КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 червня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Гаращенка Д.Р., Сушко Л.П.,

при секретарі: Курченко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Бибки Тетяни Яківни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на частку в майні, -

в с т а н о в и в :

Позивач у серпні 2023 року звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на частку в майні.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що ОСОБА_1 проживала зі ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу тривалий час від травня 2006 року до березня 2022 року. Позивачка та ОСОБА_3 прожили однією сім`єю понад 15 років, вели спільне господарство, допомагали один одному у побутових справах, мали спільний бюджет та виконували обов`язки один щодо одного та їхньої сім`ї. Позивачка вважала ОСОБА_3 своїм чоловіком, а він її - своєю дружиною.

За час спільного проживання у ОСОБА_1 та ОСОБА_3 народилась спільна дитина - син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім того, позивачка та ОСОБА_3 набули у власність: чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_1 ; машиномісце № НОМЕР_1 на підземній автостоянці на АДРЕСА_2 ; автомобіль марки "TOYOTA", модель "LAND CRUISER PRADO", рік випуску - 2008; колір - чорний; номер шасі (кузова) - НОМЕР_2 .

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_3 від 11.03.2022, виданого Кам`янець-Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кам`янець-Подільському районі Хмельницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), актовий запис №345.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на зазначене майно.

Батьки ОСОБА_3 померли ще до відкриття спадщини, а тому ОСОБА_1 та їх із ОСОБА_3 спільний син ОСОБА_2 є єдиними особами, які претендують на майно ОСОБА_3 після його смерті.

У вересні 2022 року позивачка направила ПН КМНО Скульській Т.А. заяву про прийняття спадщини від свого імені та імені свого сина ОСОБА_2 . Підставою для подання відповідної заяви був факт проживання позивача зі спадкодавцем однією сім`єю без реєстрації шлюбу від травня 2006 року до дня смерті останнього, за адресою: АДРЕСА_3 .

ПН КМНО Скульскою Т.А. 28.09.2022 було заведено спадкову справу №15/2022 після смерті ОСОБА_3 , що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №70175681 від 28 вересня 2022 року.

Разом з тим, 12.05.2023 ПН КМНО Скульскою Т.А. листом роз`яснено позивачу, що для закликання її до спадкування за законом необхідно надати докази родинних та інших відносин зі спадкодавцем, зокрема, документи, що підтверджують факт проживання однією сім`єю із померлим не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Разом з цим, факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу може бути встановлений лише на підставі відповідного судового рішення у порядку, передбаченому п.5 ст. 315 ЦПК України.

Таким чином, для набуття статусу спадкоємця та захисту своїх спадкових та інших майнових прав позивачка змушена звернутись до суду з вимогою про встановлення факту проживання зі спадкоємцем однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Крім того, позивачка має на меті захистити у судовому порядку свої майнові права щодо майна, яке вона набула під час спільного проживання однією сім`єю зі спадкодавцем без реєстрації шлюбу, у зв`язку з чим нею заявляється вимога про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання за позивачем права на 1/2 частку у ньому.

На підставі викладеного, позивачка звернулась до суду з вказаним позовом у якому просила суд:

1. встановити факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в період від 01.05.2006 до 02.03.2022 року;

2. визнати об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 наступне майно: квартиру АДРЕСА_1 , що складається з чотирьох житлових кімнат, загальною прощею 135,40 кв.м., реєстраційний №45371 від 13 лютого 2008 року; машиномісце № НОМЕР_1 на підземній автостоянці на АДРЕСА_2 , реєстраційний №65161 від 27 січня 2010 року; автомобіль марки - TOYOTA, модель - LAND CRUISER PRADO, рік випуску - 2008; колір - чорний; номер шасі (кузова) - НОМЕР_2 ;

3. визнати за ОСОБА_1 право власності на: 1/2 ідеальну частку квартири АДРЕСА_1 , що складається з чотирьох житлових кімнат, загальною прощею 135,40 кв.м., реєстраційний №45371 від 13 лютого 2008 року; 1/2 ідеальну частку машиномісця № НОМЕР_1 на підземній автостоянці на АДРЕСА_2 , реєстраційний №65161 від 27 січня 2010 року; 1/2 ідеальну частку автомобіля марки - TOYOTA, модель - LAND CRUISER PRADO, рік випуску - 2008; колір - чорний; номер шасі (кузова) - НОМЕР_2 .

