Провадження № 2/201/1003/2024
РІШЕННЯ

Іменем України

04 червня 2024 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Наумової О.С.,

за участю секретаря судового засідання Моренко Д.Г.,

за участю позивачки ОСОБА_1 , її представника адвоката Савка В.В.,

третьої особи ОСОБА_2 ,

третьої особи ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_4 (треті особи - ОСОБА_2 , Дніпровська міська рада) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

29.12.2023 ОСОБА_1 звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, визначивши третіми особами без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_2 , Дніпровську міську раду (а.с. 1-4).

Ухвалою судді Наумової О.С. від 20.02.2024 відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 45).

В обґрунтування позовних вимог позивачка посилалася на те, що 05.12.1986 вона уклала шлюб із відповідачем ОСОБА_4 18.01.2008 вони розірвали шлюб.

Від шлюбу мають спільного сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі рішення №1138 від 20.11.1987 виконавчого комітету Жовтневої районної Ради народних депутатів м. Дніпропетровська позивачці виданий ордер №1431 від 30.11.1987 року на житлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Однак в ордері містилась помилка в частині її по-батькові, а саме, зазначено, що він виданий (мовою оригіналу) ОСОБА_1 . Проте її дійсне по-батькові ОСОБА_5 . Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21.02.2023 по справі № 201/225/23 за заявою позивачки встановлений факт належності їй правовстановлюючого документа - ордеру № 1431 від 30.11.1987 на житлове приміщення. Ухвалою суду від 30.03.2023 виправлено допущену в рішенні помилку у даті народження заявниці.

Крім позивачки у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані також син ОСОБА_2 та її колишній чоловік ОСОБА_4 . Останній не проживає у квартирі з 30.08.2022, з огляду на уклад життя, який не відповідає прийнятним нормам моралі в суспільстві. ОСОБА_4 був засуджений Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська за ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 1 рік, однак заплатив штраф та не відбував покарання. Також займається бродяжництвом, вживає спиртні напої в громадських місцях, за що його неодноразово притягували до відповідальності. Його постійне місце перебування мені не відомо. Добровільно не знімається з реєстрації.

Головою правління ОСББ «Перемога 25» будинку у АДРЕСА_2 , затверджено складені сусідами акти про непроживання ОСОБА_4 у квартирі АДРЕСА_3 .

Позивачка утримує житло сама із сином, відповідач жодного разу не сплатив вартість комунальних послуг з серпня 2022 року по цей час, ухиляється від покладених на нього зобов`язань, які має нести людини яка зареєстрована в жилому приміщенні. Відповідач не проживає у квартирі понад шість місяців, більше року, не бажає добровільно знятись з реєстрації, його формальна прописка покладає на позивачку обов`язки зі сплати комунальних платежів.

На підставі викладеного, просила визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житлом, а саме, квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , позбавивши права користування нею зі зняттям його з зареєстрованого місця проживання.

Позивачка і її представник адвокат Савко В.В. (діє на підставі ордеру від 19.05.2024 - а.с. 61) у судовому засиланні позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити.

Третя особа ОСОБА_2 у судовому засиланні позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити.

Представник третьої особи (Дніпровської міської ради) Григоренко А.В. (діє за витягом з ЄДР а.с. 52 56) у судовому засіданні підтримала надані письмові пояснення по справі (а.с. 50 51) про те, що оскілки відповідач не проживає в квартирі більш ніж рік, тому в суду є всі правові підстави для задоволення цього позову та визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 та знаття його з реєстрації. У разі прийняття рішення про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням у квартирі, відповідачі повинні бути зняті з реєстраційного обліку місця проживання за вказаною адресою. Просила розглянути позовну заяву згідно вимог чинного законодавства.

Відповідачі ОСОБА_4 в судові засідання, призначені на 19.03.2024, 22.04.2024 і на 04.06.2024 не з`явився, про дати, час та місце слухання повідомлявся неодноразово шляхом направлення судових повісток за місцем реєстрації (а.с. 48, 68, 78). Конверти поверталися до суду із відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою». Про причини неявки суду не повідомили, з клопотаннями про відкладення розгляду справи до суду не звернулися, відзиву на позовну заяву не надали.

Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд, вислухавши учасників справи, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття 89 ЦПК України), вирішуючи справу, виходить з такого.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що з 05.12.1986 по 18.01.2008 позивачка ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_4 (а.с. 12, 13).

Від шлюбу мають сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є повнолітнім (а.с. 8).

На підставі рішення №1138 від 20.11.1987 виконавчого комітету Жовтневої районної Ради народних депутатів м. Дніпропетровська позивачці виданий ордер №1431 від 30.11.1987 року на житлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , склад сім`ї ОСОБА_1 (чоловік) (а.с. 15).

Однак в ордері містилась помилка в частині її по-батькові позивачки, зазначено що він виданий (мовою оригіналу) « ОСОБА_1 ».

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21.02.2023 по справі № 201/225/23 за заявою позивачки встановлений факт належності їй правовстановлюючого документа - ордеру № 1431 від 30.11.1987 на житлове приміщення (а.с. 14).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30.03.2023 виправлено допущену в рішенні помилку у даті народження заявниці (а.с. 16).

У квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані позивачка, її син ОСОБА_2 і колишній чоловік ОСОБА_4 (а.с. 17).

Як вказує позивачка, ОСОБА_4 не проживає у квартирі з 30.08.2022. Добровільно не знімається з реєстрації.

Мешканцями будинку у АДРЕСА_2 і головою правління ОСББ «Перемога 25» складені акти про непроживання ОСОБА_4 у квартирі АДРЕСА_3 .

Відповідно до акту про фактичне проживання за місцем реєстрації від 23.12.2022 ОСОБА_4 постійно проживав за адресою: АДРЕСА_1 , з 1988 року по 30.08.2022 (а.с. 20).

Відповідно до акту про непроживання за місцем реєстрації від 01.03.2023, ОСОБА_4 фактично не проживав в квартирі 102 з 30.08.2022 по 01.03.2023 (а.с. 21).

Відповідно до акту про непроживання за місцем реєстрації від 30.09.2023, ОСОБА_4 фактично не проживав в квартирі 102 з 01.03.2023 по 30.09.2023 (а.с. 22).

Відповідно до акту обстеження від 28.12.2023, ОСОБА_4 фактично не проживав в квартирі 102 з 30.09.2023 по 28.12.2023 (а.с. 23).

Згідно актів речей ОСОБА_4 в квартирі 102 не виявлено.

Позивачка на підтвердження утримання житло надала довідки в.о. голови правління ОСББ «Перемога 25» про те, що станом на 01.12.2023 заборгованість з оплати внеску на утримання будинком по квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , відсутня, а також квитанції про сплату комунальних послуг у 2022 2023 роках (а.с. 24 - 29).

У судовому засіданні були допитані свідки.

Свідок ОСОБА_2 (третя особа син позивачки) пояснив суду, що проживає з самого народження у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Раніше проживав із батьком ОСОБА_4 , але той не мешкає у квартирі з кінця серпня 2022 року. Батько не військовозобов`язаний, тому пішов не знамо куди. Сказав, що не хоче жити з ними у квартирі, що йому є куди піти. Батьки розлучилися. Батько після розлучення ще проживав у квартирі. Натепер його речі не залишилися, він їх забрав. Свідок іноді його бачив у місті, востаннє у 2023 році у Дніпрі. З квартири він пішов сам, його ніхто не виганяв, конфліктів не було, перешкод у проживанні не створював. Речі всі забрав. Комунальні платежі вони сплачують з матір`ю разом, батько ніколи не платив за квартиру. Крім нього і матері в квартирі ніхто не проживає. Кватира не приватизована. Батько не хоче самостійно знятися із реєстрації.

Свідок ОСОБА_6 пояснив суду, що він є сусідом ОСОБА_7 . Проживає за адросою: АДРЕСА_4 від народження. Був знайомий з відповідачем. У квартирі АДРЕСА_3 проживала сім`я з трьох осіб. Наразі жива лише ОСОБА_8 і син ОСОБА_9 . ОСОБА_4 він більше року не бачив. Свідок підписував акти про фактичне непроживання, був особисто у квартирі. Речей чоловіка не було. Конфліктів у сім`ї не було. Де знаходиться і де проживає ОСОБА_10 - не знає. Він дійсно зловживав алкогольними напоями, свідок бачив його у нетверезому стані. Квартиру він покину самовільно, коли проживав, то не платив гроші за комунальні послуги.

Свідок ОСОБА_11 пояснила суду, що вона є сусідкою ОСОБА_7 . Проживає за адросою: АДРЕСА_5 . ОСОБА_10 це колишній чоловік ОСОБА_12 , ОСОБА_13 їх син. 39 років вона проживає за вказаною адресою. У квартирі АДРЕСА_3 проживали втрьох - ОСОБА_8 , ОСОБА_10 і їх син ОСОБА_14 . Потім розлучилися. Свідок підписувала акт обстеження квартири у грудні, а також її мати підписувала інші акти про непроживання всі. Особисто приходила у квартиру, перевіряла наявність речей. Раніше вони були у ванні. Наразі у квартирі проживає дві особи, у ванні дві зубних щітки, наявне взуття двох людей, зайвого ліжка не було. ОСОБА_10 сам пішов з родини. Вона не бачила, щоб його хтось виганяв, скандалів не бачила, поліція не приїздила. Востаннє за місцем проживання ОСОБА_10 з`являвся приблизно півтора року тому. Він не сплачував комунальні платежі, все платили ОСОБА_8 і син ОСОБА_13 .

Згідно зі ст. 64 Житлового кодексу України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма права і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Відповідно до ч.1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР,ст. 405 ЦК України).

Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття особи з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття особи з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Наявність реєстрації відповідачів у вказаній квартирі позбавляє можливості позивача здійснювати право користування у повному обсязі.

У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. При вирішенні спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно встановити факт відсутності особи у жилому приміщення понад шість місяців та поважність причин такої відсутності.

Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначаються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил ЦПК України щодо оцінки доказів.

При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.

Суд має всебічно перевірити доводи сторін щодо поважності причин відсутності у жилому приміщенні понад зазначені у статті 71 ЖК України строки.

При вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого жилого приміщення.

Відповідний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 454/2025/15-ц.

У справах про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, на позивача покладається обов`язок із доведення відсутності відповідача у спірному приміщенні понад строк, із яким законом пов`язана можливість збереження права користування житлом за відсутнім наймачем (користувачем), а на відповідача, відповідно, покладається обов`язок із доведення поважності причин відсутності у спірному приміщенні понад встановлений законом строк.

Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Стаття 8 Конвенції гарантує кожній особі право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

В судовому засіданні належними і допустимими доказами підтверджено, що відповідач відсутній в зазначеній квартирі понад шість місяців, не проживає у ній з серпня 2022 року без поважних причин; доказів стосовно поважних причин непроживання відповідача в даній квартирі в судовому засіданні не добуто; наявність будь-яких домовленостей між позивачем та відповідачем з приводу порядку користування спірним житлом, тривалості строку збереження права користування ними в судовому засіданні не встановлена. Показаннями свідків підтверджено свідому поведінку відповідача щодо втрати нею інтересу до жилого приміщення

Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність визнання ОСОБА_4 такими, що втратив право на користування житловим приміщенням, у зв`язку з відсутністю у ній без поважних причин понад шість місяців.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 1073,60 грн. (а.с. 1).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 128-131, 141, ч. 4 ст. 223, ч. 2 ст. 247, ст.ст. 259, 263-265, ч.ч. 2, 3 ст. 274, ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 (треті особи - ОСОБА_2 , Дніпровська міська рада) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) такими, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_6 ), що є підставою для зняття його з реєстрації за цією адресою.

Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Повний текст рішення виготовлений 07 червня 2024 року.

Суддя О.С. Наумова