Справа № 709/999/24
У Х В А Л А

про відмову у задоволенні клопотання

19 грудня 2024 року с-ще Чорнобай

Суддя Чорнобаївського районного суду Черкаської області Левченко В. В., розглянувши у приміщенні суду заяву представника позивача ОСОБА_1 про проведення судового засідання в режимі відеоконференції у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту перебування в шлюбних відносинах та проживання з чоловіком однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю і поділ майна та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю і поділ майна,

в с т а н о в и в:

У провадженні Чорнобаївського районного суду Черкаської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту перебування в шлюбних відносинах та проживання з чоловіком однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю і поділ майна та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю і поділ майна.

Підготовче засідання у даній справі призначено на 20 грудня 2024 року на 14:00 год.

17 грудня 2024 року до Чорнобаївського районного суду Черкаської області надійшла заява представника позивача ОСОБА_1 про участь позивача за первісним позовом ОСОБА_2 у підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції, оскільки остання перебуває за межами країни, в якому останній просив провести підготовче засідання, призначене 20 грудня 2024 року на 14:00 год. за участі позивача за первісним позовом

ОСОБА_2 в режимі відеоконференції за допомогою власних технічних засобів.

Відповідачем ОСОБА_3 подано заяву про залишення без розгляду заяви представника позивача ОСОБА_1 про участь позивача у судовому засіданні в режимі відеоконференції, мотивує тим що відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України дана заява подається не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання також вказував на те, що судом вирішено питання про обов`язкову явку позивача в судовому засіданні. Також, просив визнати факт зловживання процесуальними правами позивачем ОСОБА_2 та її представником

ОСОБА_1 , застосувати на розсуд суду відповідні заходи до позивача та її представника, визначені ЦПК України, для запобігання в подальшому зловживання процесуальними правами.

Розглянувши заяви редставника позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_3 суд встановив наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України учасники справи мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за умови наявності у суді відповідної технічної можливості, про яку суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі, крім випадків, коли явка цього учасника справи в судове засідання визнана судом обов`язковою.

Частиною 2 статті 212 ЦПК України визначено, що учасник справи подає заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання. Копія заяви в той самий строк надсилається іншим учасникам справи.

Аналіз наведеної норми свідчить, що прийняття рішення щодо проведення судового засідання в режимі відеоконференції є правом суду. Вказана норма не передбачає обов`язку проведення судового засідання в режимі відеоконференції в разі наявності про це клопотання сторони.

Випадки, в яких суд може постановити ухвалу про участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції не визначені у законі. Проте, необхідність здійснення відеоконференції, на думку суду, визначається з врахуванням обставин справи, її складності та потреби у наданні пояснень залучених спеціалістів чи інших учасників процесу, які за станом здоров`я чи з інших незалежних від цих осіб причин не можуть бути присутніми у засіданні суду, а їх участь є обов`язковою.

Враховуючи, що представником позивача ОСОБА_1 не надано доказів неможливості прибуття позивача в підготовче засідання та надходження заяви за три дні до підготовчого засідання, що суперечить вимогам ч. 2 ст. 212 ЦПК України, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви представника позивача Черненка В. А. про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Щодо заяви відповідача про визнання зловживанням процесуальними правами суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 143 ЦПК України заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановления ухвали.

Статтею 144 ЦПК України визначено, що заходами процесуального примусу є: 1) попередження; 2) видалення із залу судового засідання; 3) тимчасове вилучення доказів для дослідження судом; 4) привід; 5) штраф. Застосування до особи заходів процесуального примусу не звільняє її від виконання обов`язків, встановлених цим Кодексом.

Зловживання правами характеризуються умислом порушити порядок цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 2 ст. 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: 1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; 2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; 3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; 4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Верховний Суд, визнаючи певні дії учасників процесу зловживанням процесуальними правами, часто зазначає, що ознакою зловживання процесуальними правами є не просто конкретні дії, а дії, спрямовані на введення суду в оману, затягування розгляду справи, створення перешкод опоненту.

Зловживання процесуальними правами як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення полягає у тому, що при зловживанні процесуальними правами відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав. Це положення відповідає загальнотеоретичним розробкам конструкції зловживання правом, в яких воно нерідко визначається як поведінка, що перевищує (або порушує) межі здійснення суб`єктивних прав. Суб`єкт цивільного судочинства свої цивільні процесуальні права має здійснювати відповідно до їх призначення, яке або прямо визначено змістом того чи іншого суб`єктивного права, або вочевидь випливає з логіки існування того чи іншого суб`єктивного процесуального права.

Зловживання процесуальними правами може мати форму штучного ускладнення цивільного процесу, ускладнення розгляду справи в результаті поведінки, що перешкоджає винесенню рішення у справі або вчиненню інших процесуальних дій.

Притягнення особи до відповідальності за процесуальні зловживання повинно ґрунтуватися на доказах її вини. Факти процесуальних зловживань можна віднести до фактів, що доказуються в режимі процесуальних фактів, які включаються у загальний або локальний предмет доказування у справі.

З аналізу наведених норм вбачається, що зловживанням правами можуть бути визнані дії учасника процесу, які формально хоча й передбачені серед його повноважень та прав, однак здійснюються ним не з метою досягнення передбаченого законом процесуального результату, а з метою затягування чи взагалі перешкоджання розгляду справи.

Саме цей критерій є основним для кваліфікації дій особи як зловживання правами.

Оскільки, судом не встановлено обставин, а також відсутні докази того, що такі дії здійснювались позивачем ОСОБА_2 та її представником ОСОБА_1 з метою перешкоджання судочинству або з метою затягування розгляду справи, клопотання відповідача про визнання зловживанням процесуальними правами позивача та її представника задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 27, 43, 143, 144, 212, 208-210 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 про проведення судового засідання в режимі відеоконференції - відмовити.

У задоволенні заяви відповідача ОСОБА_3 про визнання зловживанням процесуальними правами позивачем ОСОБА_2 та її представником Черненком В. А. та застосування відносно них заходів процесуального примусу - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала окремо від рішення суду оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя В. В. Левченко