КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 755/3017/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,

суддів: Музичко С.Г., Олійника В.І.,

при секретарі Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 на заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 17 липня 2023 року, ухваленого під головуванням судді Катющенко В.П.,-

встановив:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду із названим позовом.

ОСОБА_1 просила стягнути із ОСОБА_2 : заборгованість за договором позики від 23 червня 2021 року у розмірі 3 418 039 грн 90 коп.; пеню в розмірі 4 869 775 грн 76 коп.; інфляційні збитки в розмірі 107 502 грн 17 коп.; 3 % річних в розмірі 20 012 грн 78 грн.; відсотки за правомірне користування коштами в розмірі 133 953 грн 46 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23 червня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, за яким позивач позичила відповідачу грошові кошти у розмірі 3 418 039 грн 00 коп. Строк повернення - 23 грудня 2021 року.

23 червня 2021 року між позивачем та відповідачем укладено договір іпотеки в забезпечення виконання грошових зобов`язань за договором позики. Предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 .

Станом на 16 лютого 2023 року борг відповідачем не повернуто.

Враховуючи, що ОСОБА_2 відмовляється виконувати взяті на себе зобов`язання, ОСОБА_1 звернулась до суду із названим позовом.

Заочним рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 17 липня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 23 червня 2021 року: основний борг в розмірі 3 418 039 грн 90 коп., пеню в розмірі 4 869 775 грн 76 коп., 3 % річних в розмірі 20 012 грн 78 коп., відсотки за користування коштами в розмірі 133 953 грн 46 коп. та сплачений судовий збір в розмірі 13 420 грн 00 коп.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, просить скасувати рішення суду, в частині задоволених позовних вимог щодо стягнення пені та судового збору, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 просив задовольнити вимоги поданої апеляційної скарги.

Представник ОСОБА_1 просила відмовити у задоволенні вимог апеляційної скарги.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Рішення суду в частині задоволення вимог про стягнення з відповідача основної заборгованості за договором позики у розмірі 3 418 039 грн 90 коп., 3 % річних в розмірі 20 012 грн 78 коп., відсотків за користування коштами в розмірі 133 953 грн 46 коп., не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення із відповідача пені, суд першої інстанції виходив із порушення ОСОБА_2 виконання своїх зобов`язань по сплаті грошових коштів за договором позики від 23 червня 2021 року.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

Встановлено, що 23 червня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенко М.О. та зареєстрований в реєстрі за № 841.

Відповідно до якого, ОСОБА_2 взяв у борг у ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 3 418 039 грн 90 коп., що на день укладання цього договору за курсом Національного банку України становить еквівалент 125 180 доларів США.

Згідно до п. п. 3, 4 договору позики, у разі прострочення позичальником термінів повернення позики він зобов`язаний сплатити позикодавцю суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також неустойку в розмірі 2 % (два відсотка) від суми позики за кожен день прострочення, починаючи з першого дня. Якщо борг не буде повернуто позичальником до визначеного цим договором строку, позикодавець має право стягнути борг шляхом звернення стягнення на будь-яке майно позичальника, на яке згідно з чинним законодавством може бути звернено стягнення, де б воно не знаходилося і з чого б не складалося.

Відповідно до п. 2 договору позики, строк повернення останнього платежу 23 грудня 2021 року.

23 червня 2021 року в забезпечення виконання грошових зобов`язань за договором позики між позивачем та відповідачем укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенко М.О. та зареєстрований в реєстрі за № 846.

Предмет іпотеки - квартира АДРЕСА_1 .

За п. 1.3 договору іпотеки, даним договором забезпечується виконання зобов`язань Позичальника/Іпотекодавця по поверненнюПозикодавцю/Іпотекодержателю суми позики, сплаті іншої заборгованості, платежів і санкцій, що передбачені та/або випливають з Основного зобов`язання, включаючи як зобов`язання, передбачені договором позики, так і будь-якими додатковими угодами про внесення до нього змін, в тому числі щодо розміру позики, пені, штрафу, строку дії договору позики, встановлення інших майнових санкцій за невиконання умов договору

Станом на 16 лютого 2023 року ОСОБА_2 позивачу позику не повернуто.

Обґрунтовуючи позовну заяву, ОСОБА_1 зазначила, що зверталась до ОСОБА_2 із досудовою вимогою та відповіді не отримала. оскільки відповідачем грошові кошти без будь-яких правових підстав позивачу не повернуті, відтак, просить стягнути із ОСОБА_2 заборгованість за договором позики, інфляційні збитки, нараховані відсотки за користування коштами та 3 % річних.

Відповідно дост. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Згідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно доч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, звертаючись до суду із апеляційною скаргою, представник ОСОБА_2 просив скасувати рішення суду в частині стягнення із відповідача пені в розмірі 4 869 775 грн 76 коп. та сплаченого судового збору в розмірі 13 420 грн 00 коп.

Представник апелянта зазначав, що ОСОБА_1 звернулась до суду із позовними вимогами до ОСОБА_2 , в частині стягнення пені в розмірі 4 869 775 грн 76 коп., з пропущенням строку спеціальної позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до п. 2 договору позики, строк повернення останнього платежу 23 грудня 2021 року.

Останнім днем строку спеціальної позовної давності є 23 грудня 2022 року.

Так, Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, в зв`язку з військовою агресією рф проти України, в Україні було введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, з подальшими його продовженнями, який триває і наразі.

Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» внесено зміни до ЦК України щодо строків позовної давності. Так, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено зокрема п. 19, згідно якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст. ст. 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 звернулась із позовною заявою, в частині стягнення із ОСОБА_2 пені в розмірі 4 869 775 грн 76 коп., до Дніпровського районного суду м. Києва в межах строку спеціальної позовної давності.

Спеціальна позовна давність за вимогами ОСОБА_1 продовжено вищенаведеними вимогами закону.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованими позовні вимоги щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пені в розмірі 4 869 775 грн 76 коп. та сплаченого судового збору в розмірі 13 420 грн 00 коп.

Висновок суду першої інстанції є обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги про те, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення пені із відповідача має бути відмовлено через сплив строків позовної давності, колегія суддів відхиляє, оскільки позивач звернулась до суду першої інстанції під час дії воєнного стану в Україні, під час дії якого визначений строк звернення до суду продовжується.

Інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального або неправильне застосування норм процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 17 липня 2023 року, в частині стягнення із відповідача пені в розмірі 4 869 775 грн 76 коп. та сплаченого судового збору в розмірі 13 420 грн 00 коп., ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 17 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст складено 20 грудня 2024 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов

Судді: С.Г. Музичко

В.І. Олійник