Справа № 309/5715/23
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 грудня 2024 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого: судді Джуги С.Д.,

суддів: Мацунича М.В., Кожух О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 13 лютого 2024 року в частині задоволених позовних вимог у складі судді Ороса Я.В., у справі за позовом акціонерного товариство «Акцент Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2023 року акціонерне товариство «Акцент Банк» звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 18 листопада 2015 року ОСОБА_1 приєдналась до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку. На підставі вказаної Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку відповідачем ініційовано встановлення кредитного ліміту на його банківський рахунок та отримання платіжної картки, як засобу доступу до зазначеного рахунку. Відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,8 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та видано платіжну картку.

Зазначав, що відповідно до п.п. 2.1.1.2.2 2.1.1.2.4 Умов та Правил, Клієнт погоджується з тим, що Кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити Кредитний ліміт.

Вказував, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею Анкета-Заява про приєднання до Умов та Правил надання Банківських послуг у А-Банку разом з Умовами та правилами, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між нею та Банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві.

Стверджував, що всі основні умови кредитування доведені відповідачеві, про що свідчить його підпис в паспорті споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка».

У зв`язку з користуванням кредитними коштами та порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 18 вересня 2023 року має заборгованість 13187,05 грн., яка складається з наступного: 7493,80 грн. - заборгованість за кредитом; 5693,25 грн. - заборгованість по відсоткам; - 0.00 грн. - штрафи.

Враховуючи вищенаведене, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № б/н від 18.11.2015 у розмірі 13187,05 грн., яка складається з наступного: 7493,80 грн. - заборгованість за кредитом; 5693,25 грн. - заборгованість по відсоткам; - 0.00 грн. - штрафи.

Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 13 лютого 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , на користь акціонерного товариства «Акцент-Банк» (, МФО 307770 місцезнаходження 49074 м. Дніпро вул. Батумська № 11 р/р НОМЕР_2 ) суму заборгованості за кредитним договором №б/н від 18.11.2015 у розмірі 7493,80 грн., яка складається з наступного: заборгованість за тілом кредиту 7493,80 грн.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості в розмірі 7493,80 грн. скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивач не надав до суду першої інстанції жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував наявність між позивачем та відповідачем договірних відносин щодо укладення кредитного договору б/н від 18.11.2015 та ознайомлення відповідача з Умовами та правилами надання банківських послуг в А-Банку. Вказує, що суд першої інстанції не надав оцінку тому, що позивач надав суду копії заяви про приєднання позичальника, довідку про умови кредитування, довідки за картками, довідки за лімітами, вартості банківських послуг та інші взагалі без позначення будь-яких ідентифікуючих ознак (місця складання, дати складання, без позначення чи це оригінал, чи копія). Стверджує, що заява про приєднання до умов невідомо коли складена (без дати), містить лише анкетні дані відповідача, його контактну інформацію, відомості про майновий стан та трудову діяльність. Разом з тим, не містить даних про отримання кредитної картки та розмір кредитних коштів.

У відзиві на апеляційну скаргу акціонерне товариство «Акцент Банк» просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на його законність та обгрунтованість.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України (у редакції, яка діяла на час вирішення питання про відкриття апеляційного провадження) апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З огляду на те, що предметом оскарження в суді апеляційної інстанції є рішення суду у справі з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з положеннями ч.1 ст. 367 ЦПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Предметом даного апеляційного перегляду, відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України, є рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог про стягнення заборгованості в розмірі 7493,80 грн., в іншій частині рішення суду не переглядається.

Задовольняючи позов у частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором у розмірі 7493,80 грн., суд першої інстанції виходив з доведеності отримання відповідачем від позивача кредитних коштів у зазначеному розмірі та наявність і розмір заборгованості по поверненню цих кредитних коштів.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку Банк).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивачем було подано Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у А-Банку, яку 19 листопада 2015 року підписала ОСОБА_1 (а.с.12).

Відповідно до цієї заяви відповідач погодилася, що вона разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між нею і Банком договір про надання банківських послуг.

Крім цього, своїм підписом відповідач засвідчила, що умови кредитування, відомості про сукупну вартість кредиту їй роз`яснені і зрозумілі.

При цьому, у анкеті-заяві відповідача від 19 листопада 2015 року не вказано кредитний ліміт, не визначено відсоткову ставку, не встановлено порядок нарахування відсотків за несвоєчасне погашення кредиту, строк повернення кредиту, умови про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання.

Разом з тим, згідно довідки АТ «Акцент-Банк» (без дати) за лімітами вбачається, що за ініціативою клієнта 18 листопада 2015 року був встановлений кредитний ліміт у розмірі 500 грн., який надалі за ініціативою Банку збільшувався та зменшувався, і остання зміна мала місце 21 липня 2023 року, якою збільшено кредитний ліміт до 7500 грн (а.с.21).

Відповідно до довідки АТ «Акцент-Банк» (без дати) громадянці ОСОБА_1 було відкрито рахунок № НОМЕР_3 та видно наступні картки: 1) № НОМЕР_4 , строком дії до вересня 2019 року; 2) № НОМЕР_5 , строком дії до липня 2026 року (а.с.20).

Із виписки по картці ОСОБА_1 за період з 18.11.2015 по 18.09.2023 слідує, що сума витрат за вказаний період становить 49268,50 грн., сума зарахувань 36336,49 грн., сума комісій 442 грн. (а.с.13).

Із зазначеного документу вбачається, що відповідач фактично користувалася кредитними коштами, поповнювала рахунок, здійснювала інші платежі та погашала заборгованість за кредитом.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику, грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно наданого банком розрахунку за ОСОБА_1 рахується заборгованість станом на 18 вересня 2023 року у розмірі 13187,05 грн., яка складається з наступного: 7493,80 грн. заборгованість за тілом кредиту, 5693,25 грн. - заборгованість по відсоткам (а.с. 7 зворот 11 зворот).

Як зазначає Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження № 14-131цс19), якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, то відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про стягнення у примусовому порядку з ОСОБА_1 фактично отриманої суми кредитних коштів, тобто заборгованості за тілом кредиту у розмірі 7493,80 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не доведено факту укладення кредитного договору, а також не доведено розмір наданих кредитних коштів, є необгрунтованими, оскільки такі спростовуються наявними у матеріалах справи доказами, зокрема, Анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у А-Банку, підписаною відповідачем, довідкою АТ «Акцент-Банк» за лімітами, згідно якої встановлено, що за ініціативою відповідача кредитний ліміт 18 листопада 2015 року був встановлений у розмірі 500 грн., який надалі за ініціативою Банку збільшувався та зменшувався, випискою по картці ОСОБА_1 , а також розрахунком заборгованості відповідача.

Колегія суддів також не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів про ознайомлення відповідача з Умовами та правилами надання банківських послуг в А-Банку, оскільки вони не мають правового значення для вирішення спору в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в сумі 7493,80 грн.

Отже, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, та вирішив спір у відповідності з чинним законодавством.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 13 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 17 грудня 2024 року.

Головуючий:

Судді: