Єдиний унікальний номер судової справи №678/779/24
Номер провадження №2-678-276/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2024 року селище Летичів

Суддя Летичівського районного суду Хмельницької області Лазаренко А. В., ознайомившись з позовною заявою Національної академії внутрішніх справ, представник позивача ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , про стягнення інфляційної складової та трьох відсотків річних від суми заборгованості,

встановив:

05 червня 2024 року до суду надійшла позовна заява Національної академії внутрішніх справ, представник позивача Говорова Ірина Вадимівна, до ОСОБА_2 , про стягнення інфляційної складової та трьох відсотків річних від суми заборгованості.

Дослідивши подану позовну заяву, суд приходить до наступних висновків.

У ст. 124 Конституції України визначено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди (ч. 1). Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи (ч. 3).

У ч. 1 ст. 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» вказано, що судоустрій будується за принципами територіальності, спеціалізації та інстанційності.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах установленої компетенції.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Як зазначено у абз. 1 ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Отже, загальна (цивільна) юрисдикція є всеохоплюючою; якщо справа не віднесена до юрисдикції інших (адміністративних чи господарських) судів, то вона підлягає розгляду загальним (цивільним) судом.

Визначальними ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта.

Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Встановлено, що рішенням Летичівського районного суду Хмельницької області від 14 березня 2014 року у цивільній справі № 678/34/14-ц позов задоволено. Вирішено стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), на користь Національної академії внутрішніх справ (р/р НОМЕР_2 , код 08751177, МФО 820172 банк ДКСУ, пл. Солом`янська 1, м. Київ, 03680) вартість навчання у розмірі 4644,33 грн., судові витрати в розмірі 243,60 грн.

Згідно вказаного рішення, ОСОБА_2 навчався на денній формі навчання з 01.09.2004 року по 20.06.2008 року у Київському юридичному інституті Національної академії внутрішніх справ за рахунок коштів державного бюджету. У відповідності до укладеного між сторонами договору від 28.11.2007 року після закінчення навчання повинен відпрацювати за місцем розподілу не менше як три роки. Після здобуття вищої освіти був направлений для подальшого проходження служби до органів внутрішніх справ. 06.05.2011 року його звільнено з органів внутрішніх справ за власним бажанням, тобто до спливу встановленого трьохрічного терміну перебування на службі по закінченню навчання.

Згідно правових висновків Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 804/285/16, від 13 березня 2019 року у справі № 723/18/17, від 04 вересня 2019 року у справі № 127/7858/18, на курсантів вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України поширюються права та обов`язки, гарантії правового і соціального захисту, а також відповідальність працівників міліції, а тому служба відповідача є публічною, у зв`язку із чим справи про стягнення коштів за навчання таких осіб не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки спірні правовідносини виникли за участю суб`єкта владних повноважень, а тому спори між учасниками цих правовідносин є публічно-правовими та їх вирішення належить до юрисдикції адміністративних судів. Питання відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат, відбувається після її звільнення з державної служби, підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Отже, між сторонами фактично існував публічно-правовий спір, пов`язаний зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, хоча і вирішений він у цивільній справі, до формування Великою Палатою Верховного Суду України правової позиції щодо підвідомчості справ даної категорії.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного та залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги.

З урахуванням акцесорного характеру визначених статтею 625 ЦК України зобов`язань, спори про відшкодування передбачених ними грошових сум, з огляду на їх похідний характер від основного спору, підлягають розгляду за правилами юрисдикції, у якій підлягав розгляду основний спір, тобто у порядку адміністративного судочинства.

До таких правових висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла у постановах від 13 листопада 2019 року у справі № 761/2987/18, від 15 січня 2020 року у справі № 334/452/18, від 09 лютого 2021 року у справі № 520/17342/18.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 5 ст. 186 ЦПК України відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, її розгляд належить до компетенції адміністративного суду, тому у відкритті провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 19, 247, 258-260, 263, 268, 272-273, 351-355 ЦПК України,

постановив:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовною заявою Національної академії внутрішніх справ, представник позивача Говорова Ірина Вадимівна, до ОСОБА_2 , про стягнення інфляційної складової та трьох відсотків річних від суми заборгованості.

Роз`яснити позивачу, що розгляд справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Копію ухвали не пізніше наступного дня після її постановлення разом з позовними матеріалами надіслати позивачу.

Копію позовної заяви залишити при матеріалах справи.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя підпис А. В. Лазаренко

Суддя А. В. Лазаренко