ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

20 червня 2024 року

м. Харків

справа № 642/2276/23

провадження № 22-ц/818/1627/24

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів колегії - Маміної О.В., Тичкової О.Ю.

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК Українив м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання та гарячу воду, за апеляційною скаргою ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , в особі представника ОСОБА_8 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 01 лютого 2024 року, постановлене суддею Ольховським Є.Б.,

в с т а н о в и в:

У травні 2023 року Представник позивача звернувся до суду із даним позовом, в якому просив стягнути з відповідачів заборгованість за послуги теплопостачання та гарячого водопостачання за період з 01.02.2014 р. по 31.01.2022 р. у розмірі 46 547,44 грн..

Обгрунтовуючи позовні вимоги посилався на те, що відповідачі проживають та зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 і є абонентами КП «Харківські теплові мережі», однак, в порушення приписів чинного законодавства свого обов`язку щодо проведення оплати за комунальні послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання відповідачі належним чином не здійснюють, внаслідок чого у них перед позивачем утворилась вказана заборгованість.

Рішенням Ленінського райсуду м. Харкова від 16.06.23 позовні вимоги задоволено. Вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за послуги теплопостачання та гарячого водопостачання за період з 01.02.2014 р. по 31.01.2022 р. у розмірі 46 547 грн. 44 коп. та судовий збір у розмірі 2684 грн., що в рівних частках з кожного по 447 грн. 34 коп. з кожного.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 12.12.23 заяву адвоката Тарусіної Я.М. в інтересах ОСОБА_10 про скасування заочного рішення задоволено. Вищезазначене заочне рішення від 16.06.2023 року скасовано, призначено справу до розгляду в спрощеному позовному провадженні.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 01 лютого 2024 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і.п.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і.п.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і.п.н. НОМЕР_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , і.п.н. НОМЕР_4 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , і.п.н. НОМЕР_5 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , і.п.н. НОМЕР_6 , які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» (, адреса місцезнаходження: м. Харків, вул. Мефодіївська, 11, НОМЕР_7 , банк одержувача ФХОУ ПАТ «Державний ощадний банк України», м. Харків, МФО 351823) заборгованість за послуги теплопостачання та гарячого водопостачання за період з 01.02.2014 р. по 31.01.2022 р. у розмірі 46 547 (сорок шість тисяч п`ятсот сорок сім) грн. 44 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і.п.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і.п.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і.п.н. НОМЕР_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , і.п.н. НОМЕР_4 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , і.п.н. НОМЕР_5 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , і.п.н. НОМЕР_6 , які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» (, адреса місцезнаходження: м. Харків, вул. Мефодіївська, 11, НОМЕР_7 , банк одержувача ФХОУ ПАТ «Державний ощадний банк України», м. Харків, МФО 351823) судовий збір у розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн., що в рівних частках з кожного по 447 грн. 34 коп. з кожного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , в особі представника ОСОБА_8 просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Зазначає, що судом першої інстанції не було прийнято до уваги та фактично проігноровано той факт, що розрахунок заборгованості позивача не є точним, бо він є проведеним на опалювальну площу всієї квартири, хоча фактично в квартирі опаляється лише одна кімната. Вказує, що конкретної інформації з відповідей КП «ХТМ» стороні відповідача отримати невдалося, але факт залишається фактом в квартирі опалюється лише одна житлова кімната. Вважає, що доводи позивача стосовно того, що він неодноразово звертався до суду за захистом своїх прав з іншими позовними заявами, за інший період часу, по яким вже є інші рішення суду, не можуть бути прийняті до уваги, бо вони не переривають строк позовної давності. Вказує, що зауваження позивача стосовно того, що строки, визначені ст. 257,258 ЦК України продовжуються на строк дії карантину, не можуть бути взяті судом до уваги, бо на момент запровадження карантину, тобто станом на 12.03.2020 року позивачем вже були пропущені строки позовної давності. Вважає, що позивач має право вимагати стягення заборгованості з 26.04.2020 року.

Представник КП «ХТМ» надав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що він неодноразово звертався до суду за захистом своїх законних прав і інтересів з відповідними позовами, таким чином, норма ч. 1 ст. 264 ЦК України встановлює, що перебіг позовної давності перепивається вчиненням боржником дій, що свідчать про визнання ним свого боргу або іншого обов`язку. Вказував, що на всій території України запроваджено карантин з 12 березня 2020 року до 30 червня 2023 року, та те, що під час дії карантину строки, визначені ст. 257 Цивільного кодексу України, продовжуються на строк дії такого карантину, загальний період з 12.03.2017 року по 30.06.20223 року не входить у строки позовної давності. Вказує, що розрахунок суми боргу або переплат формується програмним забезпеченням, встановленим у КП «Харківських теплових мережах» в автоматичному режимі, на підставі наявних об`єктивних даних, що формуються за звітній період у відповідності з Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 року № 315 та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 28.12.2018 року за № 1502/32954, яка є у вільному доступі в мережі інтернет. Звертає увагу на те, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України ч.І ст.32 Закону № 1875. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про житлово- комунальні послуги» розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Наголошує, що Позовна давність за вимогами про стягнення заборгованості з оплати ЖКП переривається у разі подання Позивачем позову до суду, тому період з 01.02.2014 року по 01.01.2022 року не є пропущеним, оскільки КП «Харківські теплові мережі неодноразово звертались до суду за захистом своїх законних прав і інтересів. Вищезазначені пояснення підтверджуються судовою практикою, а саме ухвалою апеляційного суду Харківської області № 22-Ц/2090/5591/12 від 20.12.2012р.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи і вимоги апеляційної скарги, вважає необхідним задовольнити апеляційну скаргу частково з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи і у такому випадку судове засідання не проводиться.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з 2014 року по січень 2022 року включно відповідачем жодного разу не було здійснено оплату за послуги з опалення та гарячого водопостачання, позов подано 03.05.2023 року. Таким чином, перебіг позовної давності переривався у зв`язку з неодноразовим зверненням позивача з позовами до суду.

Колегія суддів не може в повній мірі погодитись з вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 ., особовий рахунок № НОМЕР_8 , та є споживачами послуг з постачання теплової енергії та гарячої води, які надаються КП "Харківські теплові мережі".

Відповідно до наданого позивачем реєстру нарахувань та оплат відповідачам за період з лютого 2014 року по січень 2022 року існує заборгованість в сумі 46547,44 гривень.

В ході розгляду справи представником відповідачів заявлено про застосування строку позовної давності.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Згідно зі ст.1Закону України «Про житлово-комунальніпослуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Як убачається з матеріалів справи, КП «ХТМ» надаються послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, а відповідачі, в свою чергу, споживають зазначені послуги, що свідчить про наявність між ними взаємних зобов`язань.

За правилами ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, разом з тим відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Наведеними положеннями закону передбачено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Ураховуючи наведене, обов`язок по укладанню договору про надання житлово-комунальних послуг покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця.

Отже, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року, прийнятій у справі №6-2951цс15, а також у постанові Верховного Суду від 18 травня 2020 року, прийнятій у справі №176/456/17 (провадження № 61-63св18).

Приписами п. 5 ч. 3ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що споживач, серед іншого, зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги в строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 68 ЖК України, плата за комунальні послуги у жилому приміщенні, що належить громадянинові, береться, крім квартирної плати, за затвердженими у встановленому порядку тарифами, у строки, визначені угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги.

Згідно з п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630, постачання холодної та гарячої води, плата за житлово-комунальні послуги вноситься власниками квартир, наймачами та орендарями щомісяця, не пізніше 20 числа, що настає за розрахунковим. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води або до затверджених нормативів (норм) споживання.

Порядок формування та затвердження цін і тарифів на житлово-комунальні послуги визначені вимогами ст. 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

До повноважень позивача не входить зменшення або збільшення тарифів, встановлених для оплати наданих послуг.

Згідно з пунктом 8 «Правил надання населенню послуг по водо-теплопостачанню і водовідводу», послуги надаються відповідно до умов договору. Але це не означає, що під час відсутності такого договору відповідачі мають право користуватися послугами, що фактично надаються, і не оплачувати їх.

За змістом ч.6 ст. 19 ЗаконуУкраїни «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до вимог ст. 25 Закону України «Про теплопостачання» у разі відмови оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

Це узгоджується з положеннями ст.11ЦК України відповідно до якої, цивільні права і зобов`язання виникають не тільки з основ передбачених законодавством, а також з дії громадян.

Такими діями відповідачів є фактичне користування послугами, що надаються позивачем.

Згідно зі ст.525ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповіднодо ст. 526ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами ст. 64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Оскільки відповідачі офіційно, у встановленому чинним законодавством порядку не відмовились від послуг, які надавало їм КП «Харківські теплові мережі», то в них виник обов`язок сплатити ці послуги.

Правилами ч.1ст. 2 ЦПКУкраїни унормовано, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст.13ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що відповідачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 ., особовий рахунок № НОМЕР_8 , та є споживачами послуг з постачання теплової енергії та гарячої води, які надаються КП "Харківські теплові мережі» та відповідно до наданого позивачем реєстру нарахувань та оплат відповідачам за період з лютого 2014 року по січень 2022 року існує заборгованість в сумі 46547,44 гривень.

Доказів того, що послуги відповідачам не надавались, що вони не користувалися наданими послугами і потреби в таких послугах не мали, належними та допустимими доказами не доведено та матеріалами справи не підтверджено.

З огляду на зазначене, доведеним позивачем є факт невиконання відповідачами обов`язку щодо оплати вартості отриманих послуг з теплопостачання та підігріву води в період з лютого 2014 року по січень 2022 року у розмірі 46547,44 гривень.

Між тим, представником відповідачів було заявлено про застосування строків позовної давності до заявлених вимог.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, як це закріплено положеннями ст. 257 ЦК України.

Для окремих видів вимогзакономвстановлена спеціальна позовна давність, зокрема ч. 2 ст.258ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, як це унормовано вимогами ч. 1 ст. 261 ЦК України.

За правилами ч. 5 ст. 216 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

У постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року, прийнятій у справі №6-14цс14, від 29 жовтня 2014 року, прийнятій у справі №6-169цс14, від 30 вересня 2015 року, прийнятій у справі №6-154цс15, зроблено висновок про те, що за договором, що визначає щомісячні платежі перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а також початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно з ч. 4 ст.267ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд зазначає, що позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом ч. 5 ст.267ЦК України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності. При цьому саме на позивача покладено обов`язок доказування тієї обставини, що строк звернення до суду було пропущено з поважних причин (п.п. 6.43, 6.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019, прийнятій по справі №911/3681/17).

Як зазначив Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях від 20.09.2011 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії», та від 22.10.1996 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Суд зазначає, що правила про позовну давність мають застосовуватись лише тоді, коли буде доведено існування самого суб`єктивного права. У випадку відсутності такого права або коли воно ніким не порушено, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а в зв`язку з необґрунтованістю самої вимоги.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.

Законом України №530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)»введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина другастатті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).

Законом України від 30 березня 2020 року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)»розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК Українидоповнено, зокрема пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями257,258,362,559,681,728,786,1293цьогоКодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Зазначений Закон України від 30.03.2020 №540-IX набрав чинності 02.04.2020.

У постановах Верховного Суду від 7 вересня 2022 року, прийнятій у справі №679/1136/21 (провадження № 61-5238св22) та від 20 квітня 2023 року, прийнятій у справі №728/1765/21 (провадження № 61-6640св21) зазначено, що «у пункті 12розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК Україниу редакціїЗакону України від 30 березня 2020 року №540-IXперелічені всістатті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)».

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS-CoV-2.

Отже, у спірних правовідносинах позовна давність щодо вимог про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання та підігріву холодної води, надані з квітня 2017 року по 31 січня 2022 року, в силу п. 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України на момент подання позову (03.05.2023) не спливла та продовжується на строк дії карантину.

Разом з цим, в межах розгляду даної справи позивач не довів, а суд не встановив обставин, що вказували б на поважність причин пропуску позовної давності, що дає суду підстави для відмови у задоволені позовних вимог в частині стягнення з відповідачів заборгованості за надані послуги з теплопостачання та підігріву води за період з 01.02.2014 по 31.03.2017 включно, що є підставою для відмови у задоволені позову в цій частині.

Посилання суду першої інстанції на те, що перебіг позовної давності переривався у зв`язку з неодноразовим зверненням позивача з позовами до суду, колегія суддів вважає помилковими, оскільки відсутні належні та допустимі докази того, що раніше КП "ХТМ" зверталося до суду з позовом про стягнення заборгованості за період з 01.02.2014 по 31.03.2017. Факт звернення КП "ХТМ" з позовом про стягнення заборгованості за інші періоди правового значення не має.

При обчислені строку позовної давності судом були враховані положення статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до яких, плата за-комунальні послуги (послуги з теплопостачання) нараховується щомісячно, а отже перебіг позовної давності починається після несплати (часткової оплати) чергового платежу.

Натомість позовні вимоги про стягнення заборгованості з відповідачів за період з 01.04.2017 по 31.01.2022 в сумі 35230,33 гривень, заявлені в межах строку позовної давності, а відтак, підлягають задоволенню.

Доводи представника відповідачів про те, що фактично в квартирі опалюється лише одна кімната, оскільки батарея в іншій кімнаті була зрізана, колегією суддів не приймаються до уваги з огляду на наступне.

Так, відповідно до відповіді КП «ХТМ» від 12.12.2023 року роботи по демонтажу системи опалення у квартирі АДРЕСА_2 не проводились.

Фотографії, які надані представником відповідача на підтвердження того, що в одній із кімнат відсутнє теплопостачання у звязку з тим, що образані труби, судом також не приймаються до уваги, оскільки не доказує той факт, що ці фотографії зроблені саме в спірній квартирі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, позовні вимоги КП «ХТМ» частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на те, що позовні вимоги КП «Харківські теплові мережі» підлягають частковому задоволенню, а саме на 75,6%, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню 2029, 10 грн., по 338,18 грн. кожного. Крім того, оскільки апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а саме апеляційна скарга задоволена на 24,4%, з КП «ХТМ» на користь відповідачів підлягає стягненню 785, 87 грн.

Таким чином, враховуючи вимоги ч. 10 ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь КП «ХТМ» підлягає стягнення судовий збір у розмірі 1243,23 (2029,10 785, 87 = 1243,23 : 6 = 207, 20 грн.)

На підставі викладеного, керуючись ст. 258, 259, 264-265, 279 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , в особі представника ОСОБА_8 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 01 лютого 2024 року змінити в частині суми стягнення заборгованості за комунальні послуги.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і.п.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і.п.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і.п.н. НОМЕР_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , і.п.н. НОМЕР_4 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , і.п.н. НОМЕР_5 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , і.п.н. НОМЕР_6 , які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» (, адреса місцезнаходження: м. Харків, вул. Мефодіївська, 11, НОМЕР_7 , банк одержувача ФХОУ ПАТ «Державний ощадний банк України», м. Харків, МФО 351823) заборгованість за послуги теплопостачання та гарячого водопостачання за період з 01.04.2017 по 31.01.2022 в сумі 35230,33 гривень.

Перерозподілити судові витрати.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і.п.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і.п.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і.п.н. НОМЕР_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , і.п.н. НОМЕР_4 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , і.п.н. НОМЕР_5 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , і.п.н. НОМЕР_6 , які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» (, адреса місцезнаходження: м. Харків, вул. Мефодіївська, 11, НОМЕР_7 , банк одержувача ФХОУ ПАТ «Державний ощадний банк України», м. Харків, МФО 351823) судовий збір у розмірі 1243,23 грн., по 207, 20 з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови виготовлено 20 червня 2024 року.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.Ю. Тичкова

О.В. Маміна