Справа №442/8239/23 Головуючий у 1 інстанції:Крамар О.В.
Провадження №22-ц/811/100/24 Доповідач в 2-й інстанції:Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного Фонду України у Львівській області на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області в складі судді Крамара О.В. від 14 грудня 2023 року у справі за позовом Головного управління Пенсійного Фонду України у Львівській області до ОСОБА_1 про стягнення суми зайво отриманої пенсії, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14 грудня 2023 року в задоволенні позову Головного управління Пенсійного Фонду України у Львівській області до ОСОБА_1 про стягнення суми зайво отриманої пенсії відмовлено в повному обсязі.

Дане рішення оскаржило Головне управління Пенсійного Фонду України у Львівській області.

В апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного Фонду України у Львівській області просить скасувати рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14 грудня 2023 року та прийняти постанову, якою повністю задоволити позовні вимоги Головного управління Пенсійного Фонду України у Львівській області.

Звертають увагу на те, що в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області з 01.10.2020 ОСОБА_2 перебував на обліку як одержувач пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відповідно до довідки МСЕК серії 12ААА №358294 відповідачу було встановлено третю групу інвалідності загального захворювання до 01.10.2021, дата чергового переогляду 01.10.2021. Вказують, що суд при прийнятті рішення не врахував, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) від 30.03.2020, позивач продовжував нараховувати відповідачу виплату пенсію з 01.10.2021 (з дати закінчення встановленої групи інвалідності згідно з довідкою МСЕК) по 31.12.2022. Оскільки відповідач з 01.10.2021 не проходив огляд про продовження групи інвалідності, позивач з 01.10.2022 припинив виплату пенсії по інвалідності, а відтак виплачена відповідачу пенсія в розмірі 16 327 грн. підлягає стягненню як зайво отримана. Також, зазначає, що зайво отримана пенсія в розмірі 12 000 грн. вже частково відповідачем повернена.

Відповідно до ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, розгляд справи проводився без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви учасників справив межах доводів позовної заяви, апеляційної скарги, колегія суддів вважає,що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись зокрема, на ст.ст. 46 Конституції України, 180, 191 СК України, ст. ст. 4, 6, 7, 12, 76, 77, 81, 141, 1212, 1215, ЦК України, 258-259, 263, 264, 265, 268, ЦПК України, 34, 35, ч.1 ст.50 ЗУ «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування», висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 року у справі №6-91цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.02.2019 року у справі №545/163/17 (провадження №61-33727сво18) та відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.Тлумачення цієї норми свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі наявності недобросовісності з боку набувача виплати. Відповідно до п. 3 Порядку повернення сум пенсій, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсій, що є безнадійними до стягнення, затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 21.03.2003 № 6-4 суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до статті 50 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Відповідно до п. 4 Порядку 6-4 у разі припинення виплати пенсії відповідно до частини першої статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» решта переплати пенсії, що стягувалася за рішенням територіального органу Пенсійного фонду України, або суми пенсії, виплачені надміру внаслідок рахункової помилки, у випадку відмови пенсіонера від добровільного повернення виплачених сум стягуються в судовому порядку. Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже доведення наявності рахункової помилки з боку позивача чи недобросовісності з боку набувача покладається в даному випадку на позивача. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Установивши відсутність двох умов, за наявності яких відповідно до вимог ст. 1215 ЦК України та ст.50 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» можливе повернення безпідставно виплаченої пенсії (рахункової помилки з боку позивача і недобросовісності/зловживання з боку відповідача), слід дійти висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Суд звертав увагу, що в позовній заяві не обгрунтовано та не доведено достатніми належними та допустимими доказами переплату пенсії внаслідок технічної лічильної помилки позивача чи недобросовісності з боку набувача.

Колегія суддів вважає, що такі висновки відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, доводи ж скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують.

У листопаді 2023 року Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 , у якому просило:

стягнути з ОСОБА_1 переплату пенсії, яка виникла за період з 01.10.2021 року по 30.09.2022 рік в сумі 16327,00 грн..

В обґрунтування позовної заяви зазначали, що на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області з 01.10.2020 перебував ОСОБА_1 як одержувач пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відповідно до довідки МСЕК серії 12ААБ №358294 йому було встановлено третю групу інвалідності загального захворювання по з 01.10.2020 по 01.10.2021 (дата чергового переогляду 01.10.2021). Відповідно до законодавства України передбачено, що у випадку пропуску, в період здійснення заходів щодо запобігання виникненню та поширенню корона вірусної хвороби (COVID-19), передбачених карантином, встановленим Кабінетом Міністрів України, строку повторного огляду медико-соціальної експертизи особою з інвалідністю виплата пенсії по інвалідності не зупиняється до закінчення терміну дії зазначених заходів з подальшим проведенням перерахунку розміру виплаченої пенсії на підставі заяви та результатів переогляду особи з інвалідністю. Тобто, виплата пенсії продовжується без виписок з акту огляду МСЕК на час дії карантину. Відповідно до довідки МСЕК серії 12ААБ №358294 відповідачу було встановлено третю групу інвалідності загального захворювання по з 01.10.2020 по 01.10.2021 (дата чергового переогляду 01.10.2021) та продовжено виплату пенсії в період з 01.10.2021 (дати закінчення встановленої інвалідності згідно довідки МСЕК серії 12ААБ № 358294) по 31.12.2021. Відповідачем подано до пенсійного органу лист від 29.09.2022 про те, що огляд про продовження групи інвалідності він з 01.10.2021 не проходив. А тому права на отримання пенсії за період з 01.10.2021 по 30.09.2022 відповідач не мав, у зв`язку з чим виникла переплата пенсії в сумі 16 327 грн, яку відповідач у добровільному порядку відмовився повертати, що стало підставою звернення до суду з даним позовом.

Як вбачається із матеріалів справи, правильно встановлено судом першої інстанції та сторонами не оспорювалось та не спростовано, ОСОБА_1 перебував на обліку в ГУ ПФУ у Львівській області з 01.10.2020 та отримував пенсію по інвалідності третьої групи (загальне захворювання) відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV.

Відповідно до довідки МСЕК серії 12ААБ № 358294 ОСОБА_1 встановлено третю групу загального захворювання до 01.10.2020, дата чергового переогляду 01.10.2021.

На підставі пункту 14-6 Прикінцевих положень Закону України від 09.07.2003 року № 1058-VІ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Закону України від 30.03.2020 № 540 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) дія карантину на території України постійно подовжувалась, відповідно і виплату пенсії ОСОБА_1 також продовжували до 01.10.2022.

Позивач, звертаючись до суду з позовом на підставі п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України, вважав безпідставно набутою відповідачем та такою, що підлягає поверненню через недобросовісність з боку набувача пенсію, отриману в розмірі 16 327 грн за період з 01.10.2021 по 30.09.2022.

Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової правої підстави заволоділа ним.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

У постанові Верховного Суду України від 22 січня 2014 року зазначено, що відповідно до статті 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

У рішеннях Європейського Суду з прав людини «Стреч проти Сполученого Королівства», «Рисовський проти України» та ін. наголошено на тому, що особа на користь якої органом влади прийняте певне рішення, має право розумно очікувати, що якщо орган влади вважає, що в нього є певна компетенція, то така компетенція дійсно існує, а тому визнання незаконності дій органу влади не повинно змінювати відносини прав, які виникли внаслідок такої дії органу влади.

Така позиція полягає в тому, що особа суб`єкт приватного права, не може відповідати за помилки державних органів, а державні органи не можуть вимагати повернення в попередній стан, посилаючись на те, що вони при вчиненні юридично значимих дій припустилися помилки.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Згідно із ч. 1 ст.103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.

Механізм повернення надмірно сплачених сум пенсій передбачає стягнення зазначених сум лише у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини пенсіонера, а саме через його зловживання.

Так, судом першої інстанції правильно встановлено, що позивачем не доведено, що нарахування пенсійних виплат відбулось з вини пенсіонера чи рахункової помилки з боку позивача, які б стали підставою для визначення розміру пенсії, і судом таких обставин не встановлено, тому суд прийшов до правильного висновку про те, що правові підстави для стягнення з відповідача надмірно сплачених коштів відсутні, оскільки відповідно до статті 1215 ЦК України такі кошти поверненню не підлягають.

Окрім цього, позивачу достовірно було відомо про те, що відповідач не має підтвердженого права на виплату пенсії з 01.10.2021, про що свідчить лист позивача від 16.02.2022, однак він продовжував нараховувати виплати (а.с.12).

У зв`язку з цим, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції, що ніяких зловживань позивача щодо нарахування та виплати пенсії вчинено не було, а відтак, немає підстав для задоволення позовних вимог.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 20 червня 2024 року.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді: Н.П. Крайник

М.М. Шандра