Справа № 373/800/24
Номер провадження 2/373/543/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2024 р. м. Переяслав

Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Реви О. І.

за участю:

секретаря судових засідань Хоменко Н. І.

позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Радзієвської О. Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Другої переяславської державної нотаріальної контори, ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Київської міського нотаріального округу Хоменко Вікторія Валеріївна, Дівичківська сільська рада Бориспільського району Київської області про скасування постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії та про зобов`язання вчинити дії,

встановив:

09.04.2024 позивач звернувся до суду з даним позовом, оскільки постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.02.2024 (справа № 373/791/23) в задоволенні позову ОСОБА_1 до Другої переяславської державної нотаріальної контори, треті особи: ОСОБА_2 , приватний нотаріус Київської міського нотаріального округу Хоменко В. В., Дівичківська сільська об`єднана територіальна громада Бориспільського району Київської області в особі Дівичківської сільської ради про скасування постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії та про зобов`язання вчинити дії, відмовлено з мотивів того, що до участі в справі в якості відповідача/співвідповідача не був залучений ОСОБА_2 , оскільки вчинення чи не вчинення нотаріальної дії стосується його прав та обов`язків.

Позовні вимоги мотивує та обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла баба позивача ОСОБА_3 , яка за свого життя склала заповіт, який посвідчений Стовп`язькою сільською радою Переяслав-Хмельницького району Київської області 03 липня 2017 року. Вказаний заповіт був складений на ім`я трьох спадкоємців: на його ім`я; на ім`я ОСОБА_4 та на ім`я ОСОБА_5 .

Один із спадкоємців за заповітом ОСОБА_5 спадщину не прийняв, оскільки помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто до відкриття спадщини. Таким чином, частка у спадщині, яку за заповітом мав прийняти та не прийняв ОСОБА_5 , мала бути розподілена порівну між двома іншими спадкоємцями за заповітом.

Позивач, як спадкоємець за заповітом, в межах встановленого строку для прийняття спадщини звернувся до Переяслав-Хмельницької районної державної нотаріальної контори Київської області (теперішня назва установи - Друга переяславська державна нотаріальна контора Київської області) із відповідною заявою про прийняття спадщини за заповітом.

Інший спадкоємець за заповітом ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто через 3 місяці та 3 дні після відкриття спадщини ОСОБА_3 (заповідача). Згідно матеріалів спадкової справи № 2/2021, заведеної після смерті гр. ОСОБА_3 жодних заяв про прийняття спадщини або про відмову від прийняття спадщини від померлого ОСОБА_5 не надходило.

Крім того, згідно матеріалів зазначеної спадкової справи після смерті ОСОБА_4 в межах строків, встановлених статтею 1276 ЦК України також не надходило жодних заяв від його спадкоємців про прийняття спадщини за спадковою трансмісією.

15 грудня 2022 року, вважаючи себе єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину за заповітом та до якого перейшли частки двох інших спадкоємців за заповітом, які не прийняли спадщину позивач звернувся до Другої переяславської державної нотаріальної контори Київської області з приводу оформлення своїх спадкових прав за заповітом на весь житловий будинок АДРЕСА_1 та на всю земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0.2500 га, кадастровий номер :03:007:0301, що розташована в АДРЕСА_1 (надалі - земельна ділянка).

Державний нотаріус Другої переяславської державної нотаріальної контори Київської області Коляденко Я.В. своєю постановою № 121/02-31 від 15.12.2022 року відмовив позивачу з приводу оформлення спадкових прав за заповітом на весь житловий будинок та на всю земельну ділянку. Позивачу було роз`яснено, що на його ім`я можливо видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом лише на 1/2 частку житлового будинку та на 1/2 частку земельної ділянки, оскільки спадщина після смерті ОСОБА_3 згідно заповіту має бути розподілена між ним та ОСОБА_4 в рівних частках кожному. В подальшому, у зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_4 гр. ОСОБА_4 , його частку успадкують та оформлять його спадкоємці по окремій спадковій справі заведеній приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хоменко В.В., № 05/2021. При цьому, спадкоємцями, які прийняли спадщину у спадковій справі № 05/2021, яка була заведена у зв`язку зі смертю ОСОБА_4 , є позивач та ОСОБА_2 .

Така позиція нотаріуса була вмотивована тим, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 належним чином прийняв спадщину після смерті гр. ОСОБА_3 , оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та до моменту своєї смерті не подавав заяви про відмову від прийняття спадщини. Вважає, що така відмова у вчиненні нотаріальної дії не відповідає положенням чинного законодавства України, є незаконною, необґрунтованою та порушує права та інтереси позивача як учасника нотаріального процесу та спадкоємця за заповітом.

Оскаржувана постанова нотаріуса містить посилання на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 15 серпня 2022 року по цивільній справі № 373/1103/21, яким встановлений факт постійного проживання ОСОБА_4 із спадкодавцем ОСОБА_3 станом на час відкриття спадщини внаслідок смерті останньої ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішення суду набуло законної сили.

Згідно частини 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, він не заявив про відмову від неї. ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , а саме через 3 місяці і 3 дні після відкриття спадщини ОСОБА_3 . Таким чином, на момент його смерті строк, встановлений статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини ОСОБА_3 або відмови від її прийняття, ще не закінчився.

Згідно частини 1 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Такий припис відповідає доктрині спадкового права, згідно до складу спадщини входять не речі, а майнові права на отримання речей, які спадкоємець за власною волею може реалізувати чи не реалізовувати.

Указує, що ОСОБА_4 , як спадкоємець за заповітом, у результаті смерті заповідача набув лише право на спадкування частки майна, шо є майновим правом, яке б могло стати речовим правом, якщо був би вчинений правочин щодо прийняття ним спадщини.

Прийняття спадщини, в розумінні частини 1 статті 202 ЦК України є одностороннім правочином, оскільки спрямоване на набуття спадкоємцем цивільних прав та обов`язків. При прийнятті спадщини повинні бути додержані вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину (стаття 203 ЦК України). Зокрема, волевиявлення спадкоємця повинно бути дійсним і відповідати його внутрішній волі. Такий правочин щодо прийняття спадщини міг бути вчинений ОСОБА_4 або шляхом активної поведінки, спрямованої на подання нотаріусу протягом шести місяців з моменту відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України), або шляхом пасивної поведінки, спрямованої на неподання нотаріусу заяви про відмову від прийняття спадщини протягом шести місяців з моменту відкриття спадщини, та за умови постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, (ч. 3 ст. 1268 ЦК України).

Оскільки на момент своєї смерті ОСОБА_4 не подав жодних заяв до нотаріальної контори щодо прийняття або відмови від прийняття спадщини за заповітом, а встановлений законодавством шестимісячний строк для прийняття спадщини не закінчився, воля ОСОБА_4 щодо цього залишилася невиявленою, а правочин щодо прийняття ним спадщини не був вчинений, оскільки не були дотриманні всі необхідні умови для його вчинення (шестимісячний строк не закінчився). Пасивна поведінка ОСОБА_4 до моменту його смерті (протягом 3 місяців і 3 днів з дня відкриття спадщини) не може бути підтвердженням його наміру щодо прийняття спадщини і жодним чином не може виключати подання ним заяви про відмову від прийняття спадщини протягом наступних майже 3 місяців, якби він був живий.

Тому, на випадок смерті спадкоємця за заповітом або за законом після відкриття спадщини, але до волевиявлення ним свого наміру щодо прийняття спадщини, статтею 1276 ЦК України передбачений порядок спадкової трансмісії, що є специфічним порядком набуття (переходу) права на спадкування за заповітом або за законом, який не є окремою підставою або видом спадкування, за яким суб`єктами спадкування стають спадкоємці померлого спадкоємця.

Тобто, реалізувати майнове право ОСОБА_4 на спадкування частки майна за заповітом та прийняти спадщину могли б його спадкоємці за законом в порядку статті 1276 ЦК України протягом тримісячного строку з моменту його смерті. Проте, згідно оскаржуваної постанови заяв про прийняття спадщини за спадковою трансмісією, у зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_4 гр. ОСОБА_4 , від будь-яких його спадкоємців до нотаріальної контори, в межах строків визначених статтею 1276 ЦК України, в межах спадкової справи 2/2021, заведеної після смерті ОСОБА_3 , не надходило.

