Справа № 348/762/23
Провадження № 22-ц/4808/533/24
Головуючий у 1 інстанції Грещук Р. П.
Суддя-доповідач Фединяк В.Д.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. ( суддя-доповідач)

суддів: Бойчука І.В., Максюти І.О.

секретаря Кузнєцова В.В.

з участю представника ОСОБА_1 адвоката Голуба Г.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Голуба Григорія Степановича на рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 01 лютого 2024 рокуу справі за позовом ОСОБА_1 до Переріслянської сільської ради Надвірнянського району про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2023 року представник ОСОБА_1 адвокат Голуб Г. С.звернувся в суд із позовом до Переріслянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якій належало на праві приватної власності домоволодіння у АДРЕСА_1 . 14.02.2000 року спадкодавиця посвідчила заповіт, яким заповіла все належне їй майно - ОСОБА_1 . Заповіт посвідчений секретарем Волосівської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області. Про наявність такого заповіту позивач дізнався тільки в січні 2023 року від свого дядька. Дізнавшись про наявність заповіту, але перебуваючи на той час за межами України, ОСОБА_1 14 березня 2023 року звернувся до приватного нотаріуса в м.Івано-Франківську для оформлення, реєстрації та посвідчення заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 . Приватний нотаріус повідомив що спадкова справа після смерті ОСОБА_2 не відкривалася, однак відмовив у прийнятті заяви про прийняття спадщини та видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно за заповітом у зв`язку з відсутністю факту прийняття спадщини, а саме - пропуском піврічного строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом та рекомендував звернутися до суду з заявою про поновлення строку для прийняття спадщини.

Зазначає, що на момент смерті ОСОБА_2 з нею за місцем реєстрації по АДРЕСА_2 ніхто не проживав, не був зареєстрований та спадщину не приймав, інших заповітів не складав та не посвідчував, що підтверджується довідкою Переріслянської сільської ради № 15 від 16.03.2023 року. Відповідно, позивач є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 , інших спадкоємців немає. Стверджує, що встановлений ст.1270 ЦК України строк на прийняття спадщини пропущений позивачем з поважних причин, а саме через необізнаність спадкоємця про існування заповіту. Просив визначити ОСОБА_1 додатковий строк для подання до нотаріальних органів заяви про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 , терміном один місяць з часу набрання рішенням суду законної сили.

Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 01 лютого 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Переріслянської сільської ради Надвірнянського району про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду представник ОСОБА_1 адвокат Голуб Г.С.подав апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Вважає помилковим висновок суду про відсутність відомостей про звернення позивача ОСОБА_1 до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 та відповіді нотаріуса. Зазначає, що представником позивача 22.09.2023 року долучено до матеріалів справи копію Витягу із спадкового реєстру, який підтверджує факт відсутності заведених спадкових справ після смерті бабусі позивача ОСОБА_2 07.06.2008 року, що є належним доказом на підтвердження того, що спадкова справа не заводилась, інших спадкоємців немає, ніхто інший свої права на спадкове майно не заявляв та не звертався до нотаріуса. Крім того, окремої відмови нотаріуса Закон не вимагає, а відповідач не заперечував щодо задоволення позовної заяви, визнавши доводи такої підставними.Наголошує, що однією із поважних причин пропуску визнається, зокрема, необізнаність спадкоємців про наявність заповіту (постанова Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі №565/1145/17). Зазначає, що незадоволення прохання позивача щодо визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини може зумовити перехід права власності на спадкове майно, а саме житлового будинку по АДРЕСА_2 , до держави в особі органу місцевого самоврядування, на території якого воно знаходиться. За наведених підстав просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, визначити додатковий строк для подання ОСОБА_1 до нотаріальних органів заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , терміном в один місяць з часу набрання рішенням суду законної сили (а.с.56-57).

Учасники справи за правом на подання відзиву на апеляційну скаргу сторони не скористалися, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Голуб Г. С.підтримав доводи апеляційної скарги, просить задовольнити подану ним скаргу.

Представник відповідача Переріслянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області у встановленому законом порядку повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, однак не з`явився у судове засідання, що відповідно ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності.

Розгляд справи за відсутності сторін та учасників справи, щодо яких наявні відомості про вручення повістки про явку в суд не є порушенням статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про доступ до правосуддя.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відмовляючи представнику ОСОБА_1 адвокату Голубу Г. С.у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не звертався, відмови у прийнятті спадщини позивачем не подавно, доказів про поважність причин пропуску строку прийняття спадщини на подано, тому не встановлено підстав для підстав для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті баби ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалене судом першої інстанції рішення не відповідає вимогам закону й матеріалам справи.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабуся позивача - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 10.06.2008 року, актовий запис № 5 (а.с.8).

14.02.2000 року, ОСОБА_2 склала заповіт, яким все належне їй майно заповіла позивачу - ОСОБА_1 . Заповіт посвідчений секретарем Волосівської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області ОСОБА_3 та зареєстрований в реєстрі за № 1, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 18369199, виданим 03.02.2009 року (а.с.9,10).

Згідно довідки Переріслянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області від 16.03.2023 року за №15, померла ОСОБА_2 на момент смерті проживала та була зареєстрована по АДРЕСА_2 . На момент смерті з нею ніхто не проживав та не був зареєстрований. Від імені померлої ОСОБА_2 заповіт посвідчувався секретарем Волосівської сільської ради 14 лютого 2000 року та зареєстрований в реєстрі за №1 (а.с.11).

Із змісту позовної заяви вбачається, що, про наявність такого заповіту позивачу не було відомо аж до січня місяця 2023 року, а саме до моменту, коли з його дядьком (рідним братом батька позивача) зв`язалися працівники сільської ради із питанням щодо майна померлої і повідомили, що спадкодавиця ще 14.02.2000 року залишила заповіт на ім`я позивача.

В позові також акцентовано, що дізнавшись від дядька про даний заповіт, але на той час перебуваючи за межами України, позивач тільки 14.03.2023 року звернувся до приватного нотаріуса в м. Івано-Франківськ з метою оформлення, реєстрації та посвідчення заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 .

Приватний нотаріус, перевіривши спадковий реєстр, засвідчив, що спадкова справа після смерті ОСОБА_2 не відкривалася, проте, відмовив у прийнятті заяви про прийняття спадщини та видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно за заповітом, яке належить ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 у зв`язку з відсутністю факту прийняття спадщини, а саме пропуском шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом згідно ст.1270 ЦК України. За наслідком чого рекомендував звернутися до суду з заявою про поновлення строку для прийняття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях; 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Подання заяви про прийняття спадщини є дією, яку повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину тоді, коли такий спадкоємець не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Відповідно, пропустити строк на прийняття спадщини може спадкоємець, який постійно не проживав на час відкриття спадщини зі спадкодавцем.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

У постанові Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320 цс 17 зазначено про те, що право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, незнання норм закону, тощо, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку, з урахуванням конкретних фактичних обставин справи, можуть визнаватись, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Разом із тим у постановах від 25 березня 2020 року у справі № 296/12396/18 (провадження № 61-10481 св 19), від 17 грудня 2021 року у справі № 315/386/19 (провадження № 61-15100св21), від 29 січня 2024 року у справі № 552/4825/22 (провадження № 61-16505 св 23), від 07 лютого 2024 року у справі № 474/454/18 (провадження № 61-14756св23), від 21 лютого 2024 року у справі № 760/4267/21 (провадження № 61-14640 св 23) Верховний Суд врахував, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, а також те, що при вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права.

У частині третій статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Установлено, що з`ясувавши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, неналежно оцінив докази, подані сторонамий дійшов помилкового висновку про те, що обставини пропуску позивачем шестимісячного строку на звернення з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 не були пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для нього, як спадкоємця, оскільки ОСОБА_1 про наявність заповіту не знав.

Крім цього, представником Переріслянської сільської ради Надвірнянського району визнавалились позовні вимоги ОСОБА_1 , які не суперечили закону, так як спадкодавцем за життя не було повідомлено позивача про складання на його ім`я заповіту, відповідачем також не було повідомлено ОСОБА_1 про існування таких обставин.

Крім цього, колегія суддів вважає, що нотаріусом не повідомлено ОСОБА_1 про існування заповіту, унаслідок чого допущено порушення пункту 3.2 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, згідно з яким для того, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття.

Отже, на підставі належним чином, оцінених доказів, поданих сторонами, колегія суддів дійшли висновку про те, що позивач про наявність заповіту довідавася тільки у січні 2023 року, тобто із спливом шести місяців для прийняття спадщини встановлений частиною першою статті 1270 ЦК України.

Вказані обставини відповідачем на підставі відповідних доказів не спростовано, що відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України є їх процесуальним обов`язком.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позивач пропустив без поважних причин строк прийняття спадщини, оскільки пропуск такого стору пов`язаних з наявністю об`єктивних та істотних труднощів у своєчасному поданні заяви про прийняття спадщини, зокрема необізнаністю про існування заповіту, тому наявні правові підстави для визначення їй додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно вимог п. п. 1, 3, 4 ч. 1, 2 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з допущенням порушення норм процесуального та матеріального права і це порушення призвело до неправильного вирішення справи, тому оскаржуване рішення необхідно скасувати з ухваленням нового про задоволення позову ОСОБА_1 .

За змістом ст. 382 ЦПК України резолютивна частина постанови суду апеляційної інстанції складається, в тому числі, і з нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення.

Відповідно до підпункту В пункту 4 ч. 1 ст.382 ЦПК України суд апеляційної інстанції в постанові розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України). Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача (пункт 1 частини другої вказаної статті), у разі відмови в позові - на позивача (пункт 2 частини другої вказаної статті).

Ураховуючи, що за результатами перегляду справи в суді апеляційної інстанції колегія суддів дійшла висновку про задоволення позову ОСОБА_1 , відповідачем не заперечувались позовні вимоги, то у такому разі судові витрати необхідно пкласти на позивача.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Голуба Григорія Степановича задовольнити. Рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 01 лютого 2024 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , додатковий строк в один місяць для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті баби ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 червня 2024 року.

Судді: В.Д. Фединяк

І.В. Бойчук

І.О.Максюта