Справа № 358/183/24 Провадження № 2/358/357/24
12 червня 2024 року м. Богуслав
Богуславський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Тітова М.Б.
секретаря судового засідання Зеленько О.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Богуслав цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди при взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач ОСОБА_1 звернувшись до суду з вказаним позовом, просить стягнути з ОСОБА_2 на його (позивача) користь 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень за заподіяну моральну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, а також витрати, пов`язані з наданням йому професійної правничої допомоги адвоката.
Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначає, що 03 липня 2022 року, о 14 годині 15 хвилин в с. Розкопанці Обухівського району Київської області, по вул. Піщана, відповідач - ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Skoda Octavia», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , (який належить власнику - ОСОБА_3 ), при виїзді з другорядної дороги на головну не надав перевагу в русі автомобілю марки «Volkswagen Transporter», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі під його (позивача) керуванням, та як наслідок цього, скоїв з ним зіткнення, в результаті даної дорожньо-транспортної пригоди обидва автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.
Постановою судді Богуславського районного суду Київської області Кіхтенка С.О. від 25 квітня 2023 року у справі №358/489/22 винним у цій дорожньо-транспортній пригоді, був визнаний відповідач - ОСОБА_2 .
Враховуючи ту обставину, що цивільно - правова відповідальність відповідача - ОСОБА_2 , не була застрахована відповідно до положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» він (позивач), як потерпілий внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 03 липня 2022 року, о 14 годині 15 хвилин в с. Розкопанці Обухівського району Київської області, 05 липня 2022 року звернувся до моторного (транспортного) страхового бюро України із заявою (повідомленням) про дорожньо-транспортну пригоду та в подальшому із заявою про страхове відшкодування, що підтверджується (повідомленням) про дорожньо - транспортну пригоду від 05.07.2022 року, а також відповіддю моторного (транспортного) страхового бюро України від 08.12.2023 року.
Йому, як потерпілому внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди страховиком - моторним (транспортним) страховим бюро України згідно вимог ст.ст. 39 - 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було прийнято рішення про виплату відшкодування шкоди (регламентну виплату з централізованих страхових резервних фондів МТСБУ) та сплачено (шляхом безготівкового перерахування на його розрахунковий рахунок) грошову суму в розмірі - 135 962 грн., в якості відшкодування матеріального збитку. Отже, ним понесені значно більші витрати на ремонт пошкодженого автомобіля, аніж отримані страхові відшкодування, різниця ж в розмірі - 55 000 грн., реального матеріального збитку, завданого ушкодженням колісного транспортного засобу VW Transporter Т4 державний реєстраційний № НОМЕР_3 йому (позивачу) відповідачем та особою, яка заподіяла збитки - ОСОБА_2 , так і не була відшкодована впродовж тривалого часу: починаючи з 03 липня 2022 року, тобто з моменту вчинення дорожньо-транспортної пригоди та по день подання даного позову до суду.
Все це також вплинуло і на психологічний стан позивача. Внаслідок неправомірних суспільно-небезпечних дій ОСОБА_2 позивачу було завдано моральної шкоди, яка полягає у значних душевних стражданнях (хвилюваннях та нервовому потрясінні) яких, відповідно до положень п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України він зазнав у зв`язку з пошкодженням належного йому майна (транспортного засобу - автомобіля марки «Volkswagen Transporter», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 ) постільки, коли відповідач заподіяв його автомобілю пошкодження значного майнового характеру в розмірі - 190 962 грн., він перебував в стані сильного душевного хвилювання, втратив душевний спокій, що суттєво вплинуло на стан фізичного здоров`я, який суттєво погіршився після вказаної дорожньо-транспортної пригоди, а також, заподіявши значних матеріальних збитків, відповідач ніяким чином не відреагував на його (позивача) пропозицію щодо компенсації завданих збитків в розмірі 55 000 грн., в добровільному порядку, як наслідок цього вже тривалий час він (позивач) та його сім`я, яка складається з чотирьох осіб (включаючи його, дружину, а також двоє неповнолітніх дітей) позбавлені можливості використовувати автомобіль для своїх потреб, вимушені наймати таксі для проїзду, витрачати свій час на проведення відповідних експертиз, пошуку коштів для звернення до адвокатів за правничою допомогою, а тому, враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, для відновлення стану його душевного спокою, а також встановленню рівноваги в його нормальних (природних) життєвих зв`язках, виходячи з засад справедливості, добросовісності, виваженості та розумності оцінює моральну шкоду, спричинену відповідачем - ОСОБА_2 , яке виразилось в пошкодженні належного йому майна (транспортного засобу - автомобіля марки «Volkswagen Transporter», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 ) власником якого він є в розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень та, як цивільний позивач у даній справі обґрунтовано вважає, що такий розмір моральної шкоди є співрозмірним, поміркованим та реальним у даній ситуації та з урахуванням конкретних обставин справи, а також повністю відповідає характеру та ступеню перенесених ним моральних (немайнових) душевних страждань і вказаний розмір моральної шкоди має бути відшкодований відповідачем в повному розмірі.
