ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

судді-доповідача Никифоряка Л.П.,

суддів Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

за участі секретаря судового засідання Драгомерецької А.О.,

розглянувши відкрито в залі судових засідань Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро справу, що виникла з цивільних правовідносин за позовом ОСОБА_1 до російської федерації в особі Уряду російської федерації про відшкодування моральної шкоди, в якій подана апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 жовтня 2024року,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2023року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до російської федерації в особі Уряду російської федерації в якому виклав вимоги про відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що згідно довідки № 0861 від 27 жовтня 2017року він проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з ним проживали його дружина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач зазначав, що військова збройна агресія російської федерації завдала тяжкі наслідки для України в цілому, так і для його сім`ї. Його син приєднався до лав Національної Гвардії України для захисту Вітчизни.

На фоні переживань від війни, перебуваючи під постійним стресом, хвилюючись за долю сина, ІНФОРМАЦІЯ_3 померла його дружина, що підтверджується відповідним свідоцтвом, актовий запис № 732 від 29 березня 2022року.

ІНФОРМАЦІЯ_4 загинув його позивача, що підтверджується свідоцтвом про смерть, актовий запис № 863 від 12 квітня 2022року. Факт того, що син загинув у період проходження служби при виконанні службових обов`язків підтверджується актом № 7/22 від 14 квітня 2022року про нещасний випадок (у тому числі поранення) солдата по мобілізації ОСОБА_3 .

Також, з постанови № 9 від 20 квітня 2022року щодо колишнього військовослужбовця солдата військової частини НОМЕР_1 НГУ ОСОБА_3 вбачається, що поранення останнього пов`язане із захистом Батьківщини.

Позивач вказував, що втративши за короткий час двох рідних людей дружину та сина, він зазнав душевних страждань, оскільки неодноразово переживав стрес, що призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків та змусило докладати додаткових зусиль до організації свого життя.

Водночас, факт спричинення йому моральної шкоди підтверджується висновком спеціаліста-психолога за результатами психологічного дослідження фізичної особи ОСОБА_1 .

Ураховуючи викладене, позивач виклав вимогу про стягнення з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 150 000 000,00грн, що еквівалентно станом на день подання позову 4 626 545,27 доларів США, або 3 908 550,34 Євро.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 жовтня 2024року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з російської федерації в особі Уряду російської федерації на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5 000 000,00грн, що еквівалентно станом на день ухвалення рішення 121 951,22 доларів США, або 112 007,17 Євро.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, виклав вимогу про скасування рішення та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтовувалась тим, що суд першої інстанції безпідставно визначив до стягнення моральну шкоду в загальному розмірі 5 000 000,00грн, не обґрунтував свій висновок щодо такого розміру. На думку заявника, вказана сума відшкодування моральної шкоди є заниженою та не відповідає завданим йому державою-агресором душевним стражданням, пережитому стресу у зв`язку з втратою за короткий час двох рідних людей дружини та сина, порушенням його нормальних життєвих зв`язків та додатковим зусиллям до організації свого життя. Крім того, вирішуючи спір, суд першої інстанції не врахував та не дав належної оцінки висновку спеціаліста-психолога щодо обґрунтованості вимог позивача та адекватності визначеного ним розміру моральної шкоди психотравмуючій ситуації.

Відповідач своїм правом, передбаченим статтею 360 ЦПК України, не скористався та відзиву на апеляційну скаргу не подавав.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про отримання документів в електронному суді. Клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи залишене судом без задоволення як необґрунтоване.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту рішення, яке оскаржено, доводів апеляційної скарги та меж, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженець с. Шатівка, Лозівського району, Харківської області є громадянином України (а.с.17-18).

Згідно довідки № 0861 від 27 жовтня 2017року ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з ним проживали ОСОБА_2 (дружина), ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 (син), ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.21).

Позивачем зареєстровано право власності на нерухоме майно 06 грудня 2003року, будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Загальна площа 275,0 кв.м, житлова площа 106,4 кв.м.

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_6 , його батьком є ОСОБА_1 , матір`ю є ОСОБА_2 , актовий запис № 755 від 08 квітня 1977року (а.с.27).

Військова збройна агресія російської федерації завдала тяжкі наслідки для України в цілому, так і для сім`ї позивача. Його син ОСОБА_3 приєднався до лав Національної Гвардії України для захисту Вітчизни.

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується відповідним свідоцтвом, актовий запис № 732 від 29 березня 2022року (а.с.24).

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , актовий запис № 863 від 12 квітня 2022року (а.с.29).

З акту № 7/22 від 14 квітня 2022року про нещасний випадок (у тому числі поранення) солдата по мобілізації ОСОБА_3 вбачається, що комісія виснувала, що нещасний випадок стався у період проходження служби при виконанні службових обов`язків (а.с.30-32).

У постанові № 9 від 20 квітня 2022року щодо колишнього військовослужбовця солдата військової частини НОМЕР_1 НГУ ОСОБА_3 встановлено, що поранення останнього пов`язане із захистом Батьківщини (а.с.33).

За короткий час, позивач втратив двох рідних людей дружину та сина.

З висновку спеціаліста-психолога за результатами психологічного дослідження фізичної особи ОСОБА_1 вбачається, що досліджена ситуація пов`язана зі впливом на життя і здоров`я ОСОБА_1 збройної агресії російської федерації на Україну, є, беззаперечно, психотравмуючою для останнього. Глибина інтенсивності, протяжність психотравмуючого впливу на особистість ОСОБА_1 , за обставинами, що були піддані дослідженню є надзвичайними, гіпертрофованими і потенційно небезпечними для його фізичного і психологічного здоров`я. За обставин, які розглянуті у дослідженні, заявнику ОСОБА_1 завдано моральної шкоди. Між спричиненою заявнику ОСОБА_1 моральною шкодою та психотравмуючими факторами, вбачається прямий причинно-наслідковий зв`язок. Визначений самостійно ОСОБА_1 розмір морального відшкодування за завдану моральну шкоду є адекватним психотравмуючій ситуації. Рекомендований розмір морального відшкодування ОСОБА_1 за даними психологічного дослідження встановлюється у 150 000 000,00грн, у тому числі з урахуванням фактору, що сам ОСОБА_1 вважає таку суму мінімально адекватною для можливого часткового відновлення морального (психологічного) здоров`я (а.с.55-80).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку про доведеність спричинення позивачу моральної шкоди внаслідок збройної агресії російської федерації проти України. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд врахував характер допущеного російською федерацією правопорушення, глибину душевних страждань ОСОБА_1 , позбавлення його можливості реалізації своїх прав, а також вимоги розумності та справедливості і дійшов висновку, що відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 слід визначити в розмірі 5 000 000,00грн. Також суд зауважив, що оскільки внаслідок здійснення збройної агресії проти України російська федерація вийшла за межі своїх суверенних прав, вчинила акт неповаги до суверенітету та територіальної цілісності іншої держави, то вона не має підстав посилатися на імунітет для уникнення відповідальності за заподіяну позивачу шкоду.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Загальновідомо (тобто таке, що не потребує доказування частина третя статті 82 ЦПК України), що російська федерація, яка здійснює збройну агресію проти України, зухвало відкидає визнання будь-якої відповідальності за свою протиправну діяльність в Україні.

02 березня 2022року збройну агресію рф проти України у резолюції ES-11/1 «Агресія проти України» визнала Генеральна Асамблея ООН. Вона вимагає від рф негайного припинення застосування сили проти України, утримання від погроз чи застосування сили проти будь-якої держави ООН, повного та безумовного виведення збройних сил з території України у межах її міжнародно-визнаних кордонів, а також забезпечення повного захисту цивільних осіб, включаючи гуманітарний персонал, журналістів та осіб, які перебувають у вразливому становищі, у тому числі жінок і дітей.

27 квітня 2022року Парламентська Асамблея Ради Європи ухвалила резолюцію «Наслідки продовження агресії російської федерації проти України: роль і відповідь Ради Європи» № 2433. Визнала, що агресія рф проти України є безпрецедентним актом як сама по собі, так і за її далекосяжними наслідками, бо провокує найважчу гуманітарну кризу в Європі з найбільшою кількістю жертв, наймасштабнішим внутрішнім і зовнішнім переміщенням населення з часів Другої світової війни.

14 квітня 2022року Верховна Рада України визнала дії, вчинені збройними силами рф та її політичним і військовим керівництвом під час останньої фази збройної агресії проти України, яка розпочалася 24 лютого 2022року, геноцидом Українського народу (пункт 1 Заяви Верховної Ради України «Про вчинення російською федерацією геноциду в Україні», схваленої постановою Верховної Ради України № 2188-IX).

Вчинення актів збройної агресії іноземною державою не є реалізацією її суверенних прав, а свідчить про порушення зобов`язання поважати суверенітет та територіальну цілісність іншої держави України, що закріплено у Статуті ООН.

Звернення позивача до українського суду слід вважати єдиним розумно доступним засобом захисту права, позбавлення якого означало б позбавлення такого права взагалі, тобто заперечувало б саму сутність такого права.

Подібні правові висновки зроблено у постановах Верховного Суду від 18 травня 2022року у справі № 428/11673/19 (провадження № 61-8291св21), від 18 травня 2022року у справі № 760/17232/20-ц (провадження № 61-15925св21) від 12 жовтня 2022року у справі № 463/14365/21 (провадження № 61-4498св22), від 12 жовтня 2022року справі № 463/14366/21 (провадження № 61-3713св22).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції вважав за доцільне визначити розмір відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди, завданої протиправними діями держави-агресора, в розмірі 5 000 000,00грн.

Позивач з таким розміром відшкодування завданої російською федерацією моральної шкоди не погоджується, вважає його надто малим.

Відповідно до частини першої статті 49 Закону України «Про міжнародне приватне право» права та обов`язки за зобов`язаннями, що виникають внаслідок завдання шкоди, визначаються правом держави, у якій мала місце дія або інша обставина, що стала підставою для вимоги про відшкодування шкоди.

До зобов`язань, що виникають з дії однієї сторони, з урахуванням положень статей 49-51 цього Закону, застосовується право держави, у якій мала місце така дія (стаття 48 Закону України «Про міжнародне приватне право»).

Відповідно до частини другої статті 2 ЦК України часниками цивільних відносин є, зокрема, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Завдання моральної шкоди є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Відшкодування моральної шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (пункт 2 частини другої статті 23 ЦК України).

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб (частина третя статті 23 ЦК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України).

Тлумачення статті 23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав».

Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2024року у справі № 279/1834/22 (провадження № 61-1382сво23)).

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (частина перша статті 1167 ЦК України).

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації (коли розмір компенсації не визначений законом).

Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021року у справі № 180/1735/16-ц (провадження № 61-18013сво18)).

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

Позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок, а відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022року у справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21)).

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого.

При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 25 травня 2022року у справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022року у справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21)).

Тому при визначенні грошової компенсації моральної шкоди слід враховувати те, що:

- дійсно внаслідок військової агресії рф проти України особа може зазнавати (зазнала) моральної шкоди;

- законодавець в статті 23 ЦК передбачив відкритий перелік обставин, які враховуються судом при визначенні розміру грошової компенсації (характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування; інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості);

- розмір грошової компенсації моральної шкоди завданої особі внаслідок військової агресії рф проти України може відрізнятися, залежно від того, на які обставини завдання моральної шкоди посилається позивач та які обставини враховані судом при визначенні розміру грошової компенсації моральної шкоди;

- такими обставинами може бути, зокрема: смерть близьких осіб, каліцтво особи чи близьких осіб; місце проживання особи (різняться відчуття осіб, що проживають на території проведення бойових дій чи осіб далеко від цієї території); пошкодження або знищення рухомого майна; права які порушені внаслідок військової агресії рф проти України тощо.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини перша-четверта статті 12 ЦПК України).

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків (частина п`ята статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Враховуючи встановлені у цій справі обставини, зокрема, триваючий характер порушень прав та законних інтересів позивача, характер вимушених змін у його житті, глибину фізичних та душевних страждань внаслідок смерті дружини та сина, порушення нормальних життєвих зв`язків внаслідок збройної агресії російської федерації проти України, які вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, апеляційний суд, виходячи із засад співмірності, розумності та справедливості, вважає, що необхідною й достатньою сатисфакцією для позивача є визначення розміру відшкодування моральної шкоди, яка підлягає компенсації за рахунок російської федерації, в сумі 20 000 000,00грн.

Апеляційний суд при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди за рахунок російської федерації внаслідок збройної агресії проти України враховує висновки Верховного Суду, які викладено у постановах від 22 травня 2024року у справі № 638/3891/22 (провадження № 61-8795св23), від 31 липня 2024року у справі № 686/14579/23 (провадження № 61-8229св24).

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зважаючи на те, що обставини справи встановлені судом першої інстанції повно, але неправильно застосовано приписи статті 23 ЦК України, з урахуванням обставин цієї справи, судової практики Верховного Суду щодо відшкодування моральної шкоди за рахунок російської федерації, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для зміни рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 жовтня 2024року в частині визначення розміру відшкодування завданої моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, шляхом збільшення цієї суми з 5 000 000,00грн до 20 000 000,00грн. В іншій частині рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 жовтня 2024року підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 259, 268, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 жовтня 2024року в частині стягнення з російської федерації в особі Уряду російської федерації на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої збройною агресією проти України, грошових коштів в розмірі 5000 000,00грн змінити, визначивши розмір відшкодування моральної шкоди, яка підлягає до стягнення з російської федерації в особі Уряду російської федерації на користь ОСОБА_1 в сумі 20 000 000(двадцять мільйонів),00грн.

В іншій частині рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 жовтня 2024року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 грудня 2024року.

Судді: