У Х В А Л А

03 травня 2024 року

м. Київ

справа № 712/8541/20

провадження № 61-5668ск24

Верховний Суд у складі судді Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Ігнатенка В. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 22 серпня 2022 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 18 січня 2023 року у справі за позовом Сільськогосподарського підприємства з обмеженою відповідальністю «А. Ф. Злагода» до Державного підприємства «Черкаський науково-дослідний інститут землеустрою», Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, ОСОБА_1 , Вільшанської селищної ради про визнання недійсними результатів земельних торгів та договорів оренди землі,

ВСТАНОВИВ:

01 вересня 2020 року Сільськогосподарське підприємство з обмеженою відповідальністю «А. Ф. Злагода» (далі - СГ ТОВ «А. Ф. Злагода») звернулося до суду з позовом до Державного підприємства «Черкаський науково-дослідний інститут землеустрою» (далі - ДП «Черкаський науково-дослідний інститут землеустрою»), Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, ОСОБА_1 , Вільшанської селищної ради про визнання недійсними результатів земельних торгів та договорів оренди землі.

Рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 22 серпня 2022 року, залишеним без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 18 січня 2023 року, позов СГ ТОВ «А. Ф. Злагода» задоволено частково.

Визнано протиправною відмову ДП «Черкаський науково - дослідний та проектний інститут землеустрою», викладену в рішенні про відмову в реєстрації претендента на участь у земельних торгах від 30 листопада 2018 року, у реєстрації СГ ТОВ «А.Ф. Злагода», як учасника земельних торгів з продажу права оренди земельних ділянок, які розташовані в адміністративних межах Вербівської сільської ради Городищенського району Черкаської області з лотами № 28273, № 28253, № 28260, № 28266, № 28269, № 28287 (аукціон № 14566).

Визнано протиправною відмову ДП «Черкаський науково - дослідний та проектний інститут землеустрою», викладену в рішенні про відмову в реєстрації претендента на участь у земельних торгах від 05 грудня 2018 року, у реєстрації СГ ТОВ «А.Ф.Злагода», як учасника земельних торгів з продажу права оренди земельних ділянок, які розташовані в адміністративних межах Вербівської сільської ради Городищенського району Черкаської області з лотами № 28273, № 28253, № 28260, № 28266, № 28269, № 28287 (аукціон № 14566).

Визнано недійсними результати земельних торгів у формі аукціону № 14566, проведених 10 грудня 2018 року організатором земельних торгів - Головним управлінням Держгеокадастру у Черкаській області, виконавцем - ДП «Черкаський науково - дослідний та проектний інститут землеустрою», з продажу права оренди наступних земельних ділянок: з кадастровим номером - :02:001:0853, площею 8,6867 га, лот № 28260; з кадастровим номером - :02:001:0861, площею 22,2790 га, лот № 28266; з кадастровим номером :02:001:0862, площею 24,3837 га, лот № 28269; з кадастровим номером - :02:001:0859, площею 16,2997 га, лот № 28287.

Визнано недійсним договір оренди землі від 10 грудня 2018 року на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером - :02:001:0859, яка розташована за межами населених пунктів на території Вербівської сільської ради Городищенського району Черкаської області, укладений між Головним управлінням Держгеокадастру у Черкаській області в особі керівника відділу у Городищенському районі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області Лисака Р. О. та ОСОБА_1 строком на 7 років, рішення про державну реєстрації прав та їх обтяжень від 13 лютого 2019 року, індексний номер 45501284.

Визнано недійсним договір оренди землі від 10 грудня 2018 року на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського призначення з кадастровим номером - :02:001:0862, яка розташована за межами населених пунктів на території Вербівської сільської ради Городищенського району Черкаської області, укладений між Головним управлінням Держгеокадастру у Черкаській області в особі керівника відділу у Городищенському районі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області Лисака Р. О. та ОСОБА_1 строком на 7 років, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 13 лютого 2019 року, індексний номер 45500954.

Визнано недійсним договір оренди землі від 10 грудня 2018 року на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером - :02:001:0861, яка розташована за межами населених пунктів на території Вербівської сільської ради Городищенського району Черкаської області, укладений між Головним управлінням Держгеокадастру у Черкаській області в особі керівника відділу у Городищенському районі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області Лисака Р. О. та ОСОБА_1 строком на 7 років, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 13 лютого 2019 року, індексний номер 45500127.

Визнано недійсним договір оренди землі від 10 грудня 2018 року на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером - :02:001:0853, яка розташована за межами населених пунктів на території Вербівської сільської ради Городищенського району Черкаської області, укладений між Головним управлінням Держгеокадастру у Черкаській області в особі керівника відділу у Городищенському районі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області Лисака Р. О. та ОСОБА_1 строком на 7 років, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 13 лютого 2019 року, індексний номер 45498794.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнено з ДП «Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» на користь СГ ТОВ «А.Ф. Злагода» судові витрати в розмірі 23 122,00 грн.

16 квітня 2024 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку направила до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 22 серпня 2022 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 18 січня 2023 року.

У касаційній скарзі заявник просить суд касаційної інстанції скасувати рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 22 серпня 2022 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 18 січня 2023 року, ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями для розгляду справи визначено суддю-доповідача Ігнатенка В. М.

Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішення питання про відкриття касаційного провадження, з огляду на наступне.

Касаційна скарга містить клопотання про поновлення ОСОБА_1 строку на касаційне оскарження постанови Черкаського апеляційного суду від 18 січня 2023 року.

Клопотання мотивовано тим, що у зв`язку із війною ОСОБА_1 була вимушена разом з дітьми виїхати за кордон. А через погіршення її фінансового стану заявник не могла сплатити судовий збір на подачу касаційної скарги.

Строк звернення до суду, як одна із складових гарантії «права на суд», може і має бути поновленим лише у разі наявності достатніх та поважних причин.

Наведені заявником причини пропуску строку на касаційне оскарження судових рішень Верховний Суд вважає неповажними з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 390 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення (частина друга статті 390 ЦПК України).

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу (частина третя статті 390 ЦПК України).

Частиною першою статті 127 ЦПК України встановлено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Підстави пропуску строку на касаційне оскарження можуть бути визнані поважними, а строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк, подання касаційної скарги.

Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду. До таких причин належать обставини непереборної сили та обставини, які об`єктивно унеможливлюють вчинення процесуальної дії у встановлений строк.

Вказані обставини підлягають підтвердженню шляхом подання відповідних документів або їх копій.

Згідно із відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень повний текст постанови Черкаського апеляційного суду від 18 січня 2023 року складено 19 січня 2023 року та оприлюднено для загального доступу 20 січня 2023 року.

20 лютого 2023 року ОСОБА_1 подала засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 22 серпня 2022 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 18 січня 2023 року.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду Коротенка Є. В. від 02 березня 2023 року залишено без руху касаційну скаргу ОСОБА_1 та надано строк для усунення недоліків скарги, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення копії ухвали, а саме: для сплати судового збору.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду Коротенка Є. В. від 26 квітня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто заявнику.

16 квітня 2024 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку вдруге направила до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 22 серпня 2022 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 18 січня 2023 року.

З метою виконання процесуального обов`язку дотримання строку на касаційне оскарження судових рішень особа, яка має намір подати касаційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії, в тому числі, спрямовані на підготовку касаційної скарги, яка за своїм змістом і формою відповідатиме усім вимогам процесуального закону.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд її справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс Є. А. проти Іспанії»).

У рішенні ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається, вказувати підстави.

Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими, може свідчити про порушення принципу юридичної визначеності. У кожній конкретній справі суди мають ґрунтовно перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип «res judicata».

При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.

ОСОБА_1 знала про результат розгляду справи № 712/8541/20 Черкаським апеляційний судом. 20 лютого 2023 року вперше подала касаційну скаргу на постанову Черкаського апеляційного суду від 18 січня 2023 року. Ухвалою Верховного Суду від 26 квітня 2023 року вказану касаційну скаргу було визнано неподаною та повернуто заявнику.

Заявляючи клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження ОСОБА_1 не вказала обставин, які є об`єктивно непереборними, незалежними від її волевиявлення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для її звернення до суду касаційної інстанції для подання касаційної інстанції після 26 квітня 2023 року. Вдруге з касаційною скаргою ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду 16 квітня 2024 року, тобто через значний проміжок часу.

ЄСПЛ зауважив, що норми, які регулюють строки подання скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення у справі «Перетяка та Шереметьев проти України»).

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» ЄСПЛ роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави - учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).

Наведеними нормами чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання свої обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо дотримання строку на касаційне оскарження. Для цього учасник справи як особа, зацікавлена у поданні касаційної скарги, повинна вчиняти всі можливі та залежні від нього дії, використовувати в повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені чинним законодавством.

Надаючи оцінку доводам заявника про те, що передбачений законодавством процесуальний строк на касаційне оскарження було пропущено у зв`язку із виїздом за кордон через війну, Верховний Суд зазначає таке.

Введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

Вказаний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 листопада 2022 року у справі № 990/115/22.

Крім того, на підтвердження перебування за межами України ОСОБА_1 не надала жодних доказів.

Також не може бути поважною причиною для поновлення строку на касаційне оскарження погіршення майнового стану заявника та відсутність можливості сплатити судовий збір. Адже нормами ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» встановлено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням може відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, а також зменшити розмір судового збору чи звільнити від його сплати.

У зв`язку із вищевикладеним, заявнику слід направити на адресу касаційного суду заяву про поновлення строку на касаційне оскарження із наведеними новими причинами пропуску такого строку та докази на їх підтвердження.

Відповідно до частини третьої статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.

У статті 392 ЦПК України викладені вимоги щодо форми та змісту касаційної скарги.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У касаційній скарзі заявник зазначає, що підставою подання касаційної скарги є пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України (відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах).

Відповідно до частини першої статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

До повноважень Верховного Суду, зокрема, належить вирішення питань щодо правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, їх тлумачення під час розгляду справ.

Касаційний суд має забезпечувати формування єдиної судової практики шляхом надання відповідного тлумачення (правозастосування) норм права.

Про необхідність формування єдиної правозастосовчої практики свідчить, зокрема, відсутність єдиного правового висновку Великої Палати Верховного Суду, наявність правових висновків суду касаційної інстанції, які прямо суперечать один одному, велика кількість справ щодо вирішення подібних правовідносин, які перебувають на розгляді судів.

У випадку визначення підставою касаційного оскарження судового рішення пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, касаційна скарга має містити не лише вказівку на норму права, щодо якої відсутній висновок, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи.

Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 12 листопада 2020 року у справі № 904/3807/19.

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що заявником належним чином не обґрунтовано пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України та не вказано необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо відповідних норм права.

Отже, заявнику необхідно подати до суду касаційної інстанції нову редакцію касаційної скарги з належним обґрунтуванням пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України, на який заявник посилається, як на підставу касаційного оскарження судових рішень.

Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 185цього Кодексу, про що суддя постановляє відповідну ухвалу. За частиною першою статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог цього Кодексу щодо форми і змісту, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Касаційну скаргу необхідно залишити без руху з наданням заявнику строку усунути вищевказані недоліки.

Керуючись статтями 185, 390, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 22 серпня 2022 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 18 січня 2023 року залишити без руху, надати для усунення зазначених вище недоліків касаційної скарги строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі неподання заяви для поновлення строку касаційного оскарження або якщо наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження будуть визнані неповажними, у відкритті касаційного провадження буде відмовлено.

У разі невиконання у встановлений строк інших вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Ігнатенко