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18 грудня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі адвоката Бибки Тетяни Яківни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким позов задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування скарги зазначає, що суд першої інстанції помилково прийшов до висновку про наявність конфлікту інтересів у даній справі у зв`язку з тим, що позивач у справі виступала законним представником дитини, яка є відповідачем.

Разом з тим вважає, що суд невірно прийшов до висновку про необхідність заміни законного представника дитини у справі, що стало підставою для відмови в задоволенні позову;

Вважає, що суд першої інстанції неправильно розтлумачив закон та безпідставно вважав, що апелянт мала обов`язок залучити для дитини представника-адвоката у справі, а також суд не виконав належним чином повноваження, встановлені ч. 5 ст. 12 та ст.45 ЦПК України у зв`язку з чим не було забезпечено реалізацію процесуальних прав учасників провадження, зокрема, дитини.

Звертає увагу, що оскільки дитина є єдиним спадкоємцем майна, яке залишилось після смерті спадкодавця та, відповідно, щодо якого апелянтом було заявлено позовні вимоги у даній справі, немає жодних порушень процесуального законодавства щодо визначення дитини відповідачем у справі.

Так, апелянт зауважує на тому, що положеннями ч.3 ст.59 ЦПК України передбачено саме право, а не обов`язок, батьків залучати для представництва інтересів своїх дітей представника, яким може бути адвокат. Залучення представника є субсидіарною можливістю, яка може бути спрямована на додатковий захист інтересів дитини. Тому, не залучення апелянтом для представництва інтересів дитини окремого представника-адвоката у даній справі, не могло бути підставою для відмови в задоволенні позову.

Крім того, в оскаржуваному рішенні не зазначено передбачених законом підстав та обставин, які б свідчили про неможливість апелянта представляти інтереси дитини у даній справі.

Зазначає, що суд першої інстанції не реалізував свої повноваження щодо призначення для дитини спеціального представника, вважаючи про наявний конфлікт інтересів, який заважав апелянту, як матері, представляти інтереси дитини у даній справі.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем подано до суду позов з порушенням норм процесуального права, оскільки позивач будучи законним представником малолітнього відповідача, яка не має права вести дану справу у суді, не забезпечила належного представництва прав та інтересів малолітнього ОСОБА_2 під час розгляду даної справи, визначивши йому процесуальний статус відповідача. Також не надходило до суду відповідного клопотання про заміну законного представника і від представника Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації або малолітнього відповідача ОСОБА_2 .

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 11.03.2022 року, виданого Кам`янець-Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кам`янець-Подільському районі Хмельницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), актовий запис №345, після смерті якого відкрилася спадщина, що складається з наступного майна: квартири АДРЕСА_1 , що складається з чотирьох житлових кімнат, загальною прощею 135,40 кв.м., реєстраційний №45371 від 13 лютого 2008 року; машиномісця АДРЕСА_4 , реєстраційний №65161 від 27 січня 2010 року; автомобіля марки - TOYOTA, модель - LAND CRUISER PRADO, рік випуску - 2008; колір - чорний; номер шасі (кузова) - НОМЕР_2 .

За життя ОСОБА_3 проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_1 у період від 01.05.2006 року до 02.03.2022 року, що також підтверджується показами свідків.

За час спільного життя у ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син - ОСОБА_2 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 від 11.04.2023 року, виданим Оболонським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (актовий запис №3726).

Позивач та відповідач є єдиними спадкоємцями померлого ОСОБА_3 .

Встановлено, що у вересні 2022 року позивачка направила ПН КМНО Скульській Т.А. заяву про прийняття спадщини від свого імені та імені свого сина ОСОБА_2 . Підставою для подання відповідної заяви був факт проживання позивача зі спадкодавцем однією сім`єю без реєстрації шлюбу від травня 2006 року до дня смерті останнього, за адресою: АДРЕСА_3 .

Також встановлено, що ПН КМНО Скульскою Т.А. 28.09.2022 року було заведено спадкову справу №15/2022 після смерті ОСОБА_3 , що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №70175681 від 28 вересня 2022 року.

Разом з тим, 12.05.2023 року ПН КМНО Скульскою Т.А. листом роз`яснено позивачу, що для закликання її до спадкування за законом необхідно надати докази родинних та інших відносин зі спадкодавцем, зокрема, документи, що підтверджують факт проживання однією сім`єю з померлим не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Разом з цим, факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу може бути встановлений лише на підставі відповідного судового рішення у порядку, передбаченому п.5 ст. 315 ЦПК України.

У зв`язку з цим позивачка звернулась до суду із вказаним позовом, визначивши відповідачем свого малолітнього сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За ст.6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.

Формат участі дитини у сімейних спорах безперечно залежить від її віку.

У рамках цивільного судочинства права та інтереси дитини можуть представляти: законні представники (ст.154 СК України, ст.242 ЦК України, ст.59 ЦПК України): батьки; усиновлювачі, опікуни/піклувальники; особи за дорученням законних представників (ч. 3 ст. 59 ЦПК України); інші особи, визначені законом (служби у справах дітей, органи опіки та піклування - ст. 56 ЦПК України).

Батьки як законні представники дитини наділені правом захищати права та інтереси дитини в першу чергу.

Згідно зі ст.154 СК України батьки мають право на самозахист своєї дитини, повнолітніх дочки та сина. Батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних сина, дочки як їх законні представники без спеціальних на те повноважень.

Однак законні представники не завжди можуть, вміють та хочуть захищати інтереси дітей.

У справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року ЄСПЛ наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (п.54).

Законом передбачена можливість законних представників доручати ведення справи в суді іншим особам (ч.3 ст.59 ЦПК України). Законні представники мають право доручити ведення справи щодо захисту прав дитини адвокату.

Робота адвоката у справах, де зачіпаються інтереси дитини, повинна проводитися так, щоб інтереси дитини були враховані найкращим чином. У судовій практиці трапляється, що батьки чи інші законні представники дитини не завжди діють в інтересах своїх дітей, або власні інтереси цих осіб перебувають у конфлікті з інтересами дитини. У таких випадках адвокат, звичайно, повинен діяти в інтересах клієнта, однак так само і в інтересах дітей.

Зокрема, ст. 37 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09.06.2017, зі змінами, затвердженими З`їздом адвокатів України 15.02.2019, встановлено, що якщо клієнт є неповнолітнім, й інтереси клієнта, відповідно, представляє законний представник (або опікун, піклувальник), який свідомо для адвоката діє на шкоду законним інтересам неповнолітнього (підопічного), адвокат повинен відмовитись від прийняття (або, відповідно, продовження виконання) доручення, яке може завдати шкоди інтересам неповнолітнього (підопічного); вжити всіх доступних йому заходів для захисту законних інтересів клієнта; поставити органи опіки та піклування до відома щодо зазначених дій опікуна (піклувальника) недієздатного (обмежено дієздатного) клієнта або законних представників (опікуна) неповнолітнього.

Договір про надання правничої допомоги може укладатись клієнтом або на користь клієнта іншою особою, яка діє в його інтересах. Тобто, батьки чи інші законні представники неповнолітньої особи можуть укласти з адвокатом договір про надання правничої допомоги дитині.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 59 ЦПК України права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом. Законні представники можуть доручати ведення справи в суді іншим особам.

На підставі наведеного, оскільки із визначеного кола учасників судового процесу у вказаній справі законним представником малолітнього відповідача ОСОБА_2 є його мати ОСОБА_1 - позивачка у справі, то вбачається, що ОСОБА_1 у вказаній справі не може представляти законні інтереси малолітнього відповідача, оскільки це породжує конфлікт інтересів.

Проте, згідно з ч.3 ст.63 ЦПК України у разі, якщо законний представник не має права вести справу в суді з підстав, встановлених законом, суд за поданням органу опіки та піклування замінює законного представника.

Суд може призначити або замінити законного представника за клопотанням малолітньої або неповнолітньої особи, якщо це відповідає її інтересам (ч.4 ст.63 ЦПК України).

Однак, представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, будучи обізнаним про зазначену ситуацію, яка виникла під час розгляду вказаної справи, відповідного клопотання про заміну законного представника малолітнього відповідача ОСОБА_2 до суду не подав.

Так само, в ході розгляду справи від малолітнього відповідача ОСОБА_2 клопотання про призначення або заміну законного представника не надходило.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.63 ЦПК України суд позбавлений імперативної можливості призначити законного представника без відповідного подання органу опіки та піклування або клопотання малолітнього учасника справи.

В усіх спорах, які стосуються захисту прав та інтересів дітей суд та усі залучені державні органи, а також приватні особи мають керуватися якнайкращими інтересами дитини.

При цьому Конвенцією про права дитини, прийнятою 44-ю сесією Генеральної асамблеї ООН 20.11.1989, проголошено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Національне законодавство також відображає принцип пріоритетності прав та інтересів дитини, зокрема, ст. 7 СК України закріплено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

При цьому Закон України «Про охорону дитинства» визначає, що забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити.

Впродовж останніх років Верховний Суд (далі - ВС) неодноразово наголошував на тому, що дитина має бути заслухана, а її думка врахована судом.

У розрізі зазначеного суди першої та апеляційної інстанцій наразі у більшості справ ставлять на обговорення питання заслуховування думки дитини, ініціюючи його самостійно або задовольняючи клопотання батьків з цього приводу. При цьому, у кожній конкретній ситуації опитування дитини здійснюється із врахуванням її віку та можливості висловити її думку. На практиці, не обов`язково дитині має виповнитися десять років, щоб вона могла бути заслуханою у суді, думка дітей молодших за віком також всебічно з`ясовується та встановлюється судами за допомогою різних механізмів, про які мова йтиме нижче.

У контексті віку дитини при її опитуванні ВС у постанові від 25.03.2019 у справі

№165/2240/16-ц (провадження № 61-29942св18) зауважив, що при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини надається належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Також у постанові ВС від 28.10.2020 у справі №241/47/19 (провадження №61-5726св20) зауважено, що з досягненням віку десяти років у дитини з`являється право не лише бути вислуханою і почутою, а й брати активну участь у вирішенні своєї долі.

Разом з тим, у постанові ВС від 23.05.2018 у справі № 682/966/17 (провадження № 61-14940св18) зроблено висновок про те, що якщо дитина малолітнього віку, судове рішення не може бути скасоване лише з тих підстав, що думка дитини не була з`ясована.

Отже, судами всебічно приділяється увага думці дитини та висловленим нею бажанням, ці питання з`ясовуються на підставі різних доказів, в тому числі, шляхом опитування дитини. При цьому, суди зважають і на різноманітні супутні фактори, які можуть мати вплив на висловлений дитиною інтерес, а тому думка дитини не є абсолютною та оцінюється у сукупності із іншими доказами.

Однією із процедур, у межах яких з`ясовується думка дитини, є опитування дитини, яке здійснюється судами. Ця процедура є однією із найбільш врегульованих та застосовних наразі.

Так, Цивільний процесуальний кодекс України (далі - ЦПК України) у статті 232 визначає, що допит малолітніх або неповнолітніх свідків проводиться в присутності батьків, усиновлювачів, опікунів, піклувальників, якщо вони не заінтересовані у справі, або представників органів опіки та піклування, а також служби у справах дітей.

Під час розгляду справи, судом було забезпечено проведення представником Служби у справах дітей опитування малолітнього відповідача ОСОБА_2 на предмет суті позовних вимог.

Під час опитування ОСОБА_2 повідомив, що він знає про розгляд вказаної справи у суді, йому про це розповіла мати (позивач у справі). Також, ОСОБА_2 розповів про відносини з мамою, батьком та старшим братом, зазначивши, що батьки жили разом дружно у сімейних відносинах, ОСОБА_2 із батьками та старшим братом, з яким у нього також хороші відносини, часто їздили разом відпочивати.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За ч.1-3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1, 2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Виходячи з наведеного, судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачем подано до суду позов з порушенням норм процесуального права, оскільки позивач будучи законним представником малолітнього відповідача, яка не має права вести дану справу у суді, не забезпечила належного представництва прав та інтересів малолітнього ОСОБА_2 під час розгляду даної справи, визначивши йому процесуальний статус відповідача. Також судом вірно встановлено, що відповідного клопотання про заміну законного представника і від представника Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації або малолітнього відповідача ОСОБА_2 , до суду також не надходило.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу адвоката Бибки Тетяни Яківни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 19 червня 2024 року.

Головуючий:

Судді: