Постанова

Іменем України

19 червня 2024року

м. Київ

справа № 760/27800/18

провадження № 61-3411св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

відповідач - Міністерство оборони України,

треті особи: Державна казначейська служба України, Генеральний штаб Збройних Сил України,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 13 серпня 2021 року в складі судді Коробенка С. В. та постанову Київського апеляційного суду від 08 лютого 2023 року в складі колегії суддів: Стрижеуса А. М., Поливач Л. Д., Шкоріної О. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2018 року позивачі звернулисядо суду з позовом до Міністерства оборони України, у якому, з урахуванням заяви про зміну розміру позовних вимог, просили стягнути з Міністерства оборони України на користь:

ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 409 784,80 грн та моральну шкоду в розмірі 200 000,00 грн;

ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 409 784,80 грн та моральну шкоду в розмірі 200 000,00 грн;

ОСОБА_3 матеріальну шкоду в розмірі 409 784,80 грн та моральну шкоду в розмірі 200 000,00 грн;

ОСОБА_8 моральну шкоду в розмірі 2 000 000,00 грн;

ОСОБА_5 матеріальну шкоду в розмірі 100 000,00 грн та моральну шкоду в розмірі 200 000,00 грн;

ОСОБА_6 матеріальну шкоду в розмірі 303 566,70 грн та моральну шкоду в розмірі 200 000,00 грн;

та ОСОБА_7 матеріальну шкоду в розмірі 303 566,70 грн та моральну шкоду в розмірі 200 000,00 грн.

На обґрунтування позовних вимог зазначали, що 29 жовтня 2015 року близько 19:30 год у місті Сватовому Луганської області сталася пожежа на об`єднаних польових складах ракетно-артилерійського озброєння Збройних Сил України Міністерства оборони України, яка призвела до детонації боєприпасів, що зберігалися на території складу.

Виникнення пожежі відбулося внаслідок неналежного виконання своїх службових обов`язків посадовими особами Міністерства оборони України, які в період створення та функціонування складу відповідали за стан і збереження озброєння боєприпасів, бойової та іншої техніки.

Вироком Сватівського районного суду Луганської області від 28 жовтня 2016 року в кримінальній справі № 426/13206-16-к встановлено вину військової службової особи, виконуючого обов`язки начальника польового складу боєприпасів майора ОСОБА_9 у невиконанні ним наказу керівництва, що призвело до детонації боєприпасів на території польового складу.

Внаслідок злочинних дій працівника Міністерства оборони України

їм завдано матеріальної та моральної шкоди.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 13 серпня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 компенсацію за спричинену матеріальну шкоду в розмірі 409 784,80 грн та компенсацію за спричинену моральну шкоду в розмірі 20 000,00 грн.

Стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_2 компенсацію за спричинену матеріальну шкоду в розмірі 409 784,80 грн та компенсацію за спричинену моральну шкоду в розмірі 20 000,00 грн.

Стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_3 компенсацію за спричинену матеріальну шкоду в розмірі 409 784,80 грн та компенсацію за спричинену моральну шкоду в розмірі 20 000,00 грн.

Стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_4 компенсацію за спричинену моральну шкоду в розмірі 200 000,00 грн.

Стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_5 компенсацію за спричинену моральну шкоду в розмірі 30 000,00 грн.

Стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_6 компенсацію за спричинену матеріальну шкоду в розмірі 214 750,20 грн та компенсацію за спричинену моральну шкоду в розмірі 20 000,00 грн.

Стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_7 компенсацію за спричинену матеріальну шкоду в розмірі 214 750,20 грн та компенсацію за спричинену моральну шкоду в розмірі 20 000,00 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок детонації боєприпасів на території складів ракетно-артилерійської озброєння у місті Сватовому Луганської області позивачам завдано матеріальної та моральної шкоди.

Матеріальна шкода визначена судом з урахуванням доказів наданих сторонами. Вирішуючи питання щодо відшкодування морально шкоди, суд першої інстанції виходив із адекватності та необхідності компенсації такої шкоди.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 08 лютого 2023 року рішення Солом`янського районного суду міста Києвавід 13 серпня 2021 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що Міністерство оборони України є неналежним відповідачем у справі.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У березні 2023 року позивачі через представника ОСОБА_10 подали до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просять постанову Київського апеляційного суду від 08 лютого 2023 року скасувати, рішення Солом`янського районного суду від 13 серпня 2021 року змінити шляхом задоволення позову в повному обсязі.

Підставами касаційного оскарження зазначає неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 22 березня 2018 року в справі № 910/23120/16, від 19 грудня 2019 року в справі № 520/11429/17, від 16 вересня 2020 року в справі № 426/20347/18, від 16 червня 2021 року в справі № 910/14341/18, від 17 листопада 2022 року в справі № 910/9721/18.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди неповно з`ясували обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Зокрема, суд апеляційної інстанції не врахував, що Міністерство оборони України є належним відповідачем у справі, оскільки доказів, що об`єкт військового майна (боєпраси) був закріплений за відповідною військовою частиною в матеріалах справи немає.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 28 квітня 2023 року відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.

08 червня 2023 року справа № 760/27800/18 надійшла до Верховного Суду.

Відповідач надіслав відзив на касаційну скаргу, у якому просить залишити її без задоволення. Відзив надісланий з незначним пропуском установленого судом в ухвалі про відкриття касаційного провадження строку. Зважаючи на положення частини другої статті 127 ЦПК України, Верховний Суд вважає за можливе продовжити Міністерству оборони України строк для подачі відзиву на касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду від 11 червня2024 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Фактичні обставини, встановлені судами

29 жовтня 2015 року близько 19:30 год на вулиці Ново-Старобільській у місті Сватовому Луганської області сталася пожежа на об`єднаних польових складах ракетно-артилерійського озброєння Збройних Сил України Міністерства оборони України, яка призвела до детонації боєприпасів, які зберігалися на території складу.

Зазначені обставини підтверджуються вироком Сватівського районного суду Луганської області від 28 жовтня 2016 року.

На підставі постанови Кабінету Міністрів України від 24 березня 2004 року рішенням регіональної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій зазначена подія класифікована як надзвичайна ситуація техногенного характеру регіонального рівня.

Вироком Сватівського районного суду Луганської області від 28 жовтня 2016 року в кримінальній справі № 426/13206/16-к встановлено вину військової службової особи, виконуючого обов`язки начальника польового складу боєприпасів майора ОСОБА_9 у невиконанні ним наказу керівництва, внаслідок чого 29 жовтня 2015 року на території майданчику АДРЕСА_1 відбулося загоряння дерев`яних ящиків з боєприпасами та подальше поширення полум`я на інше ракетно-артилерійське озброєння, яке перебувало на території польового складу боєприпасів, що спричинило їх подальшу детонацію в процесі пожежі.

Внаслідок зазначеної пожежі та детонації боєприпасів, які зберігались на складах, позивачам, як вони зазначають, було заподіяно матеріальну та моральну шкоду.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача.

Предметом позову є відшкодування шкоди, завданої внаслідок пожежі на об`єднаних польових складах ракетно-артилерійського озброєння Збройних Сил України Міністерства оборони України, яка призвела до детонації боєприпасів, що зберігалися на території складу.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Отже, діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням військових боєприпасів має ознаки джерела підвищеної небезпеки.

Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права.

Статтею 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» (тут і далі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. До військового майна належать, зокрема, боєприпаси.

Міністерство оборони України як центральний орган управління Збройних Сил України здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами Збройних Сил України, в тому числі у разі їх розформування (частина друга статті 2 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України»).

Відповідно до статті 3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті).

З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням. Облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюються у спеціальному порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частиною другою статті 14 Закону України «Про Збройні Сили України» земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю, належать їм на праві оперативного управління та звільняються від сплати усіх видів податків відповідно до законів з питань оподаткування.

Частиною першою статті 137 Господарського кодексу України передбачено, що правом оперативного управління у цьому Кодексі визнається речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим Кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом).

Відповідно до статті 5 Закону України «Про господарську діяльність у Збройних Силах України» за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов`язань, а також за шкоду і збитки, заподіяні довкіллю, правам та інтересам фізичних і юридичних осіб та державі, військова частина як суб`єкт господарської діяльності несе відповідальність, передбачену законом та договором. Військова частина як суб`єкт господарської діяльності за своїми зобов`язаннями відповідає коштами, що надходять на її рахунок по відповідних статтях кошторису (крім захищених статей), а в разі їх недостатності відповідальність за зобов`язаннями військової частини несе Міністерство оборони України. Стягнення за зобов`язаннями військової частини не може бути звернено на майно, за нею закріплене.

Оскільки військові частини володіють на праві оперативного управління закріпленим за ними Міністерством оборони України військовим майном, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, то вони несуть відповідальність згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України.

Вирішуючи питання про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні встановити, хто та на якій правовій підставі володіє відповідним об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Подібні висновки зроблені в постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року в справі № 426/20347/18.

Відмовляючи в позові, суд апеляційної інстанції вважав, що Міністерство оборони України не є належним відповідачем у справі. Належними відповідачами за цим позовом мають бути військові частини Збройних Сил України.

Проте Верховний Суд з таким висновком погодитись не може, оскільки суд апеляційної інстанції неповно встановив обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд не з`ясував, чи військове майно (здетоновані боєприпаси) було закріплене Міністерством оборони України за військовою частиною Збройних Сил України на праві оперативного управління та, якщо було, то за якою саме військовою частиною та якими доказами це підтверджується, у зв`язку з чим передчасно вважав, що Міністерство оборони України не є особою, яка має відповідати за пред`явленим позовом.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки допущені апеляційним судом порушення норм процесуального права унеможливили ухвалення законного та обґрунтованого судового рішення по суті розгляду спору, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування постанови апеляційного суду та передачі справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, під час якого суду належить врахувати вищенаведене та ухвалити судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону.

Щодо судових витрат

Оскільки Верховний Суд не змінює судові рішення та не ухвалює нове, а передає справу на новий розгляд, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного суду від 08 лютого 2023 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:А. Ю. Зайцев Є. В. Коротенко В. М. Коротун М. Ю. Тітов