н/п 2/490/1438/2024 Справа № 490/189/24
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2024 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді Гуденко О.А., при секретарі Красноноженко Л.О., за участі позивача ОСОБА_1 та представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головне управління Національної поліції в Миколаївській області про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, шляхом витребування майна із чужого незаконного володіння,-

В С Т А Н О В И В:

10.01.2024 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, шляхом витребування майна із чужого незаконного володіння, в якому просить усунути перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні майном шляхом витребування від відповідача транспортного засобу марки Пежо-206 та передання й цього автомобіля ОСОБА_1 - для проведення його державної реєстрації .

В обгрунтування позову посилається на те, що спірний автомобіль він придбав 24.05.2016 року у Польщі у ОСОБА_3 , що підтверджується Договром купівлі-продажу ТЗ. Отже, він набув право власності на вказаний автомобіль. З метою реєстрації вказаного ТЗ він звернувся до Територіального сервісного центру МВС, проте йому було відмовлено в прийнятті заяв у зв`язку з відсутністю транспортного засобу.

Узв`язку з зазначеним, 15.03.2023 року він звернувся до Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області з заявою про повернення вказаного автомобіля, проте йому було відмовлено з посиланням на вилучення цього автомобіля у кримінальному провадженні.

Посилаючись на ст. 317,319,391, 387 ЦК України просить задовольнити його позов, оскільки його право власності на вказаний автомобіль підтверджується договром купівлі-продажу ТЗ від 24.05.2016 року і тому оспорюваними діями відповідача порушується його право власності , гарантоване державою. При цьому відповідач утримує вказаний автомобіль без належних на те законних підстав, що порушує його правомочності власника.

27.02.2024 до суду від представника ГУНП Миколаївської області надійшов відзив на позовну заяву в якому зазначив , що орган поліції жодним чином не перешкоджає позивачеві здійснювати його права власності, бо виконує вироку суду у частині зберігання речового доказу до встановлення власника.А вирішення питання про повернення автомобіля із штраф майданчика повинен вирішувати суд першої інстанції,який постановив вирок по цьому речовому доказу.Отже відповідач вважає, що відсутні підстави для задоволення позову, бо позивач не є власником транспортного засобу і вирок суду по справі не оскаржувався ним у цій частині. Звертають увагу суду на те, що право власності на транспортний засіб виникає з моменту його державної реєстрації, а не з моменту передачі автомобіля за договором купівлі-продажу. Сам по собі договір купівлі-продажу від 24.05.2016 року, вчинений у простій письмовій формі, без реального зняття з реєстрації, перереєстрації транспортного засобу у вищезазначеному порядку не породжує правових наслідків у вигляді переходу права власності від продавця до покупця. Така правова позиція визначена Верховним Судом у постанові від 30.10.2019 у справі № 683/2694/16.

У відповідності до ст. 533 КПК України вирок або ухвала суду, які набрали законної сили, обов`язкові для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України. У відповідності до ст. 534 КПК України процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у кримінальному провадженні, вирішує суддя суду першої інстанції одноособово, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Таким чином, орган поліції, жодним чином не перешкоджає позивачеві у здійсненні його права власності, бо виконує вирок суду у частині зберігання речового доказу до встановлення власника. А вирішення питання про повернення автомобіля із штраф майданчика повинен вирішувати суд першої інстанції, який постановив и вирок по цьому речовому доказу, а не цивільний суд при розгляді іншого цивільного позову. Так як ОСОБА_4 не надав доказів, які підтверджують його право власності на транспортний засіб Pegeot-206, номер кузову НОМЕР_1 , то він не є його власником, а ГУНП в Миколаївській області не може чинити йому першкод, бо виконує вирок суду у частині збегінання речового доказу.

Ухвалою суду від 11 січня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до ГУНП в Миколаївській області про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядженням своїм майном шляхом витребування майна з чужого незаконного володіння - залишено без руху.

12.02.2024 року на виконання вимог ухвали суду позивачем надано письмові пояснення.

Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 12.02.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити загальне позовне провадження.

У хвалою суду від 18.04.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивач в судовому засіданні підтримав вимоги позову з виклдаених підстав, просив про його задволення. Суду пояснив, щ придбав вказаний автомобіль у власність за догвором-купівлі продажу в 2016 році, проте оскільки на той час дозволялося їздити на "Євробляхах" та в нього не було достатньо фінансів на оформлення автомобіля в органах ДАІ, він не реєстрував своє право власності на автомобіль.Щодо того, що він користувався підробленим Свідоцтвом про право власності на автомобіль- то він поніс вже за покарання, так склалися його життєві обставини.

На теперішній час утримання автомобіля відповідачем унеможливлює здійснення ним державної реєстрації права власності на належний йому автомобіль, отже порушує його права власника.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з викладених у відзиві підстав.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Як вбачається з простого письмового Договору купівлі-продажу ОСОБА_5 придбав 24.05.2016 року у Польщі у ОСОБА_3 автомобіль Peugeot-206, номер кузову; НОМЕР_2 , 2003 р.в.

Згідно вироку у справі № 945/72/23 від 23 січня 2023 року Миколаївського районного суду Миколаївської області ( вирок набрав законної сили та позивачем не оскаржувався) за обвинувальним актом щодо вчинення кримінального проступку у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000006 від 17.01.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_1 - позивача визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.4 ст.358 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятидесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.

Ухвалено - речовий доказ свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, серія НОМЕР_3 - залишити зберігатися в матеріалах кримінального провадження.

Речовий доказ транспортний засіб марки Peugeot-206, номер кузову; НОМЕР_2 , який постановою дізнавача від 01 вересня 2022 року визнаний речовим доказом залишити зберігати на спеціальному майданчику для тимчасового зберігання транспортних засобів за адресою м.Миколаїв, Лагерне поле,5 до вирішення питання про право власності на цей автомобіль у порядку цивільного судочинства.

Зобов`язано посадових осіб Відділення поліції №5 Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області забезпечити належне зберігання транспортного засобу марки Peugeot-206, номер кузову; НОМЕР_2 , який на цей час зареєстрований за ОСОБА_6 .

Як вбачається з вказаного вироку суду, до обвинувального акта додано письмову заяву підозрюваного ОСОБА_1 щодо визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженнями права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні.

Отже, органом дізнання встановлені обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження. Так, в ході досудового розслідування було встановлено, що приблизно в травні 2021 року, більш точної дати та часу не встановлено, ОСОБА_1 домовився та в подальшому придбав у невстановленої в ході розслідування особи, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу з серією НОМЕР_3 , видане відповідно до відомостей, що містяться у свідоцтві ТСЦ 6345 від 27.03.2021 року на ім`я ОСОБА_6 , на транспортний засіб марки Peugeot-206, реєстраційний номер НОМЕР_4 номер кузову НОМЕР_2 . Про те, що придбане у невстановленої особи свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу є підробленим ОСОБА_1 було достовірно відомо, оскільки, останній до Територіального сервісного центру МВС України, у встановленому законом порядку для отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу не звертався.

Речовими доказами у даному кримінальному провадженні відповідно до постанови про визнання речовими доказами від 01.09.2022 року є: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, серія НОМЕР_3 , яке зберігається в матеріалах кримінального провадження та транспортний засіб марки Peugeot-206, номер кузовуVF32CHFXF42994678 , який зберігається за адресою м.Миколаїв, Лагерне поле,5 на спеціальному майданчику для тимчасового зберігання транспортних засобів. Питання щодо речових доказів слід вирішити на підставі ст.100 КПК України.

Отже, судом вирішено - щодо транспортного засобу марки Peugeot-206, номер кузову; НОМЕР_4 , суд дійшов такого. Так, відповідно до вимог ч.12 ст.100 КПК України, спір про належність речей, що підлягають поверненню, вирішується у порядку цивільного судочинства. У такому випадку річ зберігається до набрання рішенням суду законної сили.

Враховуючи те, що на цей час право власності на транспортний засіб марки Peugeot-206, номер кузову; НОМЕР_2 встановити неможливо, також неможливо визначити особу, якій повернути транспортний засіб, суд вважає, що до вирішення питання про визнання права власності на нього, необхідно вжити заходи для збереження цього речового доказу.

Згідно листа від 16.03.2024 року Миколаївського РУП ВП № 5 ГУНП в Миколаївській області на звернення ОСОБА_1 , щодо повернення вищевказаного автомобіля - останній зберігається на спеціалізваному майдансчику для тимчасового зберігання транспортних засобів в установленому законом порядку на підставі вироку суду № 945/72/23.

Жодних інших документів, доказів сторони до матеріалів справи не надали.

Відповідності до ст. 76 ЦПКУ доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до ст. 77 ЦПКУ предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У відповідності до ст. 81 ЦПКУ кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до частини першої статті 328, частини четвертої статті 334 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Згідно зі статтею 34 Закону України «Про дорожній рух» (у редакції, що була чинною

на час виникнення спірних правовідносин) реєстрація транспортних засобів здійснюється відповідними підрозділами Міністерства внутрішніх справ України, а порядок установлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року, № 1388 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено обов`язок власників транспортних засобів та осіб, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представників, зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом 10 діб після придбання, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Судом встановлено та не заперечується позивачем, що транспортний засіб Pegeot-206, номер кузову НОМЕР_1 не зареєстрований в установлененому законом порядку на праві власності за позивачем.

Згідно з ч. 1 ст. 100 Кримінального процесуального кодексу України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених ст.ст. 160166, 170174 КПК. Питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із ст.ст. 171174 КПК (ч. 9 ст. 100 КПК України). Отже, повернення речових доказів, долучених до матеріалів кримінального провадження, здійснюється у порядку, встановленому КПК України.

КПК України передбачає вирішення за правилами цивільного судочинства лише спорів про належність речей (грошей, цінностей та іншого майна, зазначених у пункті 1 частини дев`ятої статті 100 КПК України), що підлягають поверненню власнику (законному володільцю), який був встановлений після застосування спеціальної конфіскації та не знав і не міг знати про незаконне використання такого майна (частини десята та одинадцята статті 100 КПК України).

Проте, у цій справі виникли інші правовідносини, до яких вказані норми КПК України застосовані бути не можуть. Так, судом у межах кримінальної справи встанволено, що власника спірного автомобіля або законного володільця наразі встановити неможливо, хоча ОСОБА_1 , згідно його пояснень, надав суду вкзаний договір купівлі-продажу. До того ж судом встановлено, що наразі автомбіль, начеб-то зареєтровано за іншої, ніж позивач, особою.

Як зазначено у Постанові Великої палати Верховного Судуд від 12.09.2018 року у справі № 751/1921/17, питання щодо повернення речових доказів, вилучених у ході кримінального провадження, має вирішуватися у порядку, визначеному кримінальним процесуальним законом. Отже, неможливо розгляд позовних вимог про повернення автомобіля, визнаного речовим доказом у кримінальному провадженні, з порушенням вимог КПК України, тобто всупереч встановленому для цього процесуальному порядку.

Так, у вищезазначеному судовому рішенні у справі № 945/72/23 від 23 січня 2023 року судом зобов`язано відповідача ( як уповноважену особу) забезпечити належне зберігання транспортного засобу марки Peugeot-206, номер кузову; НОМЕР_2 , який на цей час зареєстрований за ОСОБА_6 , - зберігати на спеціальному майданчику для тимчасового зберігання транспортних засобів за адресою м.Миколаїв, Лагерне поле,5 до вирішення питання про право власності на цей автомобіль у порядку цивільного судочинства.

Проте жодних позовних вимог про визнання права власності на спірний автомобіль позивачем суду не заявлено .

Велика Палата Верховного Суду неодноразовозазначала, що, звертаючись до суду, позивач самостійно визначає в позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Своєю чергою, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, в тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах (Постанова ВП ВС від 22 лютого 2024 року у справі № 990/150/230.

Відповідно до ст. 175 ЦПК Укрїни в позовній заяві зазначаються зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів. Зміст позовних вимог - це максимально чітко і зрозуміло сформовані визначення способу захисту порушеного права, свободи чи інтересу у прохальній частині позову.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Зважаючи на характер спірних відносин, належному способу захисту інтересу ОСОБА_1 відповідає позовна вимога про визнання за ним права власності на вказний автомобіль та/або відповідне звернення до суду в порядку кримінального судочинства щодо повернення автомобіля йому як законному володільцю спірного автомобіля, визнаного речовим доказом. Судове рішення про задоволення такої позовної вимоги/вимоги у кримінальному судочинстві є підставою для повернення йому спірного автомобіля відповідачем.

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 зробила висновок про те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. Видається, що належність у спрощеному розумінні означає відповідність законодавству.

За такого, у задоволенні позову слід відмовити з наведних у мотивувальній частині рішення суду підстав.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати за рахунок відповідача відшкодуванню позивачеві не підлягають.

Керуючись ст.ст. 4-5, 12-13, 79-81, 141, 259-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головне управління Національної поліції в Миколаївській області про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, шляхом витребування майна із чужого незаконного володіння - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 20.06.2024 року

СУДДЯ О.А. ГУДЕНКО