ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження № 22-ц/821/573/24Головуючий по 1 інстанції
№ 22-ц/821/572/24 Справа № 708/1390/23 Категорія: 311000000 Івахненко О.Г.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2024 року

м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів :

Сіренка Ю.В., Новікова О.М., Гончар Н.І.,

секретар: Любченко Т.М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»;

особа, яка подала апеляційні скарги - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси в режимі відеоконференції апеляційні скарги Акціонерного товариства комерційний «ПриватБанк» на рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 09 січня 2024 року та на додаткове рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 17 січня 2024 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання протиправним наказу про накладення дисциплінарного стягнення,

в с т а н о в и в:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання протиправним наказу про накладення дисциплінарного стягнення.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що працює в АТ КБ «ПриватБанк» з 2010 року. На сьогодні він є керівником відділення у центральному макрорегіоні відділення «Черкаське № 18». Керівником відділення гр. ОСОБА_2 працює з 09.12.2013.

Відповідач 30.08.2023 прийняв наказ № E.DN-ПБУР-7554942 «Про накладення додаткового заходу реагування або дисциплінарного стягнення», згідно з яким до нього, як до керівника відділення гр. ОСОБА_2, застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани.

23.10.2023 позивач направив до керівництва Банку лист-прохання щодо перевірки законності притягнення його до дисциплінарної відповідальності. Однак, згідно з відповіддю групи з розгляду апеляцій Банку позивачу відмовлено у скасуванні вказаного наказу.

Підставою застосування дисциплінарного стягнення зазначено, що позивач не дотримався 100 % мовних модулів при відпрацюванні припису ЕО з клієнтом ФОП ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) та за підсумками цієї зустрічі, вказавши некоректні статуси, а саме «Відмова» по пропозиціям. Проведено фіктивну зустріч 28.06.2023 з довіреною особою ФОП ОСОБА_2 - ОСОБА_3 . Відповідач обґрунтовує накладення дисциплінарного стягнення записом зустрічі від 28.06.2023, службовою запискою «Про виявлення порушення Трудової дисципліни від 07.08.2023». Також відповідач зазначає: «не є зрозумілим на підставі чого клієнт ОСОБА_3 є відповідальним за клієнта ФОП ОСОБА_2, хто додав таку інформацію, адже у програмному комплексі «Менеджер контактів» відсутня будь-яка інформація...».

Щодо проведення переговорів та повідомлення довіреної особи ФОП ОСОБА_4 - ОСОБА_3 про пропозиції Банку позивач зазначив, що ФОП ОСОБА_4 обслуговується АТ КБ «ПриватБанк» більше 3-х років. Вид діяльності - «Роздрібна торгівля рибою, ракоподібними та молюсками в спеціалізованих магазинах (47.23). Саме позивач як керівник відділення Банку залучив даного клієнта до обслуговування в АТ КБ «ПриватБанк».

У АТ КБ «ПриватБанк» діє інструкція щодо роботи з «Матрицею повноважень» у «Приват24 для бізнесу». Відповідно до вказаної інструкції «Матриця повноважень» - зручний інструмент для оперативної взаємодії компанії з банком. За кілька кліків керівник компанії може призначити довірених осіб, які відповідають за взаємодію з банком із тих чи інших визначених питань (платежі в гривні або валютні операції, кредити або депозити, зарахування зарплатних виплат та інші продукти банку). При цьому, надавати співробітнику відповідні повноваження в розрізі послуг банку в «Матриці повноважень» може тільки керівник компанії або підприємець.

Позивач зазначав, що зустріч (дзвінок) проведена через програму «Менеджер контактів», відповідно до вказаної програми довіреною особою ФОП ОСОБА_4 є ОСОБА_3 .

Відповідно до зазначеної вище інструкції банку саме підприємець вносить довірених осіб у програму «Менеджер контактів», а не начальник чи спеціаліст Банку.

Отже, позивач правомірно 28.06.2023 провів зустріч з довіреною особою ФОП ОСОБА_4 - ОСОБА_3 .

Позивач також зазначав, що відповідач у наказі про застосування дисциплінарного стягнення посилається на звукозапис, що здійснений Банком 28.06.2023 при розмові позивача з довіреною особи ФОП ОСОБА_4 - ОСОБА_3 . Але вказаний доказ не може бути належним доказом, оскільки він здобутий Банком незаконним шляхом. Позивача не було повідомлено, що розмова записується, він не надавав згоду на запис будь-якої розмови з клієнтом. У свою чергу, клієнт в особі довіреної особи - ОСОБА_3 також не надавала згоду на запис будь-якої розмови з представниками Банку, не попереджувалась, що розмова записується.

У наказі про застосування додаткового заходу дисциплінарного стягнення зазначається, що порушення трудової дисципліни виявлено 01.08.2023 та зафіксовано службовою запискою «Про виявлення порушення Трудової дисципліни від 07.08.2023 року».

У наказі, що оскаржується відповідач вказує про фіктивність зустрічі (п. 2.66 Посадової інструкції), однак, у чому конкретно полягає фіктивність не зазначає, вказує загальний перелік підстав визнання зустрічі фіктивною.

З позиції Банку «вина та причино-наслідковий зв`язок полягає в тому, що керівник відділення ОСОБА_1 28.06.2023 умисно «вирішив не виконувати посадову інструкцію та визначені посадові обов`язки, проставивши некоректні статуси за продуктами», «наслідком допущеного працівником порушення полягають у недоотриманні банком доходу, який потенційно міг бути».

Позивач зазначав, що перед застосуванням дисциплінарного стягнення він надавав відповідачу свої пояснення від 15.08.2023, де вказував про те, що комунікацію з клієнтом здійснює декілька разів на тиждень, про всі наявні продукти Банку клієнт постійно повідомляється, у листі - проханні від 23.10.2023 про це він теж зазначав. Натомість, на сторінці 7 наказу, що оскаржується відповідач сам зазначає, що у роботодавця «відсутня інформація що клієнт обізнаний з продуктами та послугами Банку від керівника відділення», у клієнта відсутні оформлені продукти з припису ГО».

Позивач вважає, що відповідач підтвердив факт того, що перед застосуванням дисциплінарного стягнення до нього, Банк не поцікавився у клієнта про його обізнаність з продуктами та послугами Банку від керівника відділення.

Крім того, жодний спеціаліст Банку, чи керівник позивача не провів комунікацію з клієнтом, не запропонував продукт, та оформив відповідний продукт. Тому відповідач у своєму наказі висловив припущення щодо недоотриманого Банком доходу, але жодного доказу на підтвердження цьому припущенню немає.

На думку позивача, відповідач, при винесені наказу про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани, грубо порушив положення про порядок застосування додаткових заходів реагування та дисциплінарних стягнень, затверджений рішенням Правління банку протокол № 34 від 06.07.2021.

На момент винесення наказу від 30.08.2023 позивач дисциплінарного проступку щодо порушення трудової дисципліни не вчиняв.

До того ж, зустріч у програмі «Менеджер контактів» проведена 28.06.2023, однак дисциплінарне стягнення накладено 30.08.2023, тобто, оскаржуваний наказ винесено поза межами строку щодо застосування дисциплінарного стягнення.

На підставі викладеного, позивач просив суд визнати протиправним та скасувати оскаржуваний наказ.

Рішенням Чигиринського районного суду Черкаської області від 09 січня 2024 року позов ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання протиправним наказу про накладення дисциплінарного стягнення задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано наказ АТ КБ «ПриватБанк» № E.DN-ПБУР-7554942 від 30.08.2023 «Про накладення додаткового заходу реагування або дисциплінарного стягнення» у вигляді догани стосовно ОСОБА_1

Здійснено розподіл судових витрат.

Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції вказав, що відповідач, як роботодавець, не довів факту винного умисного, як зазначено в оскаржуваному наказі, вчинення ОСОБА_1 , як працівником, порушення трудової дисципліни і дій, які б могли бути підставою для притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани.

11.01.2024 до суду першої інстанції представником ОСОБА_1 - адвокатом Шульгою П.М. було подано заяву про стягнення понесених судових витрат, в якій останній зазначав, що при подачі позову у справі, ОСОБА_1 зазначав, що орієнтовні витрати на правничу допомогу складуть 20000,00 грн. разом з тим, у судовому засіданні 09.01.2024 представник заявника зазначив, що такі докази будуть подані не пізніше п`яти днів після постановлення судом рішення. Відтак, просив суд постановити додаткове рішення, яким стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 16200,00 грн.

Додатковим рішенням Чигиринського районного суду Черкаської області від 17 січня 2024 року заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Шульги П.М. про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з оплатою правничої допомоги за договором про надання правничої допомоги № б/н від 15.11.2023 в сумі 8000,00 грн.

Мотивуючи прийняте додаткове рішення, суд першої інстанції вказав, що беручи до уваги складність справи та обсяг вирішуваних судом питань у трудовому спорі, співмірність витрат на професійну правничу допомогу зі складністю справи та часом, витраченим адвокатом на надання юридичних послуг клієнту, обґрунтованість заперечень представниці відповідача на завищений розмір гонорару, враховуючи, що судових засідань було лише два, перше з яких фактично не розглядалось по суті та було відкладено і адвокат брав у даних засіданнях участь в режимі відеоконференцзв`язку, оцінюючи обґрунтування вимог представника позивача з приводу стягнення витрат адвоката, надані ним докази на підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу у зазначеному у заяві розмірі, відповідність дій адвоката умовам договору про надання правничої допомоги, час, витрачений на складення та подання документів, суд вважає таким, що відповідатиме складності справи та виконаній представником позивача роботі, розмір відшкодування витрат позивача на правничу допомогу в сумі 8000 грн, а відтак заява підлягає задоволенню частково.

Не погоджуючись з рішенням Чигиринського районного суду Черкаської області від 09 січня 2024 року та з додатковим рішенням Чигиринського районного суду Черкаської області від 17 січня 2024 року, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційні скарги, в яких посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просило вказані рішення скасувати та прийняти нові, якими в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, зазначає, що з пояснення працівника слідує, що вимогу про висловлення клієнту пропозицій продуктів та послуг банку, згідно з приписами ГО, він не виконав з власної ініціативи, вважаючи, що вже раніше повідомив про це клієнта. Таким чином, пояснення працівника, отримані перед застосуванням до нього дисциплінарного стягнення, підтверджують факт невиконання вимог посадової інструкції та недотримання мовного модуля при зустрічі з клієнтом, і що таке невиконання було здійснено умисно, тобто, працівник усвідомлював, що він не проговорив клієнту ті формулювання, що мав проговорити, і зробив це свідомо, мотивуючи тим, що раніше вже повідомляв про це клієнта.

Скаржник зазначає, що висновок суду про те, що в наказі не було враховано попередню роботу позивача, який працює у відповідача більше 10 років, суперечить викладеним у наказі обставинам. Так, в оскаржуваному наказі чітко зазначено, що відносно працівника ОСОБА_1 немає застосованих додаткових заходів реагування або дисциплінарних стягнень, строк дії яких не минув. Отже, відповідач, при винесенні оскаржуваного наказу, встановив попередню поведінку працівника та вказав у наказі про відсутність застосованих до працівника заходів або дисциплінарних стягнень, що залишилися поза увагою суду першої інстанції. Разом з тим, чинне трудове законодавство не звільняє працівників від дисциплінарної відповідальності лише за тривалий стаж роботи, а тому висновки суду про те, що відповідачем не враховано той факт, що працівник працює у відповідача більше 10 років, не ґрунтується на нормах матеріального права.

Висновки суду про те, що наказ винесено без встановлення обставин, за яких вчинено проступок, суперечить наявним в справі доказам, зокрема, з тексту оскаржуваного наказу слідує, що банк встановив час, характер та обставини вчинення працівником порушення, визначив, які внутрішні документи було порушено працівником, витребував у працівника пояснення, з яких не вбачалося поважних причин вчинення проступку. Також обставини вчинення проступку було підтверджено поясненнями свідка ОСОБА_5 , наданими в судовому засіданні.

Скаржник зазначає, що підставою для застосування до працівника дисциплінарного стягнення стало недотримання 100 % мовного модуля під час дзвінка клієнту в сеансі відпрацювання припису головного офісу, а не обізнаність чи необізнаність клієнта із продуктами та послугами Банку.

Ані посадовою інструкцією, ані будь-яким іншим внутрішнім документом банку не встановлено обставин, за яких працівник звільняється від обов`язку дотриматись мовного модуля при відпрацюванні припису головного офісу та проведенні зустрічі з клієнтом.

Крім того, наявність чи відсутність реальних негативних наслідків дисциплінарного проступку за невиконання (неналежне виконання) трудових обов`язків не має значення для вирішення питання, застосовувати до працівника дисциплінарне стягнення чи ні, може бути нарахована лише при виборі виду дисциплінарного стягнення. Таким чином, відповідач не був зобов`язаний доводити наявність негативних для банку наслідків за результатами винної поведінки ОСОБА_1 . Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності достатньо встановлення факту порушення трудової дисципліни. Відтак, висновки суду про недоведеність фактів неотримання банком доходу не ґрунтується на нормах матеріального права.

Щодо недопустимості в якості доказу аудіозапису зустрічі працівника з клієнтом, скаржник зазначає, що згода клієнта ФОП ОСОБА_4 на обробку персональних даних підтверджується наявною у справі Анкетою-заявою клієнта про приєднання до умов і правил надання банківських послуг, витягом з Умов і Правил надання банківських послуг. Згода працівника на обробку персональних даних підтверджується копією укладеного між сторонами трудового договору, згідно з яким банк має право збирати, зберігати та використовувати інформацію про працівника, у тому числі, конфіденційну, яка стала відома банку в процесі трудових відносин з працівником.

За умовами належного відпрацювання працівником припису головного офісу, спілкування мало відбутися саме з клієнтом ФОП ОСОБА_4 , оскільки в програмних комплексах банку була відсутня нотаріально посвідчена довіреність на представництво інтересів ФОП ОСОБА_4 довіреною особою ОСОБА_3 , натомість була наявна згода клієнта ФОП ОСОБА_4 на обробку та зберігання персональних даних. За відсутності наявної в банку нотаріально засвідченої довіреності, працівник не мав правових підстав звернутись до контактної особи ОСОБА_3 за отриманням рішень з фінансових питань ФОП ОСОБА_4 .

Оскільки рішення суду першої інстанції про визнання незаконним та скасування наказу, на думку скаржника, підлягає скасуванню, відтак, підлягає скасуванню й додаткове рішення про стягнення витрат на правничу допомогу.

20 березня 2024 року на адресу Черкаського апеляційного суду від представника ОСОБА_1 - адвоката Шульги П.М. надійшов відзив на апеляційні скарги, в якому останній заперечив проти їх вимог, вказавши на правильність висновків суду першої інстанції по суті спору. Також просив стягнути з відповідача на свою користь 3600 грн витрат на правову допомогу при апеляційному перегляді справи.

Заслухавши доповідь судді, учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішень суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової дисципліни.

Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано такий захід стягнення як догана або звільнення.

Відповідно до частини першої статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення.

Замість дисциплінарного стягнення роботодавець може передати питання про порушення трудової дисципліни на розгляд трудового колективу чи його органу (ст. 152 КЗпП). Рішенням трудового колективу чи його органу (наприклад, товариського суду) до порушників трудової дисципліни можуть застосовуватися заходи громадського стягнення або впливу.

Саме на роботодавця покладено обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. За відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Отже, при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, у чому конкретно проявилося порушення,чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок.

Для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності.

Такі правові висновки відображено в постанові ВС від 25.10.2022 у справі №487/1491/21.

Також у постанові Верховного Суду України від 19.10.2016 у справі № 6-2801цс15 зроблено правовий висновок про те, що пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Однак, правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника. Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами.

Із матеріалів справи судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач перебуває у трудових відносинах з відповідачем, де з 20.09.2021 працює на посаді директора відділення «Черкаське № 18» , посадова підгрупа: керівник відділення гр.Б у Акціонерному товаристві комерційний банк «ПриватБанк» за адресою: вул. Університетська, 33, м. Черкаси (т. 1 а.с. 13, 164) .

ОСОБА_1 є таким, що раніше не притягувався до дисциплінарної відповідальності, оскільки раніше накладені на нього стягнення були скасовані як самим роботодавцем, так і в судовому порядку, вказане сторонами не заперечувалося.

Позивач у справі посилається на те, що в АТ КБ «ПриватБанк» наявне «Положення про застосування додаткових заходів реагування», затверджене рішенням Правління банку, протокол № 34 від 06.07.2021, яке регламентує дисциплінарну відповідальність працівників банку.

Як вбачається з п. 4.6 вказаного Положення остаточне рішення щодо категорії дисциплінарного проступку (легкий, середньої грубості, грубий) приймає особа, уповноважена застосовувати додаткові заходи реагування з обов`язковим зазначенням категорії в наказі.

За приписами п 5.8 цього Положення у процесі здійснення перевірки факту вчинення дисциплінарного проступку в обов`язковому порядку запитуються письмові пояснення працівника лінійним керівником.

Вимоги до Наказу про накладення додаткового заходу реагування-дисциплінарного стягнення викладені в п 5.13 Положення, зокрема, він повинен містити: посилання на положення (підпункти, пункти та/або статті) внутрішніх документів банку, які було порушено; вину працівника та причинно-наслідковий зв`язок; дату виявлення дисциплінарного проступку і докази, яким підтверджено вчинення проступку; категорію вчиненого дисциплінарного проступку; нормативне посилання, тобто має бути зазначена стаття, її частина, абзац, пункт, підпункт нормативного акта, на підставі якого працівник притягується до дисциплінарної відповідальності згідно цього Положення або КЗпП; оцінку попередньої роботи працівника.

Позивач у своїй роботі керується Посадовою інструкцією «Керівник відділення групи Б», затвердженій наказом АТ КБ «Приватбанк», де розділом 2 передбачено посадові обов`язки, функції та завдання, а розділом 4 передбачено відповідальність за порушення посадової інструкції; Правилами внутрішнього трудового розпорядку, розділом 10 яких передбачено відповідальність за порушення трудової дисципліни; Положенням про порядок застосування додаткових заходів реагування та дисциплінарних стягнень.

Пунктом 1.3 вказаного Положення визначено, що «Дисциплінарні стягнення» це передбачені Кодексом законів про працю України заходи впливу, які застосовуються до Працівника Банку у разі вчинення ним Дисциплінарного проступку.

У п. 4.4 Положення вказано, що дисциплінарні проступки поділяються на категорії: легкі, середньої грубості та грубі.

Згідно з п. 4.9 Положення додаткові заходи реагування включають наступні види: 4.9.1 - звернути увагу, 4.9.2 - зауваження.

Відповідно до п. 4.10 Положення дисциплінарні стягнення включають наступні види: 4.10.1 - догана, 4.10.2 - звільнення.

Пунктом 2.2 Посадової інструкції визначено, що керівник відділення групи Б організовує роботу з діючими та потенційними корпоративними клієнтами: забезпечує підготовку та проведення зустрічей з метою продажу банківських продуктів та послуг, дотримується усіх обов`язкових елементів, "мовних модулів" та сценарію зустрічі з клієнтом, усі зустрічі та дзвінки фіксує в Менеджері контактів, повністю, безумовно та своєчасно (тобто без порушення строку встановленого на відпрацювання припису в Менеджері контактів) відпрацьовує в Менеджері контактів усі централізовані приписи Головного Офісу.

Пунктом 2.52 Посадової інструкції визначено, що керівник відділення групи Б дотримується 100% мовних модулів в сеансі обслуговування клієнта та при відпрацюванні приписів. Оскільки текст мовних модулів доступний в ПК «Робочий стіл» та в ПК «Менеджер контактів», що завантажені на планшет, який видається працівнику та доступний для прочитання працівником у процесі обслуговування клієнта, працівник вважається ознайомленим з текстом відповідного мовного модуля.

Згідно з положеннями пункту 2.66 Посадової інструкції керівник відділення групи Б не допускає проведення фіктивних зустрічей, що полягають у наступному: - зафіксована в зустрічі фізична особа в реальності не існує або не має відношення до компанії; - презентація продуктів проводиться без присутності клієнта; - по зустрічі вказані фіктивні некоректні дані (статус, адреса і т.д.); - презентація продуктів або зачитування мовного модуля, ключових слів, без присутності клієнта після завершення зустрічі (коли зустріч з клієнтом вже завершилася і він пішов/закінчено дзвінок); - за підсумками зустрічі вказані некоректні статуси по запропонованих продуктах (наприклад клієнт не давав згоду на продукт, але за підсумками зустрічі працівник вказав, що клієнт згоден).

Відповідно до наказу E.DN-ПБУР-7554942 від 30.08.2023, ОСОБА_1 допустив порушення документа 7001: Посадова інструкція «Керівник відділення групи Б» PR/23-2023-6522258 (41200967) від 18.01.2023, а саме п. 2.2, п. 2.52, п. 2.66, п. 4.19 та п. 4.23 Посадової інструкції, що полягала у недотриманні 100% мовних модулів при відпрацюванні припису ГО з клієнтом ФОП ОСОБА_2 ІПН НОМЕР_1 та за підсумками зустрічі вказано некоректні статуси, а саме «Відмова» по пропозиціям «Пропозиція (ГО) - Торгівельна виручка (внутрішнім клієнтам)», «Пропозиція ГО - Кредитний ліміт «Підприємницький», «Пропозиція ГО - Електронний документообіг» та «Пропозиція ГО - КУБ під заставу по мікробізнесу (Держ гарантія + умови ВС).

У наказі також зазначено про відповідальність керівника відділення групи Б за порушення п. 4.19, 4.23 Посадової інструкції та накладено дисциплінарне стягнення у виді догани.

Так, п. 4.19 Посадової інструкції передбачено відповідальність за недотримання 100% мовних модулів в сеансі відпрацювання приписів ГО в Менеджері контактів з корпоративними клієнтами, а п. 4.23 Посадової інструкції передбачено відповідальність за проведення фіктивної зустрічі.

У наказі наведена оцінка дисциплінарного проступку працівника, який визначений як проступок середньої грубості, також заначено, що проступок вчинено умисно.

Зазначається, що строки притягнення до дисциплінарної відповідальності не минули, оскільки порушення виявлено 01.08.2023.

Судом першої інстанції правомірно встановлено, що оскільки правопорушення, на підставі якого видано оспорюваний наказ, вчинено позивачем 28.06.2023 та було виявлено 01.08.2023, що підтверджується службовою запискою від 03.08.2023, відтак наказ від 30.08.2023 про застосування до позивача дисциплінарного стягнення видано в межах строку, визначеного ст. 148 КЗпП.

Банк у наказі про застосування дисциплінарного стягнення посилається на звукозапис, що здійснений Банком 28.06.2023 при розмові позивача з довіреною особою клієнта. Однак, як правильно встановлено судом першої інстанції, вказаний доказ здобутий Банком незаконним шляхом, оскільки ні клієнт, ні працівник банку згоду на здійснення звукового запису телефонної розмови не надавали.

Посилання скаржника на те, що згода клієнта ФОП ОСОБА_4 на обробку персональних даних підтверджується наявною у справі Анкетою-заявою клієнта про приєднання до умов і правил надання банківських послуг, витягом з Умов і Правил надання банківських послуг, а згода працівника на обробку персональних даних підтверджується копією укладеного між сторонами трудового договору, згідно з яким банк має право збирати, зберігати та використовувати інформацію про працівника, у тому числі, конфіденційну, яка стала відома банку в процесі трудових відносин з працівником, спростовується наявними матеріалами справи (т. 1 а.с. 214-217, 229-236).

Так, підписавши п. 1.1.9.10.2 Умов та правил надання банківських послуг, клієнт надав згоду на фіксацію телефонного дзвінка, а не на запис самої розмови. Крім того, клієнт надав згоду на здійснення телефонного запису тільки при одній умові - при зверненні на клієнтську підтримку Банку. Обставини справи свідчать, що клієнт не здійснював дзвінок на клієнтську підтримку банку, це був дзвінок начальника відділення до клієнта.

Відповідно до п. 5.2 Трудового договору, укладеного між позивачем та відповідачем, банк має право на збирання інформації про працівника, яка стала відома про працівника в процесі трудових відносин, однак, на думку суду, даний пункт трудового договору жодним чином не надає банку право саме на запис телефонної розмови відповідача, у т.ч., без попередження.

Отже, банк не зафіксував сам факт порушення належними та допустимими доказами.

Інших доказів на підтвердження умисного скоєння дисциплінарного проступку відповідачем до суду надано не було.

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_4 обслуговується в АТ КБ «ПриватБанк» більше 3-х років. Вид діяльності - «Роздрібна торгівля рибою, ракоподібними та молюсками в спеціалізованих магазинах». Сторонами не заперечувалося, що саме позивач, як керівник відділення Банку, залучив даного клієнта до обслуговування в АТ КБ «ПриватБанк».

У АТ КБ «ПриватБанк» діє інструкція щодо роботи з «Матрицею повноважень» у «Приват24». Відповідно до вказаної інструкції «Матриця повноважень» - зручний інструмент для оперативної взаємодії компанії з банком. За кілька кліків керівник компанії може призначити довірених осіб, які відповідають за взаємодію з банком із тих чи інших визначених питань (платежі в гривні або валютні операції, кредити або депозити, зарахування зарплатних виплат та інші продукти банку)».

«Надавати співробітнику відповідні повноваження в розрізі послуг банку в «Матриці повноважень» може тільки керівник компанії або підприємець».

Відповідно до зазначеної інструкції банку саме підприємець вносить довірених осіб у програму «Менеджер контактів», а не начальник чи спеціаліст Банку.

Відповідно до витребуваної судом першої інстанції у відповідача копії службової записки Е.98.0.0.0/1-4471 від 07.08.2023 «Про виявлення порушення Трудової дисципліни», будь-якого порушення щодо проведення зустрічі з довіреною особою автором службової записки не встановлено. Крім того, свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила щодо правомірності проведення зустрічі позивачем з довіреною особою, оскільки в банку діє послуга «Матриця повноважень», і тільки клієнт банка може встановлювати такі повноваження, а не начальник чи спеціаліст банку.

У матеріалах справи наявна довіреність, видана Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 . ОСОБА_3 , що підтверджується матеріалами справи (а.с. 93, 181).

Отже, позивач правомірно 28.06.2023 провів зустріч з довіреною особою ФОП ОСОБА_4 - ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 81-87).

Таким чином, враховуючи, що відповідачем на підтвердження умисного скоєння позивачем дисциплінарного проступку належних та допустимих доказів до суду надано не було, беручи до уваги пояснення самого працівника та відомості, вказані у службовій записці, а також те, що ОСОБА_1 працює у відповідача більше десяти років, та матеріали справи не містять інформації про надходження відносно останнього скарг від клієнтів, як і не містять інформації про попереднє застосування до позивача дисциплінарних стягнень (всі накази про накладення дисциплінарних стягнень були скасовані), колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, задовольнивши позовні вимоги в повному обсязі.

Щодо правомірності додаткового рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 17 січня 2024 року, апеляційний суд зазначає таке.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову, на відповідача.

Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (як у даній справі).

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такі висновки містяться в додатковій постанові ВП ВС від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц. Крім того, аналогічні висновки щодо співмірності розміру витрат на правничу допомогу зі складністю справи та обсягом фактично наданих адвокатом послуг містяться в додатковій постанові ВС від 12.12.2019 у справі № 2040/6747/18.

Далі, положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з ч. 6 ст. 137 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Із матеріалів справи вбачається, що представництво інтересів ОСОБА_1 в суді першої інстанції здійснював адвокат Шульга П.М., що підтверджується ордером на надання правничої (правової) допомоги серії СА № 1072681, договором № б/н про надання правничої допомоги від 15.11.2023, актом приймання-передачі робіт від 10.01.2024 по договору про надання правничої допомоги від 15.11.2023 з детальним описом робіт (наданих послуг), де зазначено, що розмір гонорару адвокату Шульзі П.М. складає 16200 грн (підготовка позовної заяви, участь у судових засіданнях 27.12.2023 року та 09.012024 року), платіжною інструкцією № @2PL664455 від 20.12.2023 про оплату ОСОБА_6 10000 грн за договором про надання правничої допомоги від 15.11.2023 на рахунок адвокатського бюро Шульги П.М. та платіжною інструкцією № 0.0..1 від 10.01.2024 про оплату ОСОБА_6 6200 грн за договором про надання правничої допомоги від 15.11.2023 на рахунок адвокатського бюро Шульги П.М.

Таким чином, з урахуванням принципу розумності та співмірності витрат на професійну правничу допомогу, беручи до уваги наявність у матеріалах справи клопотання сторони відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу, поданого на виконання вимог ч. 6 ст. 137 ЦПК України, колегія суддів погоджується з розміром визначених судом першої інстанції витрат на професійну правову допомогу, в сумі 8000,00 грн, та вважає таку суму обґрунтованою та такою, яка відповідає обсягу виконаних адвокатом робіт і наданих послуг.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що підстави для скасування чи зміни додаткового рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 17 січня 2024 року відсутні.

Крім того, враховуючи, що стороною позивача при поданні відзиву на апеляційну скаргу, було заявлено вимогу про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 понесених останнім судових витрат з правничої допомоги, на підставі положень ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що рішення суду першої інстанції по суті вирішення позовних вимог залишено без змін, колегія суддів доходить висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 3600,00 грн витрат на правничу допомогу, понесених ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції, які складаються з підготовки відзиву на апеляційну скаргу та участі адвоката в одному судовому засіданні.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 09 січня 2024 року та на додаткове рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 17 січня 2024 року залишити без задоволення.

Рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 09 січня 2024 року та на додаткове рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 17 січня 2024 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання протиправним наказу про накладення дисциплінарного стягнення, залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати з правничої допомоги, понесені при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, в сумі 3600,00 грн,

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і підлягає касаційному оскарженню в порядку і строках, визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складене 04 квітня 2024 року.

Судді Ю.В. Сіренко

Н.І. Гончар

О.М. Новіков