Справа № 346/1624/24
Провадження № 2-о/346/145/24
УХВАЛА

05 квітня 2024 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

Суддя Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області П`ятковський В.І. розглянувши матеріали заяви адвоката Атаманюка Володимира Михайловича в інтересах ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про встановлення факту самостійного виховання малолітньої дитини,-

ВСТАНОВИВ:

Представник заявника звернувся до суду з вказаною заявою в якій просить суд встановити факт перебування малолітньої дитини ОСОБА_3 на самостійному вихованні батька ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

На виконання вимог ст. 318 ЦПК України у заяві про встановлення судом фактів що мають юридичне значення повинно бути зазначено: - який факт заявник просить встановити та з якою метою; - причини неможливості одержання або відновлення документів що посвідчують цей факт; - докази, що підтверджують цей факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

В порушення вказаної норми в отриманій судом заяві не зазначена конкретна мета встановлення того факту про який просить заявник та які юридичні наслідки породжує цей факт, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника чи інших громадян.

У заяві загальними фразами зазначено мету звернення до суду: для захисту прав та інтересів дитини, які виникають у її житті, щоб заявник як батько міг вирішувати будь-які юридичні питання та формальності відносно дитини. При цьому не зазначено, для взаємодії з якими саме органами позивач просить встановити цей факт та не залучено ці органи заінтересованою особою. Також не зазначено, в чому полягає порушення прав та інтересів позивача, з метою захисту яких він звертається до суду, та з боку яких осіб відбувається це порушення.

Жодних обставин існування перешкод у вирішенні позивачем питання щодо виховання, лікування чи навчання дитини без встановлення цього факту - заявником суду не зазначено і доказів такого до заяви не додано.

Згідно ч.2 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» - на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Зазначені заявником обставини дають суду підстави вважати, що вимога заявника фактично пов`язана з виникненням, зміною або припиненням особистих майнових прав батьків дитини, які закріплені в Сімейному кодексі України. Такими до прикладу можуть бути право батьків на визначення місця проживання дитини, а такий спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом; право матері чи батька на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав у випадку, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, тощо.

Зокрема, суд звертає увагу на те, що в разі оформлення документів, необхідних для отримання соціальної допомоги існує порядок отримання соціальної допомоги, який визначено відповідними нормативно-правовими актами залежно від виду соціальної допомоги.

Державна соціальна допомога призначається у встановленому законом порядку та відноситься до компетенції відповідних органів державної влади як суб`єктів владних повноважень, які реалізують державну політику у сфері соціального захисту населення.

Кабінет Міністрів України постановою від 27 грудня 2001 року №1751 «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми» затвердив відповідний Порядок, який визначає умови призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми.

З огляду на зміст заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, заявник прагне встановити у суді факт для отримання у майбутньому соціальних пільг та гарантій. Проте, жодних доказів того, що будь-яка із заінтересованих осіб порушує, не визнає чи оспорює права заявника, як і про те, що є обґрунтовані фактами ризики їх порушення, невизнання чи оспорювання, до вказаної заяви заявником суду не надано.

Згідно ч.2 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» - на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Зазначені заявником обставини дають суду підстави вважати, що вимога заявника фактично пов`язана з виникненням, зміною або припиненням особистих майнових прав батьків дитини, які закріплені в Сімейному кодексі України. Такими до прикладу можуть бути право батьків на визначення місця проживання дитини, а такий спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом; право матері чи батька на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав у випадку, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, тощо.

Зокрема, суд звертає увагу на те, що в разі оформлення документів, необхідних для отримання соціальної допомоги існує порядок отримання соціальної допомоги, який визначено відповідними нормативно-правовими актами залежно від виду соціальної допомоги.

Державна соціальна допомога призначається у встановленому законом порядку та відноситься до компетенції відповідних органів державної влади як суб`єктів владних повноважень, які реалізують державну політику у сфері соціального захисту населення.

Кабінет Міністрів України постановою від 27 грудня 2001 року №1751 «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми» затвердив відповідний Порядок, який визначає умови призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми.

З огляду на зміст заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, заявник прагне встановити у суді факт для отримання у майбутньому соціальних пільг та гарантій. Проте, жодних доказів того, що будь-яка із заінтересованих осіб порушує, не визнає чи оспорює права заявника, як і про те, що є обґрунтовані фактами ризики їх порушення, невизнання чи оспорювання, до вказаної заяви заявником суду не надано.

При таких обставинах заява повинна бути залишена без руху, а заявнику наданий термін для усунення недоліків, а саме зазначення для якої мети необхідно заявникові встановлення факту самостійного виховання дитини батьком.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 42, 175,177,185,293,294 ЦПК України суддя, -

УХВАЛИВ:

Заяву адвоката Атаманюка Володимира Михайловича в інтересах ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про встановлення факту самостійного виховання малолітньої дитини - залишити без руху.

Надати представнику заявника десятиденний строк, з дня вручення ухвали, для усунення вказаних недоліків.

Роз`яснити, що в разі невиконання ухвали в зазначений строк, заяву вважати неподаною та повернути особі, яка його подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею. Ухвала не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Суддя: П`ятковський В. І.