Таким чином, ОСОБА_4 за життя жодним чином не виявив своєї волі щодо прийняття або відмови від прийняття спадщини за заповітом, так само як і його спадкоємці після його смерті не набули та не реалізували його право на спадкування за заповітом в порядку спадкової трансмісії. Тому, ОСОБА_4 не прийняв спадщину, яка відкрилася після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

У разі неприйняття спадщини чи відмови від неї одним із спадкоємців за заповітом, застосовується норма частини першої статті 1275 ЦК України, відповідно до якої частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом.

Таким чином, позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом, який належним чином прийняв спадщину в порядку та в строк, визначені чинним законодавством, частки інших двох спадкоємців за заповітом ( ОСОБА_5 та гр. ОСОБА_4 ), які не прийняли спадщину, переходять до нього. Отже, позивачу належить спадкове право за заповітом на весь житловий будинок та на всю земельну ділянку.

Оскаржуваною постановою позивачу було відмовлено з приводу оформлення спадкових прав за заповітом на весь житловий будинок та на всю земельну ділянку, що не відповідає чинному законодавству.

В той же час у постанові нотаріуса зазначено, що «…факт прийняття гр. ОСОБА_4 спадщини після смерті гр. ОСОБА_3 підтверджується рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 15 серпня 2022 року по цивільній справі № 373/1103/21 за номером провадження 2/373/23/22. яким встановлено факт постійного проживання гр. ОСОБА_4 зі спадкодавцем гр. ОСОБА_3 станом на час відкриття спадщини внаслідок смерті останньої ІНФОРМАЦІЯ_1 …».

З таким твердженням представник позивача погодитися не може, вважаючи, що вищезазначене рішення суду дійсно встановлює факт постійного проживання ОСОБА_4 із ОСОБА_3 станом на час відкриття спадщини внаслідок смерті останньої, але не встановлює факту прийняття ОСОБА_4 спадщини після смерті ОСОБА_3 , що за своїми наслідками є різними фактами, що мають юридичне значення.

Згідно приписів частини 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Однак, внаслідок передчасної смерті гр. ОСОБА_4 строк, встановлений статтею 1270 України для його волевиявлення щодо відмови від прийняття спадщини, не закінчився, а волевиявлення не відбулося.

Посилаючись на вимоги ст. 203 ЦК України вважає, що ОСОБА_4 своєї волі на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 чи про відмову від неї не виразив. Нотаріус не може встановлювати факт, що має юридичне значення або вирішувати питання про набуття прав особою, яка у зв`язку зі своєю смертю, вже не може бути стороною правочину, не є стороною нотаріального процесу, оскільки вже не має цивільної правоздатності та дієздатності. Зазначає про те, що для подібних випадків законом передбачено спадкову трансмісію, як специфічний порядок переходу права на прийняття спадщини, за яким суб`єктами спадкування стають спадкоємці померлого спадкоємця, до яких переходить право померлого спадкоємця реалізувати його майнові права на прийняття спадщини. Чинним законодавством не передбачено будь-якого іншого порядку реалізувати право спадкоємця, який помер після відкриття спадщини але до закінчення шестимісячного строку, на прийняття такої спадщини або відмови від неї.

Спадкоємці померлого ОСОБА_4 не скористалися правом на прийняття спадщини за заповітом в порядку спадкової трансмісії. Таким чином нотаріус, посилаючись на вищезазначене рішення суду, зробив помилковий висновок, взяв на себе непритаманну йому компетенцію та встановив юридичний факт, який не був встановлений рішенням суду, а саме факт прийняття ОСОБА_4 спадщини після смерті ОСОБА_3 . Підстави для такого висновку нотаріуса, який було покладено в основу оскаржуваної постанови, відсутні.

Позивач у травні 2023 року звернувся до суду з позовом до Другої Переяславської державної нотаріальної контори, треті особи: ОСОБА_2 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хоменко В. В., Дівичківська сільська об`єднана територіальна громада Бориспільського району Київської області в особі Дівичківської сільської ради, про скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії та зобов`язання вчинити дії.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 лютого 2024 року у справі № 373/791/23 провадження № 61-12890св23 в задоволені позову було відмовлено з мотивів того, що до участі у справі в якості відповідача/співвідповідача не був залучений ОСОБА_2 , оскільки вчинення чи не вчинення нотаріальної дії стосується його прав та обов`язків.

Тому, враховуючи позицію Верховного Суду щодо належного складу співвідповідачів у справі, яка викладена в вищезазначеній постанові позивач, не змінюючи підстави позову та предмету позову, звернувся до суду з даним позовом до двох співвідповідачів: до Другої переяславської державної нотаріальної контори та до ОСОБА_2 .

Указує на те, що статтею 2 Закону України «Про нотаріат» правовою основою діяльності нотаріату є Конституція України, Закон України «Про нотаріат», інші законодавчі акти України. Згідно частини 3 статті 49 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії. забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії.

Згідно частини 4 статті 49 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

Статтею 50 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії. Можливість оскарження нотаріальних дій або відмови у їх вчиненні забезпечує законність нотаріального провадження і захист прав та інтересів учасників нотаріального процесу. Судовий контроль за діяльністю нотаріусів має забезпечити виправлення нотаріальних помилок, тлумачення чинного законодавства та сприяти дотриманню законності у сфері цивільних правовідносин, що виникають із вчинення нотаріальних дій.

Статтями 15, 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення або оспорювання, шляхом звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в судовому порядку звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно частини 1 статті 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 438/610/14- н зазначено, що закріплене у статті 50 Закону України «Про нотаріат» право на оскарження нотаріальної дії може бути реалізоване у тому випадку, якщо звернення з такою вимогою може призвести до відновлення порушеного права або інтересу безвідносно до дослідження правомірності дій інших осіб. У порядку цивільного судочинства розглядаються вимоги про оскарження дій нотаріуса лише у разі відсутності спору про право між учасниками цивільних правовідносин. Якщо право позивача оспорюється іншими учасниками конкретних цивільних правовідносин, які вважають, що вчинення чи не вчинення певної нотаріальної дії вплине на їх права та обов`язки, такий спір підлягає розгляду саме між особою, яка безпосередньо брала участь у нотаріальному процесі та особою, яка оспорює права, які виникають на підставі вчинення нотаріальної дії. Вирішуючи питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, суд повинен враховувати характер спірних правовідносин, визначену ним норму матеріального права, яка підлягає застосуванню, та матеріально-правовий інтерес у вирішенні справи. До таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 28 квітня 2021 року у справі 3 325/1141/18 (провадження № 61- 5045св19).

22.04.2024 суд постановив ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду, про відкриття провадження та призначення підготовчого засідання, а також про витребування доказів та про відмову у забезпеченні позову.

10.05.2024 від відповідача Другої переяславської державної нотаріальної контори надійшов відзив на позов у якому зазначається про те, що позовні вимоги нею не визнаються з огляду на таке. Оскаржувана позивачем постанова містить оцінку правовим відносинам з посиланням на норми діючого цивільного законодавства, що підлягають застосуванню у спадкових справах. Нотаріусом було взято до уваги наявність судового рішення, що містить висновок про те, що ОСОБА_4 постійно проживав разом із спадкодавцем ОСОБА_3 , а тому вважається таким, що прийняв спадщину.

10.05.2024 від Другої переяславської державної нотаріальної контори до суду надійшла копія спадкової справи ОСОБА_3 .

14.05.2023 до суду від третьої особи приватного нотаріуса Хоменко В. В. надійшла письмова заява про розгляд справи у її відсутності.

21.05.2024 від відповідача ОСОБА_2 до суду надійшла письмова заява про те, що пред`явленого позову він не визнає та погоджується з відзивом на позов, що поданий Другою переяславською державною нотаріальною конторою. Справу просив розглянути в його відсутності, у задоволенні позову просить відмовити.

