Провадження №22-ц/824/9283/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 15 січня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на дитину з ОСОБА_1 ,

В С Т А Н О В И В:

Судовим наказом Дніпровського районного суду від 01 січня 2024 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21 грудня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 15 січня 2024 року виправлено описку в судовому наказі Дніпровського районного суду м. Києва від 01 січня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на дитину з ОСОБА_1 . У тексті судового наказу Дніпровського районного суду м. Києва від 01 січня 2024 року вважати вірним строк стягнення аліментів на дитину яка навчається - «починаючи з дня пред`явлення позову 21 грудня 2023 року і до закінчення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 навчання, однак не більше ніж до досягнення ним 23-річного віку».

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначив, що оскаржуваною ухвалою від 15 січня 2024 року судом за власною ініціативою, в судовому наказі не було виправлено помилку, а повністю змінено його резолютивну частину, яка не може бути викладена в рамках наказаного провадження.

23 квітня на адресу суду від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просила відмовити в повному обсязі в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 та стягнути з нього витрати на правову допомогу.

Згідно положень ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду даної категорії розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги з огляду на наступне.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу, відповідно до якої просила видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) але, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з часу подання заяви про видачу і до закінчення навчання, тобто до 30 червня 2025 року включно.

Судовим наказом Дніпровського районного суду від 01 січня 2024 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21 грудня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

11 січня 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду із клопотанням про виправлення описки.

Суд першої інстанції, задовольняючи клопотання заявника ОСОБА_2 про виправлення описки, поставив ухвалу 15 січня 2024 року, якою виправив описку в судовому наказі Дніпровського районного суду м. Києва від 01 січня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на дитину з ОСОБА_1 , зазначивши у тексті судового наказу Дніпровського районного суду м. Києва від 01 січня 2024 року вважати вірним строк стягнення аліментів на дитину, яка навчається - «починаючи з дня пред`явлення позову 21 грудня 2023 року і до закінчення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 навчання, однак не більше ніж до досягнення ним 23-річного віку».

Колегія суддів погоджується з таким рішенням суду першої інстанції з огляду на таке.

Порядок виправлення описок та арифметичних помилок у судовому рішенні визначено статтею 269 ЦПК України.

Так, відповідно до частини 1 статі 269 ЦПК України, суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки. Питання про внесення виправлень вирішується без повідомлення учасників справи, про що постановляється ухвала. За ініціативою суду питання про внесення виправлень вирішується в судовому засіданні за участю учасників справи, проте їхня неявка не перешкоджає розгляду питання про внесення виправлень.

Відповідно до п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні (рішенні або ухвалі), суд не має права змінювати зміст судового рішення, він лише усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудності.

Описки - це помилки, зумовлені неправильним написанням слів. Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер: написання прізвищ та імен, адрес, найменувань спірного майна, зазначення дат та строків, арифметичні помилки.

Виходячи з позиції Верховного Суду України (ухвала Верховного Суду України у справі №6-788цс16 від 22.02.2017р.), суд може виправити лише ті описки або арифметичні помилки, яких він сам припустився.

Питання про внесення виправлень може бути вирішене судом, який ухвалив рішення, як із власної ініціативи, так і за заявою осіб, які беруть участь у справі, і незалежно від того, чи виконано рішення, але в межах установленого законом строку, протягом якого воно може бути пред`явлене до примусового виконання. Внесення виправлень у судове рішення, яке не підлягає примусовому виконанню, строком не обмежено.

Предметом розгляду суду першої інстанції була заява про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітнього сина - ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з часу подання заяви про видачу і до закінчення навчання, тобто до 30.06.2025 року включно.

В той же час в ухвалі 15 січня 2024 року суд першої інстанції виправив описку в судовому наказі Дніпровського районного суду м. Києва від 01 січня 2024 року зазначивши, вважати вірним строк стягнення аліментів на дитину яка навчається - «починаючи з дня пред`явлення позову 21 грудня 2023 року і до закінчення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 навчання, однак не більше ніж до досягнення ним 23-річного віку».

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що виправлене судом першої інстанції є саме опискою, яку суд першої інстанції змінив у встановленому законом порядку.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, порушення судом норм процесуального права при його постановленні, на переконання апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи.

У відзиві на апеляційну скаргу стягувачам ОСОБА_2 було заявлено вимогу про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 8 000, 00 грн.

У відповідності до положень ст. 133 ЦПК України витрати на правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розподіл таких витрат, згідно ст. 141 ЦПК України здійснюється за результатом розгляду позовних вимог по суті.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд відмовляє їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначила, що розмір витрат на правничу допомогу складає 8 000, 00 грн (витрати на підготовку заяви про видачу судового наказу у розмірі 4 000, 00 грн та витрати на підготовку відзиву на апеляційну скаргу у розмірі - 4 000, 00 грн).

Також ОСОБА_2 зазначила, що документи на підтвердження витрат на правову допомогу будуть нею надані до суду апеляційної інстанції в строки, передбачені процесуальними нормами права.

Водночас станом на день розгляду справи стягувачам не було подано жодного документа на підтвердження вказаних витрат.

За таких умов, зважаючи на принцип диспозитивності, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги про стягнення судових витрат.

Згідно ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу, а судове рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала не підлягає скасуванню, як така, що постановлена з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 15 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий С.О. Журба

Судді: Т.О. Писана

К.П. Приходько