КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2024року місто Київ

справа № 753/12818/24

Київський апеляційний суду складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Левенця Б.Б., Ратнікової В.М.

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 18 вересня 2024 року про направлення справи за підсудністю, постановлену під головуванням судді Осіпенко Л.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Акцент-Банк» про зобов`язання провести реструктуризацію боргу та вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2024року позивач ОСОБА_1 звернулася до Ірпінського міського суду Київської області з позовом до відповідачів, в якому просила:

зобов'язати відповідача провести реструктуризацію боргу та вчинити дії.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 18 вересня 2024 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Акцент-Банк» про зобов`язання провести реструктуризацію боргу та вчинити дії направлено за підсудністю до Індустріального районного суду міста Дніпра.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та порушення судом норм процесуального права, просиласкасувати ухвалу суду першої інстанції та продовжити слухати справу в іншому складі суду.

В обґрунтування вимог посилалася на те, що оскаржувана ухвала не враховує цілої низки законів стосовно підсудності справи, порушує процесуальні та матеріальні права позивача.

Вказувала, що направлення справи до іншого суду де проходять бойові дії, суттєво ускладнить розгляд справи та подальше виконання рішення суду.

Посилалась на те, що у вказаній справі йдеться про захист прав споживачів, що підпадає під юрисдикцію суду за місцем проживання споживача або за місцем виконання договору.

Вказувала, що місце розташування Індустріального районного суду міста Дніпра ускладнює доступ до суду для неї, враховуючи поточну безпекову ситуацію в регіоні (бойові дії), а також обставини особистого характеру (наявність трьох дітей), що порушує право на доступ до правосуддя, гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначала, що передача справи до іншого суду ставить її, як позивачку, в нерівне становище порівняно з відповідачем, що порушує ст. 6 ЦПК України.

Відзиву на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надійшло.

Відповідно до ч.2 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, в тому числі про повернення заяви позивачеві (заявникові), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Тому, розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Передаючи дану справу на розгляд до Індустріального районного суду міста Дніпра, суд першої інстанції виходивз того, що застосування Закону України «Про захист прав споживачів» до даних правовідносин можливе лише в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови, процедури виконання договору, та інше, тобто ті, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають інші правовідносини, які регулюються відповідними законами. Тобто, права особи, як споживача, охоплюються і мають місце на стадії придбання, замовлення, використання або реалізації наміру придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, а коли така продукція вже придбана, замовлена або використовується, то діють правила і норми відповідних договірних правовідносин.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Пунктом 23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Згідно із ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: 1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; 5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; 6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; 7) ціну продукції визначено неналежним чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.

Як вбачається з позовної заяви, позивач просить суд зобов'язати відповідача провести реструктуризацію заборгованості, посилаючись на положення ст. 17 Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про споживче кредитування», цей закон регулює відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування, а також відносини, що виникають у зв'язку з врегулюванням простроченої заборгованості за договорами про споживчий кредит та іншими договорами, передбаченими частиною другою цієї статті.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про споживче кредитування», кредитодавець має право проводити за погодженням із споживачем реструктуризацію зобов`язань за договором про споживчий кредит. Реструктуризація зобов`язань за договором про споживчий кредит - це зміна істотних умов договору про споживчий кредит, що здійснюється кредитодавцем на договірних умовах із споживачем і впливає на умови та/або порядок повернення такого кредиту.

А відтак, виходячи з вимог позову та його обгрунтування, до правовідносин, які виникли у вказаній справі застосовується Закон України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ч.5 ст. 28 ЦПК України, позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

А відтак, ОСОБА_1 подавши позовну заяву за місцем реєстрації свого проживання до Дарницького районного суду міста Києва, скористалась своїм правом щодо вибору суду відповідно до ст. 28 ЦПК України.

Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про необхідність направити за підсудністю матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до АТ «Акцент-Банк» про зобов`язання провести реструктуризацію боргу та вчинити дії до Індустріального районного суду міста Дніпра.

Згідно з ч.6 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, що відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України є підставною для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 379, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 18 вересня 2024 року - скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: