справа № 759/9565/23 головуючий у суді І інстанції Петренко Н.О.
провадження № 22-ц/824/5/2024 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», поданою представником - Ніколаєнко Оленою Миколаївною, на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01 серпня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2023 року позивач Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за договором від 01 листопада 2021 року у розмірі 39 028,26 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту - 31 768 грн, заборгованості за простроченими відсотками - 7 259,84 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 01 листопада 2021 року відповідачем було підписано заяву б/н, з метою отримання у позивача банківських послуг, на підставі якої був отриманий кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом, розмір якого в подальшому збільшився до 31 000,00 грн. Відповідач підписанням заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, складають між нею і банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі - надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та у межах встановленого кредитного ліміту.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 01 серпня 2023 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 01 листопода 2021 року у розмірі 31 768,42 грн та судовий збір у розмірі 2 684,00 грн.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням в частині відмовлених позовних вимог, Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», через представника - Ніколаєнко О.М. , подало апеляційну скаргу.

У апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просив рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у стягненні заборгованості за відсоткамита ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в цій частині в повному обсязі, в іншій частині рішення не оскаржується.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилається на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що на підтвердження того, що сторони погодили оплату відсотків за користування кредитними коштами, а також розмір процентної ставки, позивачем надано до суду заяву-анкету від 01 листопада 2021 року, заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг, довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», які підписані особисто відповідачем.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт зазначає, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків по кредиту, допустивши грубе порушення норм матеріального права.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження відповідачу було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу, однак відзив на апеляційну скаргу на адресу Київського апеляційного суду не надходив. Поштова кореспонденція направлена на поштову адресу місця реєстрації відповідача, вказану у матеріалах справи та кредитному договорі повернулася на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що в силу вимог ст. 130, 131 ЦПК України вважається належним повідомленням.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також, надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13ц).

Оскільки дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи доводи та вимоги апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції переглядається в частині його оскарження - відмови у стягненні відсотків.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що 01 листопада 2021 року між Акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, шляхом підписання заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (а.с.12-23).

Крім цього, 01 листопада 2021 року відповідачем було підписано паспорт споживчого кредиту, в якому передбачено умови кредитування, зокрема, розмір загальної вартості кредиту споживача, реальну процентну ставку, порядок повернення кредиту, штрафні санкції (а.с.24-28).

Отже, наявність підпису відповідача у заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку та паспорті споживчого кредиту свідчить про його обізнаність з умовами кредитування.

З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 вбачається, що 01 листопада 2021 року відповідачу встановлено кредитний ліміт у розмірі 10 000,00 грн., який згодом було збільшено до 31 000 грн. (а.с.10).

Уклавши з позивачем договір та отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності, відповідач порушувала зобов`язання, що призвело до виникнення заборгованості.

Так, починаючи з 01 листопада 2021 року, згідно з випискою за договором № б/н від 01 листопада 2021 року, ОСОБА_1 , користувалася наданим банком кредитним лімітом (а.с.8-9), однак кошти на його повернення в повному обсязі не вносила.

Згідно з Розрахунками заборгованості за договором №б/н від 01 листопада 2021 року станом на 19 січня 2023 року відповідач має заборгованість у сумі 39 028,26 грн, в тому числі: 31 768,42 грн. заборгованість за тілом кредиту (простроченим тілом кредиту), 7 259,84 грн. заборгованість за простроченими відсотками (а.с.6-7).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме долучений до матеріалів справи Витяг з Умов та правил надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомилася і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, суд першої інстанції зазначав, що роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження N 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Отже в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, суд першої інстанції вважав, що наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за простроченими відсотками та стягнув лише заборгованість за тілом кредиту.

Однак з таким висновком суду першої інстанції у оскаржуваній частині колегія суддів погодитись не може з наступних підстав.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що в заяві про приєднання до Умов та Правил надання послуг, підписаній відповідачем, зазначено основні умови кредитування: п. 1.2 Основні умови кредитування: тип кредиту - відновлювальна лінія, сума кредитного ліміту; п.1.3 Процентна ставка: 42.0% річних для карт Універсальна, 40.8% річних для карт Універсальна Gold; n. 1.4 Порядок повернення кредиту, розмір мінімального обов`язкового платежу; п.1.5 Наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за Договором: - пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання, але не більше за 15 % суми простроченого платежу. Сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань, не може перевищувати половини суми, одержаної за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін, процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, відсотків річних.

Аналогічні умови кредитування були викладені в підписаному відповідачем паспорті споживчого кредиту, який наявний в матеріалах справи. В даному паспорті споживчого кредиту відповідач особистим підписом підтвердив ознайомлення з основними умовами кредитування з використанням кредитної картки, а саме: тип кредиту; сума ліміту; строк договору та строк кредитування; спосіб та строк надання кредиту; процентна ставка в межах та поза межами пільгового періоду; тип процентної ставки; платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця; орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача; реальна річна процентна ставка; порядок повернення кредиту; наслідки прострочення виконання чи невиконання зобов`язань за договором, у тому числі: процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту та ін., де зазначено, що проценти нараховуються з моменту узгодження сторонами сплати процентної ставки за користування кредитними коштами.

Тобто, з наданих до суду позивачем доказів вбачається, що відповідач був належним чином повідомлений про умови кредитування, у тому числі й щодо сплати відсотків та штрафу.

Одже, заява про приєднання до Умов та Правил надання послуг та паспорт споживчого кредиту, які наявні в матеріалах справи не були належним чином досліджені судом першої інстанції.

Поряд з цим, апеляційним судом встановлено, що на підставі заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг відповідачу відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, на яку було встановлено початковий кредитний ліміт, який у подальшому збільшився до 31 000.00 грн.

У виписці по руху коштів чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт, а також факти використання відповідачем грошей, отримання ним коштів через банкомат, а отже й отримання кредитної картки, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Із виписки вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, а також частково погашав заборгованість за договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції.

З матеріалів справи, у тому числі виписки, що є первинним документом та офіційним каналом інформування, вбачається, що відповідач тривалий час користувався кредитними коштами, а також частково погашав заборгованість.

Отже, відповідач при укладенні кредитного договору була належним чином ознайомлена з його умовами, акцептувала пропозицію банку, отримала кредитну картку, користувалася кредитними коштами, а також визнала укладення кредитного договору та погодилася з його умовами, вчинивши дії, спрямовані на виконання укладеного договору.

Суд першої інстанції наведеного не врахував та зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків по кредиту, допустивши порушення норм матеріального права.

Так, стаття 1054 ЦК України визначає поняття кредитного договору як: за кредитним договором банк або інша кредитна організація (кредитор) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до частини першої ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Враховуючи те, що заява про приєднання до Умов та Правил надання послуг та Паспорт споживчого кредиту, які підписані відповідачем містять усі істотні умови кредитування, в тому числі щодо нарахування та розміру відсотків за користування кредитом, умови кредитування відповідачеві були доведені, то відсотки за користування кредитними коштами підлягають стягненню.

Нарахування заборгованості, що здійснювалося банком, цілком відповідає тим умовам, що викладені в підписаній відповідачем заяві, тому безпідставним є твердження суду першої інстанцій, що відсутні докази того, що сторони дійшли згоди стосовно умов щодо розміру та порядку сплати процентів.

Така ж правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 382/327/18-ц провадження № 61-21994св19.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, судове рішення з підстав, передбачених статтею 376 ЦПК України, необхідно скасувати у частині відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення прострочених відсотків за користування кредитними коштами із ухваленням нового судового рішення про задоволення позову в цій частині.

У іншій частині рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржується, тому з огляду на положення ст. 367 ЦПК України не є предметом перевірки апеляційного суду.

Окрім того, колегія суддів враховує правовий висновок Верховного Суду № 524/3490/17-ц від 27.03.2019 року, згідно якого: «Із урахуванням того, що доводи касаційної скарги є ідентичними доводам позовної заяви та апеляційної скарги заявника, яким судами надана належна оцінка, Верховний Суд доходить висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх».

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Отже, під час перегляду справи в оскаржуваній частині апеляційним судом було встановлено неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права щодо відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення прострочених відсотків за користування кредитними коштами та невідповідність висновків суду обставинам справи в цій частині, а відтак, доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення прострочених відсотків за користування кредитними коштами підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення в цій частині про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 7 259,84 грн.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України апеляційний суд, в зв`язку з ухваленням нового судового рішення, змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, зі ОСОБА_1 на користь апелянта необхідно стягнути судовий збір за розгляд справи судом апеляційної інстанції в розмірі 4 026,00 грн.

Керуючись ст.ст. 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», подану представником - Ніколаєнко Оленою Миколаївною, на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01 серпня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01 серпня 2023 року в частині відмови у стягненні заборгованості за простроченими відсотками - скасувати, постановити нове судове рішення в цій частині, яким позовні вимоги про стягнення відсотків задовольнити.

Стягнути зі ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», (, м. Київ. вул. Грушевського ,1Д) заборгованість за простроченими відсотками у розмірі 7 259 (сім тисяч двісті п`ятдесят дев`ять) грн. 84 коп.

Стягнути зі ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», (, м. Київ. вул. Грушевського ,1Д) судовий збір за розгляд справи судом апеляційної інстанції у розмірі 4 026 (чотирі тисячі двадцять шість) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова