Справа № 199/3522/24
УХВАЛА

13.06.2024 Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі головуючого судді Подорець О.Б., розглянувши заяву адвоката Скочко Ольги Анатоліївни представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська перебуває на розгляді цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя.

12 червня 2024 року до суду надійшла заява адвоката Скочко О.А. представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову, в якій порушується питання про вжиття заходів забезпечення позову, а саме просить заборонити ОСОБА_2 та іншим особам вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер :05:003:0157, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , та транспортного засобу марки MITSUBISHI PAJERO, 1996 року випуску, номер VIN НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , або відчуження, передачу у користування та власність вказаного майна до розгляду справи по суті.

Не погодившись із заявою про забезпечення позову, адвокат Коротя Р.О. представник відповідача ОСОБА_2 подав до суду заперечення на заяву про забезпечення позову, де зазначив, що відповідна заява є необґрунтованою та неправомірною. Так, представником позивача не доведено, що існує реальна загроза невиконання судового рішення у випадку незабезпечення позову шляхом заборони вчинення дій; представник позивача не навела жодних фактів, що якісь дії відносно майна вчинялися; відсутні докази, що відповідач має намір вчинити дії, які в подальшому ускладнять захист прав та інтересів позивача без вжиття таких заходів. Окремо звернув увагу суду, що позивач у позові позові просить стягнути грошові кошти, а в заяві про забезпечення позову просить заборонити вчиняти дії відносно майна, а відтак вважає, що заява про забезпечення позову не має жодного зв`язку та не корелюється з предметом позовних вимог, оскільки невжиття заборони вчинення дій щодо майна жодним чином не впливає на виконання чи невиконання рішення суду про стягнення коштів. На підставі викладеного, просив суд залишити заяву без задоволення.

Ознайомившись із доводами заяви про забезпечення позову, розглянувши цивільну справу №199/3522/24 (провадження 2/199/2085/24), приходжу до такого висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Стаття 6 Конвенції гарантує кожному при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків право на справедливий і відкритий розгляд у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Право на ефективний засіб юридичного захисту» встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову.

Так, згідно п. 43 рішення ЄСПЛ по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною 1 статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Частиною 2 даної статті встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Накладення арешту на майно та заборона вчиняти певні дії є видами забезпечення позову, передбаченими п.п.1,2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України.

В пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, оскільки накладення арешту на майно може обмежити відповідача розпоряджатися майном на власний розсуд, що однозначно завдасть шкоди його правам та інтересам.

Матеріалами справи встановлено, що між сторонами дійсно виник спір стосовно питання спільного майна подружжя, також враховуючи ціну позову можна зробити висновок, що такий вид забезпечення позову є співмірним заявленим позовним вимогам.

Підставами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Єдиною підставою для забезпечення позову має слугувати обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Відповідно до роз`яснень наданих у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосовування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9 заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи. Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

При цьому забезпечення позову не повинно порушувати принципи змагальності і процесуального рівноправ`я сторін. Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, оскільки накладення арешту на майно може обмежити відповідача розпоряджатися майном на власний розсуд, що однозначно завдасть шкоди його правам та інтересам, а тому суд вважає за необхідне задовольнити заяву та заборонити ОСОБА_2 та іншим особам вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер :05:003:0157, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , та транспортного засобу марки MITSUBISHI PAJERO, 1996 року випуску, номер VIN НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , або відчуження, передачу у користування та власність вказаного майна до розгляду справи по суті.

Саме такий вид забезпечення позову є співмірним заявленим позовним вимогам, забезпечить ухиленню від виконання рішення, у випадку задоволення позовних вимог і, в той же час, відповідач не позбавляється можливості володіти і користуватися належним йому майном, а тому заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню.

Щодо зустрічного забезпечення.

Зустрічне забезпечення - по суті це гарантія відшкодування можливих для відповідача збитків та має на меті забезпечити певний баланс сторін і нейтралізувати можливі негативні наслідки, які можуть виникнути внаслідок застосування судом забезпечувальних заходів. Згідно з ч. 1 ст. 154 ЦПК України метою цього інституту є забезпечення відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову.

За приписами ч. 6 ст. 154 ЦПК України питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. Якщо клопотання про зустрічне забезпечення подане після застосування судом заходів забезпечення позову, питання зустрічного забезпечення вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання.

Таким чином, клопотання про зустрічне забезпечення може бути подане та вирішене судом після застосування судом заходів забезпечення позову та за клопотанням іншої сторони.

На підставі викладеного, керуючись ч.ч. 1,2 ст.149, п.2 ч.1 ст.150, ст.153, 258, 260, 353, 354 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву адвоката Скочко Ольги Анатоліївни представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову - задовольнити.

Забезпечити позов ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя.

Заборонити ОСОБА_2 та іншим особам вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер :05:003:0157, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , та транспортного засобу марки MITSUBISHI PAJERO, 1996 року випуску, номер VIN НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , або відчуження, передачу у користування та власність вказаного майна до розгляду справи по суті.

Копію ухвали надіслати заявнику, заінтересованим особам, уповноваженим на виконання органам негайно.

Строк пред`явлення до виконання 3 (три) роки з дня постановлення ухвали.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень, з негайним повідомленням суду про наслідки виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 157 ЦПК України, ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання АДРЕСА_2 .

Відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання АДРЕСА_3 .

Суддя О.Б.Подорець