Апеляційне провадження №22-ц/824/3530/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2024 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Миголь А.А.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 23 вересня 2021 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що між АБ «УКРГАЗБАНК» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №259/10/2013/0332 від 14.10.2013 року, відповідно до умов якого Банк зобов`язався надати ОСОБА_2 грошові кошти, а ОСОБА_2 зобов`язався повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в порядку, на умовах та в строки, передбачені Кредитним договором.

Умовами Кредитного договору передбачені наступні істотні умови кредитування: сума кредиту - 198 750,00 грн. (п. 1.1 Кредитного договору), процентна ставка за користування кредитом 16,1 % річних, (п. 1.4.1. Кредитного договору), за користування кредитними коштами, що не повернуті у терміни, передбачені договором (прострочена заборгованість) процентна ставка встановлюється в розмірі 21,1 % річних (п. 1.4.2. Кредитного договору), строк повернення кредитних коштів - до 12.10.2018 (п. 1.3.1. Кредитного договору).

Банк виконав свої договірні зобов`язання за Кредитним договором, надавши ОСОБА_2 кредитні кошти, що підтверджується випискою з позичкового рахунку відповідача.

ОСОБА_2 свої зобов`язання за Кредитним договором щодо сплати процентів та суми кредиту належним чином не виконував. Заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитом за період з 01.09.2015 року по 31.05.2018 року становить 67 995, 65 грн. Заборгованість за кредитом становить 138 016, 24 грн. Загальна заборгованість відповідача за Кредитним договором, станом на 06.06.2018 складає 206 011,89 грн.

Враховуючи те, що Позичальник порушує строки повернення кредиту та процентів, що встановлені Кредитним договором, Банк вимагає дострокового погашення заборгованості за кредитом та процентами нарахованих згідно з умовами Кредитного договору, а саме: нараховані та несплачені проценти за користування кредитом за період з 01.09.2015 по 31.05.2018 - 67 995, 65 грн.; заборгованість за кредитом - 138 016, 24 грн.

У забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між Банком, та ОСОБА_1 було укладено договір поруки № 1 від 14 жовтня 2013 року.

Згідно п. 1.1. Договору поруки, Поручитель поручається перед Кредитором за виконання Позичальником зобов`язань по кредитному договору №259/10/2013/0332 від 14.10.2013 укладеному між Кредитором та Позичальником, за умовами якого Позичальник зобов`язаний у порядку та на умовах, викладених у Кредитному договорі не пізніше 12 жовтня 2018 року повернути кредит у розмірі 198 750,00 гривень 00 копійок, сплатити проценти за користування кредитними коштами у межах строку кредитування, виходячи з 16,1 % річних, сплатити проценти за користування кредитними коштами, що не повернуті у терміни, передбачені Кредитним договором (прострочена заборгованість), виходячи з 21,1 % річних, а також комісії, штрафи та пені у розмірі і випадках, передбачених Кредитним договором, договором забезпечення та цим Договором.

Пунктом 1.2. Договору поруки передбачено, що Поручитель несе солідарну відповідальність з Позичальником перед Кредитором за порушення виконання зобов`язань по кредитному договору.

Таким чином, враховуючи невиконання ОСОБА_2 договірних зобов`язань, передбачених Кредитним договором, Банк змушений звернутися до суду за захистом порушеного права у спосіб, визначений частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України, - шляхом присудження до примусового виконання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 обов`язку в натурі в солідарному порядку.

У зв`язку з викладеним позивач просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» заборгованість за кредитним договором №259/10/2013/0332 від 14.10.2013 в сумі 206011,89 грн.; стягнути з відповідачів на користь АБ «УКРГАЗБАНК» судовий збір.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23 вересня 2021 року позов публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, 07 липня 2023 року відповідач ОСОБА_1 направила апеляційну скаргу, в якій зазначила, що оскаржуване рішення вважає незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд оскаржуване рішення скасувати та направити справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

10 жовтня 2024 року позивач направив на адресу суду відзив на апеляційну скаргу.

У судове засідання, призначене на 21листопада 2024 року, заявилися представник позивача та відповідач.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 14.10.2013 року між Публічним акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №259/10/2013/0332, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати відповідачу грошові кошти, а відповідач зобов`язався повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом.

Відповідно до п.1.1, п. 1.2, п. 1.3.1 договору, банк надав позичальнику кредит у сумі 198 750,00 грн. на придбання автомобіля марки «Субару», модель ХV 2.0, 2012 року випуску.

Відповідно до п.1.4.1. кредитного договору за користування кредитними коштами у межах строку кредитування процентна ставка встановлюється у розмірі 16,1 % річних.

У передбачені строки ОСОБА_2 зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, а тому станом на 06.06.2018 має заборгованість у розмірі 206 011,89 гривень, яка складається з: заборгованість по кредиту - 138 016,24 грн., заборгованість по процентам - 67 995,65 грн.

14.10.2013 року між Публічним акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір поруки за умовами якого ОСОБА_1 взяла на себе зобов`язання відповідати перед банком за зобов`язання ОСОБА_2 в повному обсязі цих зобов`язань, які виникають з кредитного договору.

Відповідачі скористалися кредитними коштами, але свої зобов`язання за договором належним чином не виконали, а тому станом на 06.06.2018 року у відповідачів утворилася заборгованість перед позивачем в розмірі 206 011,89 гривень, яка складається з: заборгованість по кредиту - 138 016,24 грн., заборгованість по процентам - 67 995,65 грн.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги зазначив, що з відповідачів на користь позивача підлягає до солідарного стягнення заборгованість по Кредитному договору №259/10/2013/0332 від 14.10.2013 року у розмірі 206 011,89 гривень.

Основним доводом апеляційної скарги ОСОБА_1 було те, що вона та ОСОБА_2 є внутрішньо переміщеними особами, а позивач приховав від суду інформацію про адресу фактичного проживання відповідачів, що привело до порушення права на доступ до правосуддя.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 було надано до суду довідку від 23.12.2014 року № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи відповідно до якої її фактичне місце проживання /перебування є АДРЕСА_1 .

Вказана адреса була відома позивачу, про що свідчать листи, які є в матеріалах справи, направлені на адресу відповідачів.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції взагалі не направляв повістки відповідачам ні за фактичною адресою, ні за адресою місця реєстрації.

У матеріалах справи є повістки, адресовані тільки позивачу.

Таким чином апеляційний суд констатує той факт, що ОСОБА_2 , ОСОБА_1 не були належним чином повідомлені про розгляд час та місце розгляду справи, а відповідно до вимог ч.3 ст.376 ЦПК України це є обов`язковою підставою для скасування рішення суду і ухвалення по справі нового судового рішення.

Тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню та ухваленню нового рішення по суті спору.

У той же час, відповідно до вимог ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі містяться доводи лише щодо неналежного повідомлення про розгляд справи, в той ж час апеляційна скарга не місить жодного навіть посилання на неналежність вимог банку, неправильність зазначення суми боргу, неврахування будь-яких платежів по кредиту, тощо.

За таких умов у суду відсутні підстави для критичного відношення до позовних вимог банку.

Більше того, сама апелент зазначає, що на виконання умов кредитного договору боржником були внесені кошти у загальному розмірі 56 975, 00 грн, що фактично не суперечить і позовним вимогам, оскільки з виданих банком 198 750, 00 грн кредитних коштів, банк заявляв до стягнення за тілом кредиту 138 016, 24 грн.

Не вбачає апеляційний суд і неналежності нарахованих відсотків, заявлених до стягнення.

За період з 01.09.2015 року по 31.05.2018 року банк нарахував заборгованість за відсотками у розмірі 67 995, 65 грн, що відповідає умовам кредитного договору.

Вимога про дострокове повернення кредиту, відтак зміна строку кредитування, в зазначений період банком не направлялась. В свою чергу це обумовлює наявність підстав для нарахування відсотків за період з 01.09.2015 року по 31.05.2018 року у передбаченому договором розмірі.

Не можуть бути прийняті апеляційним судом і наведені апелянтом в судовому засіданні посилання на неможливість ознайомлення з матеріалами справи як підстави для відмови в задоволенні позову по суті спору.

Хоча апеляційна скарга була подана до суду 07.07.2023 року і була витребувана апеляційним судом 10.07.2023 року, а надійшла до суду апеляційної інстанції лише 15.07.2024 року після направлення до суду першої інстанції багаторазових вимог, апелянт ознайомилася з матеріалами справи 13.08. 2024 року (а.с. 97). В той же час, навіть після ознайомлення з матеріалами справи, апелянт не надала до суду жодних доказів та аргументів, які би спростували позицію позивача по суті спору.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції у зв`язку з порушенням процесуальних норм, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, однак ухвалення нового - про задоволення позовних вимог.

Відповідно до положень ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для зміни чи скасування судового рішення виключно за умови, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Оскільки за результатами апеляційного перегляду справи суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1545,18 грн з кожного.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 23 вересня 2021 року скасувати, ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ; адреса фактичного проживання: АДРЕСА_3 ), ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 , адреса фактичного проживання: АДРЕСА_3 ) на користь публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» (, місцезнаходження за адресою: 03087, м. Київ, вул. Єреванська, 1) заборгованість в розмірі 206011 (двісті шість тисяч одинадцять ) грн. 89 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ; адреса фактичного проживання: АДРЕСА_3 ), ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 ;адреса фактичного проживання: АДРЕСА_3 ) на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» (, місцезнаходження за адресою: 03087, м. Київ, вул. Єреванська, 1) судовий збір у розмірі по 1545 (одна тисяча п`ятсот сорок п`ять) грн. 18 коп. з кожного.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько