Провадження №2-з/752/201/24
У Х В А Л А

іменем України

20.06.2024 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Данілової Т.М.

з участю секретаря Солодовник Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,-

в с т а н о в и в:

у червні 2024 року ОСОБА_1 звернулася у суд з позовом про визнання права власності на спадкове майно.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 17 червня 2024 року відкрито загальне позовне провадження у даній справі.

Одночасно ОСОБА_1 звернулася у суд з заявою про забезпечення позову. Просить заборонити приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Лазаревій Л.І. видавати свідоцтво про право на спадщину відповідачу на спірне спадкове майно на період розгляду цього позову по суті та до набрання судовим рішенням законної сили.

В обгрунтування заяви зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 . Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що належить померлому на підставі свідоцтва про право власності, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації 11.07.2021 року, та автомобіля "Reno Sandero" номерний знак НОМЕР_1 , 2001 року випуску, колір сірий, номер шасі (кузова) НОМЕР_2 , що належить померлому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .

Оскільки відповідач претендує на 3/4 частки усього спадкового майна за законом, не визнає за позивачем права власності на спадкове майно у вигляді 100% частки спірного автомобіля та 1/2 частки спірної квартири, ОСОБА_1 вважає, що незастосування забезпечення позову шляхом заборони приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Лазаревій Л.І. видавати свідоцтво про право на спадщину спадкоємцям, може ускладнити виконання рішення по справі.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 цього Кодексу заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Згідно з п. 2 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Аналіз ст.ст. 149,150 ЦПК України свідчить про те, що заходи забезпечення позову застосовуються судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду та є важливою гарантією захисту і реального поновлення прав учасників судового процесу. Поняття засобів забезпечення позову визначається як застосування судом процесуальних засобів тимчасового характеру, які гарантують можливість реалізації позовних вимог або сприяють збереженню існуючого положення між сторонами до винесення судового акта.

Установлено, що між сторонами дійсно існує спір, оскільки ОСОБА_1 , звернувшись до суду із даним позовом зазначає, що після її померлого батька спадковим майном є квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та автомобіль "Reno Sandero" номерний знак НОМЕР_1 , 2001 року випуску, колір сірий, номер шасі (кузова) НОМЕР_2 . Внаслідок смерті ОСОБА_2 06.02.2024 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лазаревою Л.І. була відкрита спадкова справа за заявою відповідача ОСОБА_3 (дружини померлого).

Спірна квартира належить померлому на праві приватної власності, оскільки ОСОБА_2 повністю сплатив пай за неї в 4 кварталі 1989 року, що підтверджується довідкою ЖБК "Темп-8", тобто набув право власності до укладення шлюбу з відповідачем, що був зареєстрований у 1990 році.

У постанові від 05 лютого 2020 року справі № 490/3925/19 (провадження №61-13546св19) Верховний Суд дійшов висновків, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, розтратити його, продати або знецінити і, що такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

Також Верховний Суд у постанові від 20 травня 2020 року у справі № 640/13156/18 (провадження № 61-7314св19) зробив правовий висновок, що обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер. Під час оцінки такої співмірності суду необхідно враховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів. При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Зважаючи на наявність зв`язку між вказаним заходом забезпечення позову і предметом спору, співмірність та адекватність заходу із заявленою заявником вимогою та враховуючи, що застосування судом процесуальних засобів має тимчасовий характер та гарантує можливість реалізації позовних вимог, сприяє збереженню існуючого положення між сторонами до винесення судового акта, суд вважає, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову підлягає задоволенню як обгрунтована.

Відповідно частин 1-3 ст. 154 ЦПК України, суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову.

Суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо:

1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або

2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Зважаючи те, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову не спричинить не відновлювальної шкоди відповідачу чи третім особам, а також відсутність обставин, визначених ст. 154 ЦПК України, суд приходить до висновку про відсутність підстав для зустрічного забезпечення.

Керуючись ст.ст. 151 - 153 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лазарева Людмила Іванівна, про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Заборонити приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Лазаревій Людмилі Іванівні видавати свідоцтво про право на спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: