримані відповідачем за продаж квартири позивача, але ці кошти позивачу ніхто не повертав, квартира була його приватною власністю, тому у разі невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного:

Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктами 1 та 5 ч.1 ст.150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується, зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Згідно із частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.п.4,5 Постанови №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Крім того, з аналізу норм чинного законодавства вбачається, що обов`язковою передумовою вжиття заходів для забезпечення позову, яке допускається на протязі всього терміну розгляду справи, є обґрунтована наявність такої необхідності. Суд, виходячи з конкретних доказів, повинен встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

При цьому, цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, під час вирішення клопотань про забезпечення позову суд лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Також суд враховує, що заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, а також те, що майно може бути реалізоване на момент виконання рішення.

При цьому, загроза утруднення або неможливості виконання рішення суду наявні тоді, коли у сторони спору до його вирішення є можливість розпорядитися об`єктом прав, що став предметом спору.

Під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на майно або грошові кошти, суд має виходити з того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватись та розпоряджатись грошовими коштами або майном, а тому може застосуватись у справі, у якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів. При цьому піддані арешту грошові кошти обмежуються розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватись майна, що належить до предмета спору. У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Звертаючись із заявою про забезпечення позову, представник позивача посилався лише на те, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді арешту квартири та арешту банківських рахунків відповідача може утруднити або зробить неможливим виконання рішення, без наведення відповідного обґрунтування.

Судом, також враховується, що предметом даного позову є стягнення грошових коштів, які є коштами за продаж квартири позивача та які не були йому передані відповідачем. Тобто квартира АДРЕСА_1 не є майном, що належить до предмету позову.

Згідно наданих доказів, що містяться в матеріалах цивільної справи Інформації з Реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 24.08.2023, власником квартири АДРЕСА_1 , на яку просять накласти арешт, є ОСОБА_2 , яка не є відповідачем у справі, а томунакладення арешту на квартиру та/або заборони іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаної квартири, призведе до порушення прав і законних інтересів особи, яка є власником квартири, що є недопустимим виходячи з принципу непорушності права власності, визначених Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яку ратифіковано Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, статтею 1 Першого протоколу до неї та рішеннями Європейського Суду з прав людини.

Отже, квартира АДРЕСА_1 не перебуває у власності відповідача ОСОБА_3 та навіть у разі задоволення позовних вимог позивача, не зможе призвести в подальшому до звернення стягнення на таке майно.

Крім того, суд може накласти арешт лише на кошти, які обліковуються на рахунках у банківських або в інших кредитно-фінансових установах, у межах розміру сум позовних вимог та можливих судових витрат, а не на банківські рахунки, проте відомості про наявність рахунків, їх номери та назви відповідних установ, в яких вони відкриті, надаються суду заявником.

Проте, заявляючи про вжиття заходу забезпечення позову в обраний ним спосіб, заявник не надав суду відомості про наявність рахунків у відповідача, їх номери та назви відповідних установ, в яких вони відкриті.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Отже, заявником не обґрунтовані підстави для забезпечення позову та не підтверджено доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

На підставі викладеного, приходжу до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , із забороною іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаної квартири та на банківські рахунки відповідача.

Керуючись ст. 149-153 ЦПК України

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Петровського Леоніда Анатолійовича про вжиття заходів забезпечення позову- відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду в строк і порядок, встановлений ст.ст. 354, 355 ЦПК України.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя С.М. Афоніна