Ухвалою від 12 лютого 2024 року, суддя Тітов М.Б. вказану справу прийняв до свого провадження та призначив до судового розгляду в порядку загального позовного провадження на 13 березня 2024 року на 15:30 годин.
13 березня 2024 року закрито підготовче судове засідання та справу призначено до розгляду по суті на 10 квітня 2024 року, після чого розгляд справи було відкладено на 10.05.2024 та на 12.06.2024, у зв`язку з неявкою відповідача.
12 червня 2024 року представник позивача ОСОБА_4 подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, а також зазначив, що позовні вимоги підтримує і не заперечує проти заочного розгляду справи.
В судове засідання 12.06.2024. відповідач повторно не з`явився, був повідомлений належним чином, шляхом направлення йому рекомендованого листа за адресою його місця проживання, однак ОСОБА_2 відмовився від отримання даного листа, про що є відмітка у поштовому повідомленні, відзив на позов не подав. Від відповідача не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, і він не повідомив про причини неявки.
Відповідно до положень ч. 7 ст. 128 ЦПК України судову повістку відповідачу було надіслано за адресою його місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку.
Згідно відповіді № 440472 від 08.02.2024 з Єдиного державного демографічного реєстру, ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 52).
Із рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення вбачається, що адресовані відповідачу повістки про виклик до суду на 13.03.2024, 10.05.2024 та 12.06.2024 повернуті до суду з відміткою працівника поштового зв`язку "адресат відмовився". Тобто відповідач, будучи належним чином повідомленим про час, дату та місце судового засідання в судове засідання не з`явився, не повідомив суд про причини неявки (а.с. 56, 70, 90).
Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Оцінюючи наведені у справі аргументи, ґрунтуючись на засадах верховенства права, на повно і всебічно з`ясованих обставин, об`єктивно та безпосередньо досліджених в судовому засіданні доказів, наявних у справі, суд дійшов наступного висновку.
Як вбачається з постанови судді Богуславського районного суду Київської області Кіхтенка С.О. від 25 квітня 2023 року та повідомлення про ДТП від 05.07.2022, встановлено, що 03 липня 2022 року, о 14 годині 15 хвилин в с. Розкопанці Обухівського району Київської області, по вул. Піщана сталася ДТП за участю транспортного засобу марки «Skoda Octavia», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , і транспортного засобу марки «Volkswagen Transporter», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_1 , який є власником вказаного автомобіля, у якій пошкоджено обидва транспортні засоби. ОСОБА_2 порушив вимоги п. 10.2 Правил дорожнього руху України, його визнано винним у скоєнні даної ДТП закрито провадження в справі про адміністративне правопорушення передбачене статтею 124 КУпАП, щодо ОСОБА_2 , у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення на підставі пункту сьомого частини першої статті 247 КУпАП. Постанова суду набрала законної сили 08 травня 2023 року (а.с. 24-27).
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів - ОСОБА_1 (автомобіль «Volkswagen Transporter», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 ) застрахована в ТДВ "СГ "ОБЕРІГ", поліс №207314526 (а.с. 23).
Відповідач ОСОБА_2 на момент скоєння ДТП не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
05 липня 2022 року ОСОБА_1 повідомив Моторному (транспортному) страховому бюро України про дорожньо-транспортну пригоду (а.с. 21-22).
Завдана шкода особисто винуватцем ДТП, власнику автомобіля марки «Volkswagen Transporter», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 , відшкодована не була, в зв`язку з чим ОСОБА_1 з метою отримання страхового відшкодування 05 липня 2022 року звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, оскільки цивільно-правова відповідальність винуватця на момент ДТП не була застрахована.
Вирішуючи позовні вимоги позивача суд враховує наступні положення чинного законодавства України.
За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).
Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, в силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.
Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другої цієї статті (частина 1 статті 1167 ЦК України).
Тобто частина перша статті 1167 ЦК України визначає: по-перше, особу, відповідальну за моральну шкоду, а саме, особу, яка її завдала; та по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди, зокрема наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода, спричинена джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідних правових підставах володіє транспортним засобом або іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого складає підвищену небезпеку. Відповідно до ч.1 вказаної статті ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, яка пов`язана з використанням, зберіганням та утриманням транспортних засобів та ін., що складає підвищену небезпеку для осіб, які здійснюють цю діяльність та інших осіб.
Відповідно до п. 1, п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі Постанови) визначено, що позивачем має бути зазначено в чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її завдано позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.
Пунктом 5 Постанови визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини.
Відповідно до положень п.9 Постанови передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок протиправних дій відповідача, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.
Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ч. 3 ст.12 та ст. 81 ЦПК України.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
При цьому визначення розміру моральної шкоди в грошовому еквіваленті належить до компетенції суду на підставі прямої вказівки ЦК України, а проведення експертизи для визначення розміру такої шкоди не є абсолютно необхідним.
Суд в будь-якому випадку повинен самостійно визначити обґрунтований розмір моральної шкоди залежно від критеріїв, наведених в ЦК України, а також з урахуванням будь-яких інших обставин, які мають істотне значення, керуючись при цьому вимогами розумності і справедливості.
Так, суд при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди враховує доведений в судовому засіданні характер, обсяг, тривалість страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат (їх тривалий характер, тяжкі наслідки, неможливість швидкого відновлення), вік, стан здоров`я потерпілого, наявність значних змін у його житті, значні час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, поведінку відповідача, який не відшкодував завдану матеріальну шкоду. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості.
Судом встановлено наявність спричинення відповідачем моральної шкоди позивачу, в тому числі наявний причинний зв`язок між шкодою і протиправним діями заподіювача. Позивачем зазначено, в чому саме полягає ця шкода і зазначено з яких міркувань він виходив, визначаючи її розмір.
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.
Суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість одна з основних засад права є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на Рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004.
Потерпілий має подати докази, що підтверджують факт завдання шкоди внаслідок ДТП, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Встановлені судом обставини справи, на переконання суду, призвели до спричинення позивачу моральної шкоди, яка виразилася в душевних стражданнях, яких він зазнав, в зв`язку із заподіянням шкоди винними діями відповідача.
Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 , в зв`язку з протиправними діями ОСОБА_2 була заподіяна моральна шкода, яку він оцінює в 50 000 грн., що полягає в постійних переживаннях, тривозі та душевному болю, які він переніс після ДТП.
Приймаючи до уваги, що пошкодження транспортного засобу зумовило для позивача необхідність здійснення ремонтних робіт та враховуючи вищезазначене, беручи до уваги ступінь вини відповідача, характер моральних страждань, які переніс позивач, враховуючи його турботи і хвилювання, пов`язані з наслідками неправомірних дій відповідача, необхідність звернення до суду щодо захисту своїх прав, ставлення відповідача до виниклих правовідносин, а також виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості та співмірності, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення моральної шкоди з відповідача на його користь підлягають задоволенню у визначеному позивачем розмірі.
Моральну шкоду в розмірі 50 000 грн. суд оцінює як належну і допустиму грошову компенсацію моральних страждань позивача і такий розмір моральної шкоди суд вважає справедливим та співмірним перенесеним позивачем моральним стражданням.
Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені учасниками справи в заявах по суті справи, та оцінивши відповідно до ст. 89 ЦПК України належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає частковому задоволенню.
Враховуючи вищевикладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно з якою суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що у виниклих правовідносинах наявні підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 50 000 гривень.
Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.
Витрати позивача з оплати судового збору підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 684,00 грн., отже, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути 2 684 гривень 00 коп. в рахунок відшкодування судових витрат понесених на оплату судового збору за подання позову до суду.
З приводу вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до наступних висновків.
Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.
За змістом статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України).
Таким чином, у розумінні положень ч. 5 ст. 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (постанова ОП КГС ВС від 03.10.2019 у справі №922/445/19).
Витрати на професійну правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16).
Суд, проаналізувавши подані стороною позивача документи вважає, що ними доведено склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги.
Відтак, врахувавши сукупність обставин цієї конкретної справи, а саме: категорію справи, обсяг виконаної адвокатом роботи, види наданих адвокатом послуг, затрачений час на надання таких послуг, виходячи з принципів пропорційності, співмірності, розумності, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в розмір 30 000 гривень.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 23, 1166, 1167, 1168 ЦК України, ст. ст. 4, 76-81, 89, 141, 263-265, 279 ЦПК України,
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок, за заподіяну моральну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , судові витрати в розмірі 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривні 00 коп., які понесені на сплату судового збору та понесені витрати на правову (правничу) допомогу у сумі 30 000 (тридцять тисяч) гривень 00 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем до Київського апеляційного суду в загальному порядку.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Головуючий: суддя М. Б. Тітов