Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
Справа № 279/3905/24
Провадження № 2-о/279/116/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2024 року

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в складі судді Шульги О.М., з секретарем Райвахівською Л.В., розглянувши в приміщенні суду в м.Коростені цивільну справу № 279/3905/24 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою в якій просить видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , строком на шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонити перебувати в місці проживання ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_2 ; заборонити наближатися на відстань ближче 1 000 м. до місця проживання (перебування) ОСОБА_1 ; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборонити вести листування, телефонні переговори або контактувати з ОСОБА_1 через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

В обґрунтування таких вимог зазначено, що незважаючи на окреме проживання, ОСОБА_2 приїжджає за місцем її проживання, вчиняє фізичне насильство, висловлюється нецензурною лайкою, що було поводом для неодноразових викликів поліції та спричиняє їй душевні хвилювання та психологічні страждання.

09.06.2024 року ОСОБА_2 в черговий раз побив її, що стало підставою для притягнення останнього до адміністративної відповідальності з направленням матеріалів до суду. Також працівниками поліції було складено терміновий заборонений припис стосовно кривдника, який останній порушує, що стало підставою для зміни її місця проживання.

Наразі має намір звертатися до суду з позовом про розірвання шлюбу.

Заявник вимоги за заявою підтримала, про зо зазначила у своїй заяві.

Заінтересована особа ОСОБА_2 у своїй заяві зазначив. що сварка з дружиною виникла по тій причині, що повернувшись з роботи в будинку був безлад , на що він зауважив, якщо таке буде мати місце і надалі, дружина буде шукати роботу. Це і стало підставою для виклику поліції. Доводи про те, що він її бив та знущався не відповідають дійсності.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наступне.

Судом встановлено, що заявник та заінтересована особа перебувають в зареєстрованому шлюбі , від якого мають двох неповнолітніх дітей. Наразі учасники справи проживають за різними адресами.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини у вказаній сфері, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Пунктами 3, 6, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, одним із яких є заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою (частина друга статті 26 вказаного Закону).

Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частинами третьою та четвертою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви.

Також під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність.

Такі правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 363/3496/18 (провадження № 61-4830св19), від 26 вересня 2019 року у справі № 452/317/19-ц (провадження № 61-12915св19), від 17 червня 2020 року у справі № 509/2131/18 (провадження № 61-271св19), від 23 грудня 2020 року у справі № 753/17743/19 (провадження № 61-23053св19), від 24 лютого 2021 року у справі № 570/2528/20 (провадження № 61-16103св20), від 17 листопада 2021 року у справі № 755/937/21 (провадження № 61-7884св21) та інших.

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису за захистом прав та інтересів, які, на її думку, порушені внаслідок домашнього насильства психологічного характеру, що вчиняє стосовно неї її чоловік ОСОБА_2 .

На підтвердження наведених обставин послалась на звернення до правоохоронних органів стосовно вчинення таких дій.

З додатків, доданих до заяви слідує, що 09.06.2024 року інспектором СПДН Коростенського РУП видано терміновий заборонений припис, зміст якого взагалі не містить даних про те, в чому конкретно полягало домашнє насильство психологічного характеру відносно заявниці, наявність ризиків, тому такий припис є формальним. Інформація до цього припису внесена лише зі слів заявника.

Інших належних, достатніх, допустимих та достовірних доказів вчинення відносно заявниці домашнього насильства з боку ОСОБА_2 не подано, судові рішення, які набрали законної сили про визнання останнього винуватим у вчиненні вищенаведених дій відсутні.

Отже, суду не доведено належними засобами доказування, що заінтересована особа є кривдником щодо заявника.

Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Наведені заявником обставини та додані до заяви документи не дають підстав для висновку про необхідність видання обмежувального припису щодо заінтересованої особи.

Таким чином, виходячи із загального обсягу доказів, які долучено заявницею разом із заявою про видачу обмежувального припису, суд дійшов висновку про відсутність належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів, в розумінні ст.76-80 ЦПК України, на підтвердження наявності ризиків, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені вказаним Законом.

Ураховуючи наведене підстави для задоволення заяви відсутні.

Керуючись ст.ст. 350-1 - 350 -6 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про видачу обмежувального приписувідмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі протягом тридцяти днів апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня його вручення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Особи, які беруть участь у справі:

Заявник ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , адреса фактичного проживання та адреса для листування: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Заінтересована особа ОСОБА_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя: О.М.Шульга