27.05.2024 відповідною ухвалою суду підготовче провадження по справі було закрите та справу призначено до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Радзієвська О.Є. позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить їх задовольнити з підстав, що зазначені нею в позовній заяві.

Позивач погодився з доводами свого представника.

Від імені третьої особи Дівичківської сільської ради до суду 10.06.2024 надійшла заява про розгляд справи без участі її представника.

11.06.2026 представник позивача подала суду заяву про відшкодування понесених позивачем судових витрат.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися. Судом була постановлена ухвала про розгляд справи в їх відсутності.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, судом встановлено таке.

03.07.2017 ОСОБА_3 склала заповіт, що був посвідчений секретарем виконавчого комітету Стовп`язької сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області. За цим заповітом вона, на випадок своєї смерті, заповіла все своє майно ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 1222 ЦК спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Один із спадкоємців ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , тобто до відкриття спадщини. Таким чином, він не вважається спадкоємцем майна ОСОБА_3 .

Частиною 1 статті 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Отже, право на спадкування за вищевказаним заповітом мали дві особи, які є живими на час відкриття спадщини. У даному випадку це позивач та його рідний брат ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, а відтак у відповідності до ч. 2 ст. 1220 ЦК України цей день є часом відкриття спадщини.

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_4 , який за свого життя не звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , як спадкоємець за заповітом, чи про відмову від спадщини.

Від часу відкриття спадщини ОСОБА_3 її онук ОСОБА_2 , відповідач по справі, 28.12.2020 звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після її смерті. Указана заява була нотаріально посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пашковець О. В. 28.12.2020 та надіслана до Переяслав-Хмельницької районної державної нотаріальної контори того ж дня поштою. На підставі такої заяви 06.01.2021 була заведена спадкова справа № 2/2021.

Позивач 16.02.2021 звернувся до Переяслав-Хмельницької районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті його баби ОСОБА_3 як спадкоємець за заповітом.

Частиною 2 статті 1223 ЦК України передбачено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Спадкоємець за заповітом ОСОБА_4 за свого життя після смерті спадкодавця ОСОБА_3 у відповідності до приписів ст. 1268 ЦК України вчинив дії, які свідчили про прийняття ним спадщини. Так, частиною 1 статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Частиною третьої статті 1268 ЦК України установлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 15.08.2022 встановлений факт постійного проживання ОСОБА_4 зі спадкодавцем ОСОБА_3 станом на час відкриття спадщини внаслідок смерті останньої ІНФОРМАЦІЯ_6 за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, ОСОБА_4 , як спадкоємець за заповітом відповідно до приписів ч. 1 та 3 ст. 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини і протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України (в межах часу свого життя до своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_7 ) він не заявив про відмову від неї.

За приписами ч. 5 ст. 1268 незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Тобто, ОСОБА_4 спадщина після смерті його баби ОСОБА_3 належить від дня її смерті, оскільки він прийняв спадщину після неї в розумінні ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України.

У даному спорі положення закону про спадкову трансмісію застосуванню не підлягають. Так, частина 1 статті 1276 передбачає, що якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

Умовою настання спадкової трансмісії є та обставина, що спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти. Ключовим є така обставина як не вчинення спадкоємцем дій по прийняттю спадщини.

Прийняттям спадщини є дії (умови), що визначені статтею 1268 ЦК України. У частині третій цієї статті є пряма диспозитивна норма закону, яка вказує на те, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

За таких обставин суд доходить висновку про відсутність спадкової трансмісії щодо спадщини після смерті ОСОБА_3 .

Оскаржувана постанова нотаріуса містить висновок про те, що спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняли позивач ОСОБА_1 як спадкоємець за заповітом та відповідач ОСОБА_2 як спадкоємець за правом представлення, оскільки його мати ОСОБА_6 як дочка ОСОБА_3 померла до відкриття спадщини.

Частиною першою статті 1266 ЦК України передбачено, що внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Суд не вдається до оцінки описової частини оскаржуваної постанови нотаріуса про те, що ОСОБА_2 є спадкоємцем майна померлої ОСОБА_3 за правом представлення, оскільки таку обставину позивач не оскаржував і вона не є предметом спору.

В оскаржуваній постанові нотаріус також указав про те, що у порядку спадкової трансмісії після смерті ОСОБА_4 жоден спадкоємець із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 не звертався.

Позивач у позові стверджує про те, що він залишився єдиним спадкоємцем за заповітом ОСОБА_3 , оскільки ОСОБА_5 помер до відкриття спадщини, а тому не може вважатися спадкоємцем за заповітом; ОСОБА_4 помер після відкриття спадщини, але не прийняв її відповідно до вимог закону.

Нотаріус у постанові зазначає про те, що відповідач ОСОБА_2 30.04.2021 звернувся до нього із заявою про оформлення спадкових прав після смерті ОСОБА_3 , але постановою від 30.04.2021 йому було відмовлено у цьому.

Нотаріус правильно установив, що частка ОСОБА_5 , який був визначений спадкоємцем за заповітом, але помер до відкриття спадщини ОСОБА_3 , розподілилася між двома іншими спадкоємцями за заповітом, які були живі на час відкриття спадщини ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в рівних долях.

Факт прийняття спадщини ОСОБА_4 установлений рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 15.08.2022 та відсутністю поданих ним за свого життя заяв про відмову від спадщини, а також заяв про прийняття спадщини після його смерті в порядку спадкової трансмісії.

Таким чином, нотаріус дійшов правильного висновку, що спадщина після смерті ОСОБА_3 має бути розподілена в такий спосіб: 1/2 частину її спадкового майна успадковує ОСОБА_1 , як спадкоємець за заповітом; 1/2 частину її спадкового майна фактично прийняв ОСОБА_4 , як спадкоємець за заповітом. У зв`язку із смертю останнього 07.12.2020 успадкована ним 1/2 частина спадкового майна ОСОБА_3 підлягає спадкуванню відповідно до вимог закону.

У даному випадку, після смерті ОСОБА_4 заведена інша спадкова справа приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хоменко В. В.

Відповідачу ОСОБА_2 у межах спадкової справи після смерті ОСОБА_3 свідоцтво право на спадщину в порядку представлення видані бути не можуть у зв`язку з наявністю спадкоємців за заповітом.

Позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на все майно спадкодавця та роз`яснено про можливість видачі йому такого свідоцтва на 1/2 частину спадкового майна ОСОБА_3 , що відповідає вимогам закону.

Таким чином, встановивши правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначившись з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, встановивши обставини справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в зв`язку з необґрунтованістю (недоведеністю) позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Дійшовши висновку про відмову у задоволенні позову судові витрати, понесені позивачем, йому не відшкодовуються, а покладаються на нього.

Враховуючи вищевикладене, на підставі ст. 1220, 1222, 1223, 1266, 1268, 1270 та 1276 ЦК України, згідно ст. 10, 12, 13, 19, 80, 81, 141, 211, 223, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Другої переяславської державної нотаріальної контори, ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Київської міського нотаріального округу Хоменко Вікторія Валеріївна, Дівичківська сільська рада Бориспільського району Київської області про скасування постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії та про зобов`язання вчинити дії, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 19.06.2024.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ;

представник позивача: адвокат Радзієвська Олена Євгенівна, РНОКПП НОМЕР_2 ;

відповідач Друга переяславська державна нотаріальна контора, адреса місцезнаходження: вул. Оболонна, буд. № 2В, м. Переяслав, Бориспільський район, Київська область, 08400; ;

відповідач: ОСОБА_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ;

третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хоменко Вікторія Валеріївна, адреса місцезнаходження: вул. Саксаганського, буд. № 65, літ. А, прим. 21, м. Київ, 01033; РНОКПП НОМЕР_4 ;

третя особа Дівичківська сільська рада, адреса місцезнаходження: вул. Сонячна, буд. № 1А, с. Дівички, Бориспільський район, Київська область, 08456; .

Суддя: О. І. Рева