К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2024 року місто Київ

справа № 755/209/24

апеляційне провадження № 22-ц/824/11758/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Головачова Я.В.,

суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Дніпровського районного суду міста Києва у складі судді Арапіної Н.Є. від 8 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення інфляційних втрат, трьох процентів річних та пені за час прострочення виплати страхового відшкодування,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ) про стягнення інфляційних втрат, трьох процентів річних та пені за час прострочення виплати страхового відшкодування.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що 06 лютого 2021 року у м. Києві на Площі Солом`янській, 1 сталася ДТП за участю транспортного засобу Hyundai, д.н.з. НОМЕР_1 , під її керуванням, та транспортного засобу Mercedes, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 .

Постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 20 липня 2021 року у справі № 760/3325/21 встановлено вину ОСОБА_3 у вчинені ДТП.

26 березня 2021 року позивач направила на адресу відповідача повідомлення про подію ДТП, що має ознаки страхового.

2 вересня 2021 року відповідачем прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування з тих підстав, що потерпіла особа не подала документи, які встановлюють винну в ДТП особу та у відповідача відсутнє документальне підтвердження того, що позивач має право на отримання страхового відшкодування.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 28 лютого 2023 року у справі № 760/3241/22, яке набрало законної сили 2 жовтня 2023 року, стягнуто із МТСБУ на користь ОСОБА_1 80 336,78 грн - страхового відшкодування, 5 870,09 грн - пені, 1 003,66 грн - три відсотки річних, 2 851,96 грн - інфляційних втрат.

Пеню, три відсотки річних та інфляційні втрати, стягнуті згідно з рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 28 лютого 2023 року у справі № 760/3241/22, нараховано за період з 6 вересня 2021 року по 4 лютого 2022 року.

9 жовтня 2023 року відповідачем перераховано позивачу 106 054,89 грн на виконання рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 28 лютого 2023 року у справі № 760/3241/22. Відповідачем несвоєчасно здійснено виплату страхового відшкодування.

Із урахуванням наведених обставин, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь за період з 5 лютого 2022 року по 8 жовтня 2023 року три відсотки річних у розмірі 4 034,45 грн, інфляційні втрати у розмірі 23 089,17 грн та пеню у розмірі 31 179,47 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 8 квітня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позовні вимоги в частині стягнення пені, інфляційних втрат та трьох відсотків річних за період з 5 лютого 2022 року по 2 жовтня 2023 року задоволенню не підлягають, оскільки вказаний період входить до періоду, під час якого розглядалась цивільна справа № 760/3241/22, тобто є обставиною, що не залежала від волі боржника, у простроченні виплати страхового відшкодування, що передбачає можливість застосування штрафних санкцій, оскільки відповідно до абзацу 4 пункту 36.2 статті 36 Закону України "Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик скористався своїм правом, передбаченим законом, для припинення перебігу строку для прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування, а тому такий строк розпочався з моменту набрання законної сили рішенням суду першої інстанції, ухваленим у цій справі, в частині стягнення з відповідача на користь позивачів страхового відшкодування - 3 жовтня 2023 року.

Позовні вимоги в частині стягнення пені, інфляційних втрат та трьох відсотків річних за період з 3 жовтня 2023 року по 8 жовтня 2023 року задоволенню не підлягають, оскільки з 3 жовтня 2023 року (наступний день за днем набрання законної сили рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 28 лютого 2023 року по справі № 760/3241/22) до 8 жовтня 2023 (переддень фактичного виконання рішення суду)

правовідносини сторін трансформуються у правове поняття "невиконання рішення суду", тому пеня за невчасну виплату страхового відшкодування не може нараховуватись, а таких підстав як стягнення сум, передбачених статтею 625 ЦК України за невиконання рішення суду в період з 3 жовтня 2023 року по 8 жовтня 2023 позовна заява не містить.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У поданій апеляційній скарзіОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Заявник зазначає, що висновок місцевого суду про те, що відповідач не повинен нести відповідальності за порушення грошового зобов`язання з першого дня такого прострочення та за кожен день до дати його фактичного виконання є помилковим та таким, що порушує норми матеріального права, зокрема, пункт 36.5 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та частини третьої статті 624 ЦК України.

Пеню, інфляційне збільшення суми боргу та три проценти річних судом у справі № 760/3241/22 було стягнуто за період з 6 вересня 2021 року по 4 лютого 2022 року.

Відповідачем було виплачено страхове відшкодування лише 9 жовтня 2023 року, тому останній за прострочення грошового зобов`язання мав сплатити позивачу пеню, три проценти річних та інфляційні втрати за кожен день наступного періоду, а саме: з 5 лютого 2022 року по дату, яка передує виконанню зобов`язання, тобто по 8 жовтня 2023 року.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

МТСБУ у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що обрахунок пені, інфляційних втрат та 3% річних повинен починатися з моменту ухвалення рішення до моменту його виконання, а тому розрахунок позивача є неправильним, а повинен починатися з 21 березня 2023 року по 27 березня 2023 року.

Отже, суд першої інстанції правильно визначив спірні правовідносини та врахував норми матеріального права, які повинні бути застосовані під час ухвалення рішення, внаслідок чого прийняв законне та обґрунтоване рішення.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 28 лютого 2023 року у справі № 760/3241/22, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 2 жовтня 2023 року, стягнуто із МТСБУ на користь ОСОБА_1 80 336,78 грн - страхового відшкодування, 5 870,09 грн - пені, 1 003,66 грн - три відсотки річних, 2 851,96 грн - інфляційних втрат (а. с. 13-18, 22-34).

9 жовтня 2023 року МТСБУ перерахувало на рахунок ОСОБА_1 106 054,89 грн на виконання рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 28 лютого 2023 року у справі № 760/3241/22 (а. с. 35).

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України).

Частина друга статті 625 ЦК України визначає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього виникає обов`язок сплатити кредитору разом із сумою основного боргу суму інфляційних втрат як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та три проценти річних від простроченої суми.

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

У постанові від 7 квітня 2020 року у справі № 910/4590/19 (провадження № 12-189гс19) Велика Палата Верховного Суду, аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень статті 625 ЦК України, зробила висновок про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних є

акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю.

Велика Палата Верховного Суду також неодноразово зазначала, що у статті 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення.

Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Такий правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 161/12771/15-ц, від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц, від 18 березня 2020 року у справі № 711/4010/13, від 23 червня 2020 року у справі № 536/1841/15-ц, від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17, від 22 вересня 2020 року у справі № 918/631/19, від 09 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17.

Відносини у сфері обов`язкового страхування відповідальності регулює Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон № 1961-IV), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Об`єктом обов`язкового страхування відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу згідно зі статтею 5 цього Закону.

Відповідно до статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та захисту майнових інтересів страхувальників.

Статтею 4 Закону № 1961-IV передбачено, що суб`єктами обов`язкового страхування відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, МТСБУ, потерпілі.

МТСБУ є спеціальним суб`єктом у сфері страхування.

Як визначає стаття 39 Закону № 1961-IV, Бюро є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування відповідальності за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування відповідальності.

МТСБУ є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, законодавства України та свого статуту.

Згідно з підпунктом 39.2.1 пункту 39.2 статті 39 Закону № 1961-IV одним з основних завдань МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом.

Для забезпечення виконання зобов`язань членів МТСБУ перед страхувальниками і потерпілими при ньому створюються централізовані страхові резервні фонди, зокрема фонд захисту потерпілих у дорожньо-транспортних пригодах (фонд захисту потерпілих), призначений для здійснення розрахунків з потерпілими у випадках, передбачених цим Законом (підпункт 43.1.2 пункту 43.1 статті 43 Закону № 1961-IV).

Згідно з положеннями підпункту «а» пункту 41.1 статті 41 Закону № 1961-IV МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Відповідно до пункту 36.5 статті 36 Закону № 1961-IV за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 липня 2023 року у справі № 910/16820/21 зазначила, що виходячи зі змісту наведеної норми, за прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика саме він має сплатити пеню, передбачену наведеним положенням, особі, яка має право на таке відшкодування, натомість за прострочення здійснення регламентної виплати з вини МТСБУ пеня нараховується за час такого прострочення і у такому разі Бюро має обов`язок сплатити її.

Судом встановлено, що пеню, три відсотки річних та інфляційні втрати, стягнуті рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 28 лютого 2023 року у справі № 760/3241/22, нараховано за період з 6 вересня 2021 року по 4 лютого 2022 року.

У справі, яка переглядається в апеляційному порядку, позивач просив стягнути з відповідача за період з 5 лютого 2022 року по 8 жовтня 2023 року три відсотки річних у розмірі 4 034,45 грн, інфляційні втрати у розмірі 23 089,17 грн та пеню у розмірі 31 179,47 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що стягнення пені, інфляційних втрат та трьох відсотків річних за період з 5 лютого 2022 року по 2 жовтня 2023 року задоволенню не підлягають, оскільки вказаний період входить до періоду, під час якого розглядалась цивільна справа № 760/3241/22, тобто є обставиною, що не залежала від волі боржника, у простроченні виплати страхового відшкодування, що передбачає можливість застосування штрафних санкцій, оскільки відповідно до абзацу 4 пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV страховик скористався своїм правом, передбаченим законом, для припинення перебігу строку для прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування, а тому такий строк розпочався з моменту набрання законної сили рішенням суду першої інстанції, ухваленим у цій справі,

в частині стягнення з відповідача на користь позивачів страхового відшкодування - 3 жовтня 2023 року.

Колегія суддів не погоджується із таким висновком суду першої інстанції.

Як убачається з матеріалів справи, 26 березня 2021 року ОСОБА_1 направила на адресу МТСБУ повідомлення про подію (ДТП), що має ознаки страхового випадку, а 4 червня 2021 року - заяву про виплату страхового відшкодування.

Постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 20 липня 2021 року у справі № 760/3325/21, яка набрало законної сили 30 липня 2021 року, встановлено вину ОСОБА_3 у вчинені ДТП.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 не була застрахована на момент ДТП.

2 вересня 2021 року МТСБУ прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 28 лютого 2023 року у справі № 760/3241/22, яке набрало законної сили 2 жовтня 2023 року, встановлено незаконність відмови МТСБУ у виплаті страхового відшкодування на користь ОСОБА_1 та зобов`язано МТСБУ здійснити таку виплату, а також нараховані штрафні санкції за період із 6 вересня 2021 року по 4 лютого 2022 року.

Таким чином, судовим рішенням, що набрало законної сили, встановлено, що МТСБУ, отримавши інформацію про ДТП, у порушення вимог Закону № 1961-IV протиправно відмовило позивачу у виплаті страхового відшкодування, а тому починаючи з 2 вересня 2021 року в МТСБУ виникли боргові зобов`язання перед позивачем, що включає можливість застосування цивільно-правової відповідальності, передбаченої пунктом 36.5 статті 36 Закону № 1961-IV та частиною другою статті 625 ЦК України.

Суд першої інстанції помилково послався на положення абзацу 4 пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV, згідно з яким, якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили, оскільки МТСБУ не приймало рішення про призупинення строку на виплату страхового відшкодування, тоді як на момент прийняття рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування набрало законної сили рішення суду, яким встановлено винну в ДТП особу.

Рішення у справі № 760/3241/22 не є тим рішенням, на підставі якого припиняється строк виплати страхового відшкодування згідно з приписами абзацу 4 пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV, оскільки у справі № 760/3241/22 не досліджувалися обставини ДТП, а вирішувалося питання про наявність правових підстав для стягнення із МТСБУ страхового відшкодування.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача за період з 5 лютого 2022 року по 3 жовтня 2023 року трьох відсотків річних у розмірі 4 001,43 грн, інфляційних втрат у розмірі 23 056,66 грн, а також пені у розмірі 31 091,43 грн за період із 19 грудня 2022 року до 3 жовтня 2023 року.

Відповідачем не спростовано розрахунки, надані позивачем.

Водночас, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що позовні вимоги в частині стягнення пені, інфляційних втрат та трьох відсотків річних за період з 3 жовтня 2023 року по 8 жовтня 2023 року задоволенню не підлягають, оскільки з 3 жовтня 2023 року (наступний день за днем набрання законної сили рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 28 лютого 2023 року у справі № 760/3241/22) до 8 жовтня 2023 (переддень фактичного виконання рішення суду) правовідносини сторін трансформуються у правове поняття "невиконання рішення суду", тому пеня за невчасну виплату страхового відшкодування не може нараховуватись, а таких підстав як стягнення сум, передбачених статтею 625 ЦК України за невиконання рішення суду в період з 3 жовтня 2023 року по 8 жовтня 2023 позовна заява не містить.

У відзиві на позов МТСБУ заявило про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності.

Згідно зі статтями 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною другою статті 258 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог, зокрема, про стягнення неустойки (штрафу, пені).

У цій справі з позовом ОСОБА_1 звернулася 19 грудня 2023 року.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача трьох відсотків річних та інфляційних втрат за період з 5 лютого 2022 року по 3 жовтня 2023 року, а також пені за період із 19 грудня 2022 року до 3 жовтня 2023 року заявлені в межах позовної давності.

Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу

ОСОБА_1 у позовній заяві просила суд стягнути з відповідача на свою користь витрати на правову допомогу в розмірі 11 000,00 грн та в апеляційній скарзі - 7 000,00 грн.

Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною другою статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частин першої-третьої статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Частинами другою-четвертою статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, проте, вказаний розмір може бути зменшений за клопотанням іншої сторони у разі, якщо такі витрати є неспівмірними із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг та ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

Разом з тим, відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Судом встановлено, що 8 жовтня 2021 року між адвокатським бюро "Томін та партнери" та ОСОБА_1 укладено договір надання правничої (правової) допомоги № 0810-00 (а. с. 36-39).

Згідно з актом наданих послуг від 19 грудня 2023 року до договору про надання правничої допомоги від 8 жовтня 2021 року № 0810-00, підписаним адвокатським бюро "Томін та партнери" та ОСОБА_1 , послуг надано на загальну суму 7 000,00 грн (а. с. 41).

Згідно з актом наданих послуг від 5 лютого 2024 року до договору про надання правничої допомоги від 8 жовтня 2021 року № 0810-00, підписаним адвокатським бюро "Томін та партнери" та ОСОБА_1 послуг надано на загальну суму 4 000 грн (а. с. 72).

Загальна вартість наданих послуг за договором про надання правничої допомоги від 8 жовтня 2021 року № 0810-00 в суді першої інстанції становить 11 000 грн.

Згідно з актом наданих послуг від 19 грудня 2023 року до договору про надання правничої допомоги від 8 жовтня 2021 року № 0810-00, підписаним адвокатським бюро

"Томін та партнери" та ОСОБА_1 , послуг надано на загальну суму 7 000,00 грн (а. с. 90).

Оцінивши надані стороною позивача докази на підтвердження розміру понесених витрат на правничу допомогу, колегія суддів вважає, що позивач довів належними та допустимими доказами розмір витрат на правничу допомогу, понесених в суді першої інстанції у сумі 11 000,00 грн та в суді апеляційній інстанції у сумі 7 000,00 грн, розмір таких витрат є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, а тому такі витрати підлягають відшкодуванню відповідачем пропорційно розміру задоволеним вимогам (99,7 %).

Таким чином, із МТСБУ на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 17 946,00 грн.

За подання позовної заяви до суду першої інстанції ОСОБА_1 сплатила судовий збір у розмірі 1 073,60 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 17 грудня 2023 рок (а. с. 9), за подання апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатила 1 610,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 06 травня 2024 року (а. с. 89).

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2 675,94 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 8 квітня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення такого змісту.

Позов ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення інфляційних втрат, трьох процентів річних та пені за час прострочення виплати страхового відшкодуваннязадовольнити частково.

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України (місто Київ, Русанівський бульвар, 8; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ) за період з 5 лютого 2022 року по 3 жовтня 2023 року три відсотки річних в розмірі 4 001 грн 43 коп., інфляційні втрати в розмірі 23 056 грн 66 коп. та пеню в розмірі 31 091 грн 43 коп..

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України (місто Київ, Русанівський бульвар, 8; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП:

НОМЕР_3 ) судовий збір в сумі 2 675 грн 94 коп. та витрати на правничу допомогу в сумі 17 946 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: