КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №752/6394/22 Головуючий у І інстанції - Шевченко Т.М.
апеляційне провадження №22-ц/824/3646/2024 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Миголь А.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20 вересня 2023 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживачів, стягнення грошових коштів, трьох відсотків річних, інфляційних збитків та пені, -

установив:

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про захист прав споживачів, стягнення грошових коштів, трьох відсотків річних, інфляційних збитків та пені.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 13 серпня 2020 року між ним та ФОП ОСОБА_2 укладено договір надання послуг по розробці дизайну інтер`єру №13/08/2020-01, згідно умов якого замовник доручає і зобов`язується прийняти та оплатити результати виконаних робіт, а виконавець приймає на себе зобов`язання за узгодженим технічним завданням розробити дизайн-проект інтер`єру приміщення (житлового, громадського), загальною площею 92 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , ЖК «Метрополіс».

Вартість робіт за договором становила 88550 грн.

Відповідно до умов договору, в день підписання останнього замовник сплачує аванс у розмірі 70% вартості робіт, що становить 60500 грн., а виконавець приступає до обмірів приміщення і робіт по ескізу інтер`єру.

14 серпня 2020 року він перерахував на рахунок ФОП ОСОБА_2 аванс у розмірі 70% вартості робіт, що становить 60500 грн.

Згідно умов договору, виконавець зобов`язаний був виконати роботу протягом 60 робочих днів, починаючи з 17 серпня 2020 року та у термін до 09 листопада 2020 року.

У зв`язку із невиконанням ФОП ОСОБА_2 умов договору та взятих на себе зобов`язань, 24 грудня 2021 року ним направлено останньому повідомлення про розірвання договору та вимогу про повернення коштів у розмірі 60500 грн.

Вказаний лист отримано відповідачем 29 грудня 2021 року.

Однак, вже 04 лютого 2022 року у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з`явився запис про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 за власним рішенням з 03 лютого 2022 року.

Оскільки він вважає укладений між сторонами договір від 13 серпня 2020 року розірваним, відповідач у добровільному порядку повертати отримані за договором грошові кошти відмовляється, то він і звернувся до суду з даним позовом.

Просив суд, стягнути з ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 60500 грн., сплачені за договором на надання послуг по розробці дизайну інтер`єру №13/08/2020-01 від 13 серпня 2020 року; три проценти річних у розмірі 3289,97 грн., інфляційні збитки у розмірі 15917,55 гривень та пеню у розмірі 1166203,50 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 20 вересня 2023 року в задоволенні зазначеного вище позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, вважаючи, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції порушено норми процесуального та матеріального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що подані відповідачем докази, які на думку суду першої інстанції, підтверджують повне виконання умов Договору на надання послуг по розробці дизайну інтер`єру №13/08/2020-01 від 13 серпня 2020 року є неналежними, недопустимими, недостовірними та недостатніми.

Так, відповідач надав «креслення» на підтвердження виконаних робіт, проте в зазначених «кресленнях» відсутнє будь-яке посилання на зазначений вище Договір; графи (реквізити) - «Замовник», «Керуючий проекту», «Архітектор», «Виконраб», «Підпис і дата», «Погоджено», «Кількість аркушів», тощо, взагалі не були «формально» заповнені відповідачем.

Крім того, в жодному «кресленні» не зазначена загальна площа приміщення передбачених умовами Договору.

Зазначені докази не мають жодного відношення до Договору на надання послуг по розробці дизайну інтер`єру №13/08/2020-01 від 13 серпня 2020 року, підписаного сторонами.

Наголошує, що у матеріалах справи взагалі відсутні будь-які докази передачі результатів робіт (повного комплекту документів) за Договором йому відповідачем.

Також у Відповідача відсутні сформовані акти наданих послуг, видаткові накладні, акти прийому-передачі документів (планів, схем, креслень), протоколи погодження етапів чи офіційне листування з ним або хоча б якісь звернення до нього.

Відповідачем також не подано до суду ескіз дизайн-проекту (ескізний проект), пояснювальну записку та інші документи, які передбачені Договором і складають результати виконаних робіт.

Крім того, в матеріалах справи відсутній акт наданих послуг чи інший аналогічний до підписаний сторонами або відповідачем (з доказами направлення/передачі його йому), або інший документ первинного обліку, який би підтверджував факт виконання робіт (надання послуг).

Просив суд, апеляційну скаргу задовольнити, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20 вересня 2023 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимог в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 понесені ним судові витрати (витрати на професійну правничу допомогу).

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 13 серпня 2020 року між фізичною особою -підприємцем ОСОБА_2 , як виконавцем, та ОСОБА_1 , як замовником, укладено договір на надання послуг по розробці дизайну інтер`єру №13/08/2020-01, за умовами п. 1.1 замовник доручає і зобов`язується прийняти і оплатити результат виконаних робіт, а виконавець приймає на себе зобов`язання за узгодженим технічним завданням розробити дизайн-проект інтер`єру приміщення (житлового, громадського) загальною площею 92 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , ЖК «Метрополіс».

Види робіт, обсяг і зміст технічної документації, вартість робіт, що є предметом цього договору, визначені: технічним завданням на розробку дизайн-проекту, складом дизайн-проекту, графіком виконання робіт та оплати (п. 1.2 договору).

Відповідно до п. 2.5 договору, виконавець зобов`язується виконати робочий проект протягом 60 робочих днів з дня отримання авансового платежу, згідно даного договору і надання виконавцю вихідних даних, передбачених п. 1.2 договору.

Згідно п. 4.1 договору, вартість робіт за цим договором на моменту укладення становить: сума договору становить 88550 грн., що еквівалентно 3220 доларів США.

У день підписання цього договору замовник виплачує виконавцю аванс 70% від вартості договору у сумі 60500 грн., що еквівалентно 2200 доларів США, а виконавець приступає до обмірів приміщення і робіт по ескізу інтер`єру, згідно із додатком №1 даного договору, за домовленістю із замовником.

У день передачі повністю завершеного робочого проекту (робочих креслень), приміщень та пакету креслень, згідно Додатку №1 до даного договору, замовник виплачує виконавцю суму у розмірі 30% вартості договору у сумі 28050 грн., що еквівалентно 1020 доларів США (п.п. 4.1.3 договору).

Додаток №1 до договору від 13 серпня 2020 року містить технічне завдання на проект.

14 серпня 2020 року ОСОБА_1 здійснено платіж на користь ФОП ОСОБА_2 у розмірі 60500 грн., із призначенням платежу - оплата рахунка-фактури №14082020 від 14 серпня 2020 року згідно з договором №13/08/2020-01, що стверджується квитанцією №37793761 від 14 серпня 2020 року.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що технічне завдання, що викладене у Додатку №1 до договору від 13 серпня 2020 року, укладеного між сторонами, виконано відповідачем повністю, про що надано відповідні докази.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи, а також не узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ч. 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За змістом положень ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 837 ЦК України, за договором підряду, одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, невиконання зобов`язання, або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, є порушенням зобов`язання (неналежне виконання).

Як вбачається з матеріалів справи, 23 грудня 2021 року ОСОБА_1 направив на адресу ФОП ОСОБА_2 повідомлення про відмову від договору (розірвання договору) та вимогу про повернення коштів у зв`язку із невиконанням ФОП ОСОБА_2 умов договору.

Вказане повідомлення отримано ФОП ОСОБА_2 29 грудня 2021 року особисто, що стверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення.

З даних витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що 03 лютого 2022 року проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи підприємця ОСОБА_2 за його рішенням.

Суд першої інстанції на вищенаведені положення закону та обставини справи уваги не звернув, допустив суттєву неповноту у з`ясуванні обставин справи, відмовивши у задоволенні позову з тих підстав, що технічне завдання, що викладене у Додатку №1 до договору від 13 серпня 2020 року, укладеного між сторонами, виконано відповідачем повністю.

Колегія суддів надаючи оцінку доказам, які були надані відповідачем, як на підтвердження виконання ним робіт, дійшла висновку, що надані докази не є належними та допустимими, оскільки не підтверджують їх пряме відношення до Договору на надання послуг по розробці дизайну інтер`єру №13/08/2020-01 підписаного сторонами.

Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази передачі результатів робіт (повного комплекту документів) за зазначеним вище Договором, відсутні сформовані акти наданих послуг, видаткові накладні, акти прийому-передачі документів (планів, схем, креслень), протоколи погодження етапів чи офіційне листування з позивачем, відсутній ескіз дизайн-проекту (ескізний проект), пояснювальна записка та будь-які інші документи, які передбачені Договором і складають результати виконаних робіт.

Також, в матеріалах справи відсутній акт наданих послуг (з доказами направлення/передачі його позивачу), або інший документ первинного обліку, який би підтверджував факт виконання робіт (надання послуг) відповідачем.

Відповідно до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Вищенаведені обставини надають змогу колегії суддів дійти висновку про доведеність позовних вимог та стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 60500 грн., сплачених за договором про надання послуг по розробці дизайну інтер`єру №13/08/2020-01 від 13 серпня 2020 року.

Згідно ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

За вказаних обставин, колегія суддів звертає увагу на те, що договір на надання послуг по розробці дизайну інтер`єру №13/08/2020-01 від 13 серпня 2020 року розірваний з 21 січня 2022 року, враховуючи, що повідомлення про розірвання договору відповідач особисто отримав 29 грудня 2021 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що за період з моменту розірвання Договору №13/08/2020-01 (21 січня 2022 року) по дату подачі позовної заяви (07 червня 2022 року) з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3% річних у розмірі 681,25 грн. та інфляційні збитки у розмірі 7513,40 грн.

Згідно ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що за період з 10 листопада 2021 року по 20 січня 2022 року з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у розмірі 128865 грн.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції та ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

На підтвердження витрат на правову допомогу в суді першої інстанції у розмірі 50000 грн. позивачем надано копії документів: договір про надання правової допомоги №01/06/2022 від 01 червня 2022 року з додатками до нього, ордер серії АІ №1275268, акт приймання-передачі наданих послуг №06/09/2022 від 06 вересня 2022 року, акти отримання гонорару від 22 серпня 2022 року та від 06 вересня 2022 року.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, що пов`язані з розглядом справи, належать витрати 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч.1 ст.134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до п. 3ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має врахувати: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (ч.3 ст.141 ЦПК України).

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 і від 11 листопада 2020 року у справі №673/1123/15-ц, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Зважаючи на викладене, з урахуванням того, що позовні вимоги задоволено частково (що у відсотковому співвідношенні становить 15,86%), то колегія суддів приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрати за надання професійної правничої допомоги в суді першої інстанції у розмірі 7930 грн.

Крім того, з ОСОБА_2 в дохід держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1967,43 грн. за подачу позовної заяви та судовий збір у розмірі 2951,15 грн. за подачу апеляційної скарги, що разом становить 4918,58 грн.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20 вересня 2023 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживачів, стягнення грошових коштів, трьох відсотків річних, інфляційних збитків та пені задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 60 500 (шістдесят тисяч п`ятсот) грн 00 коп, сплачених за договором про надання послуг по розробці дизайну інтер`єру №13/08/2020-01 від 13 серпня 2020 року, 3% річних у розмірі 681 (шістсот вісімдесят одна) грн 25 коп, інфляційні збитки у розмірі 7 513 (сім тисяч п`ятсот тиринадцять) грн 40 коп, пеню у розмірі 128 865 (сто двадцять вісім тисяч вісімсот шістдесят п`ять) грн. 00 коп, а разом 197559 (сто дев`яносто сім тисяч п`ятсот п`ятдесят дев`ять) грн 65 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати на правничу допомогу в суді першої інстанції у розмірі 7 930 (сім тисяч дев`ятсот тридцять) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Держави судовий збір у розмірі 4918 (чотири тисячі дев`ятсот вісімнадцять) грн 58 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 03 квітня 2024 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді С.О. Журба

Т.О. Писана