Справа № 295/3228/24
Провадження № 2/0203/1103/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

02.12.2024 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська в залі суду в м. Дніпрі у складі:

головуючого судді Ханієвої Ф.М.,

за участю секретаря судового засідання Клімової Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження з цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою,

встановив:

01.03.2024 року до суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою, в якому, з урахуванням заяви від 21.11.2024, позивач просить суд:

- стягнути з ОСОБА_2 суму боргу в розмірі 9000,00 доларів США, а також індекс інфляції у розмірі 34687,62 грн. і 3% річних 13655,00 грн.;

- вирішити питання розподілу судових витрат.

І. Стислий виклад позицій учасників справи.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач посилався на те, що між ним та відповідачкою ОСОБА_2 , укладено договір позики, який оформлено у вигляді розписки, за яким остання отримала у борг кошти розміром 9 000,00 доларів США з кінцевим строком повернення до 01.09.2023.

З огляду на те, що ОСОБА_2 не виконала взяті на себе зобов`язання щодо повернення коштів, позивач вважав за необхідне звернутися до суду з даним позовом в якому також заявлено вимогу про стягнення 3% річних та інфляційних витрат нарахованих на суму боргу за період з 01.09.2023 до 12.11.2024.

Відповідачем відзиву не надано.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді Богунського районного суду м.Житомира Чішман Л.М. від 28.03.2024 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 направлено за підсудністю до Кіровського районного суду м.Дніпропетровська з підстав передбачених п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України.

Ухвалою судді Кіровського районного суду м.Дніпропетровська Ханієвої Ф.М. від 09.09.2024 позовну заяву ОСОБА_1 було прийнято до провадження та залишено без руху, у зв`язку з її невідповідністю приписам ЦПК України.

Ухвалою судді Кіровського районного суду м.Дніпропетровська Ханієвої Ф.М. від 27.05.2024, у зв`язку з усуненням недоліків зазначених в ухвалі від 28.03.2024, було відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання.

Ухвалою судді Кіровського районного суду м.Дніпропетровська Ханієвої Ф.М. від 10.06.2024 за клопотанням позивача ОСОБА_1 , допущено останнього до участі в судовому засіданні у режимі відеоконференції.

Ухвалою судді Кіровського районного суду м.Дніпропетровська Ханієвої Ф.М. від 08.07.2024 за клопотанням позивача ОСОБА_1 , допущено останнього до участі в судовому засіданні у режимі відеоконференції.

Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 13.08.2024 було закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті в судовому засіданні.

Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 14.10.2024 було витребувано у позивача оригінал розписки.

Ухвалою судді Кіровського районного суду м.Дніпропетровська Ханієвої Ф.М. від 14.10.2024 було виправлено описки в ухвалах суду від 09.05.2024, 27.05.2024, 13.08.2024.

У судове засідання, призначене на 02.12.2024, позивач не з`явився, належним чином був повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. Також позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Відповідач у судові засідання, призначені на 14.10.2024 року, 02.12.2024 року, повторно не з`явилась, належним чином була повідомлена про час, дату та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомила.

Відповідач у встановлений судом строк не подала до суду відзив на позовну заяву, повторно не з`явилася у судові засідання, хоча належним чином була повідомлена про час, дату та місце розгляду справи.

Суд, з огляду на вказане, на підставі положень ст. ст. 128, 223, 280-283 ЦПК України, розглянув справу за відсутності учасників справи в порядку заочного розгляду.

У зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, що містяться в матеріалах справи.

Судом встановлено, що відповідно до розписки від 02.02.2023, ОСОБА_2 отримала позику від ОСОБА_1 кошти у розмірі 9000,00 доларів США з кінцевим строком повернення до 01.09.2023 року, що підтверджується оригіналом розписки від 02.02.2023, що міститься в матеріалах справи.

На підтвердження розміру нарахувань передбачених ст.625 ЦК України, позивачем надано розрахунок станом на 12.11.2024 року.

Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу стягнення боргу за розпискою.

ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Згідно з частинами 1, 2 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до частини 3 статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до положень статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині 1 статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частинами 1, 2 статті 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до частини 1 статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором.

Відповідно до положень статей 526, 530, 610, 611 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно із частиною 1 статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до положень статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначенні законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 99 Конституції України передбачено, що грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина 2 статті 192 ЦК України).

Згідно зі статтею 524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці Україні гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до частини 1 статті 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Відповідно до частини 2 статті 533 ЦК України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України, проте сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Згідно з висновком ВП ВС, викладеним у постанові від 23.10.2019, справа №723/304/16, відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Відповідно до висновку ВС, викладеному у постанові від 26.09.2018, справа №483/1953/16, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргової розписки в позивача підтверджує наявність боргу.

Відповідно до частин 1, 2 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з положеннями статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до положень статті 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частин 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналіз встановлених обставин справи та викладених вище норм вказує, що наявні у матеріалах справи докази свідчать про існування між сторонами боргового зобов`язання, доказів виконання якого відповідачкою не надано. Тому з останньої підлягає стягненню сума боргу у розмірі 9000,00 доларів США.

Водночас суд зазначає, що докази, надані позивачем на підтвердження неможливості досудового врегулювання спору, а саме претензійні листи, складені на адресу відповідача, та скріншоти переписок з телефону, не містять інформацію щодо предмета доказування, та з них неможливо встановити наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування, дійсні обставини справи. Оскільки позивач не надав суду доказів направлення та отримання відповідачем претензійних листів, їх ігнорування чи ненадання відповіді на них. А з наданих суду скріншотів на 8 аркушах переписок неможливо встановити їх адресатів, весь часовий проміжок спілкування, бо скріншоти надані суду датами, зокрема, з 02.11.2022 року, 07.12.2022 року, 08.12.2022 року, 14.12.2022 року, 17.12.2022 року, 19.12.2022 року, 20.12.2022 року, 23.12.2022 року, а розписка про позику була складена 02.02.2023 року строком до 01.09.2023 року. Також з вказаних скріншотів неможливо встановити предмет спілкування, та чи стосується він суті спору. Тому суд відхиляє ці докази як неналежні, недопустимі та недостатні.

З приводу позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача трьох відсотків річних та індексу інфляції, відповідно до положень статті 625 ЦК України, суд зазначає таке.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статті 1 Закону України від 03 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення», індекс споживчих цін це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Згідно з частиною 1 статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Норми частини 2 статті 625 ЦК України щодо сплати боргу, з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

За правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах Верховного Суду України: від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17, які підтримані Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18), досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Три відсотки (3%) річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).

З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналіз викладеного вище вказує, що індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Разом із тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною 2 статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти. Норми частини 2 статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Таких висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постанові від 01 березня 2017 року у справі №6-284цс17, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 липня 2020 року у справі №296/10217/15-ц (провадження №14-727цс19), у постанові ВС від 03 березня 2021 у справі №130/2604/18.

Також відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 16.01.2019 №464/3790/16-ц (провадження №14-465цс18), суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. Належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів саме в тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. У випадку отримання позики в іноземній валюті без обумовленої сторонами у ньому умови такої складової грошового зобов`язання як розмір і порядок сплати процентів від суми позики, положення частини першої статті 1048 ЦК України не можуть бути застосовані, з огляду на відсутність передбаченого ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором механізму (формули) їх застосування та нарахування.

Так, з приводу стягнення з відповідача на користь позивача трьох відсотків річних, відповідно до положень статті 625 ЦК України, суд зазначає, що три відсотки річних, передбачені статтею 625 ЦК України, можуть бути визначені у доларах США та нараховуються, виходячи із простроченої суми боргу, вираженої у відповідній грошовій валюті. При цьому у частині 2 статті 625 ЦК України прямо зазначено, що три відсотки річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку трьох відсотків річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі, а не її еквівалент у національній валюті України.

У спірних правовідносинах у договорі позики за борговою розпискою вказана сума у розмірі 9000 доларів США, з якої і мають визначатися три відсотки річних від простроченої суми за весь час прострочення.

Отже, з урахуванням викладеного вище, зважаючи на те, що предметом договору позики за борговою розпискою від 02.02.2023 є грошові кошти, виражені в іноземній валюті, 9000,00 доларів США без визначення їх еквіваленту в національній валюті, то передбачені частиною 2 статті 625 ЦК України інфляційні втрати та три відсотки річних не підлягають стягненню з відповідача. Оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції можуть бути відновлені еквівалентом іноземної валюти, та у договорі позики за борговою розпискою вказано, що позика була надана відповідачу в іноземній валюті без визначення їх еквіваленту в національній валюті та без обумовленої сторонами у ньому умови про розмір і порядок сплати процентів від суми позики.

З урахуванням викладеного вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є частково обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

З приводу вирішення питання про розподіл судових витрат, суд зазначає таке.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суд, враховуючи мотиви суду щодо часткового обґрунтування позивачем своїх позовних вимог, а також керуючись принципами розумності, пропорційності, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у загальному розмірі 3592,20 грн (3424,50 грн + 11,70 грн + 156,00 грн = 3592,20 грн).

V. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви та вирішення питання про розподіл судових витрат.

З огляду на викладене вище, заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 є такими, що підлягають частковому задоволенню, а саме: в частині стягнення суми боргу у розмірі 9000,00 доларів США позовні вимоги підлягають задоволенню, а у задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити.

При цьому відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у загальному розмірі 3592,20 грн.

Керуючись статтями 5, 7, 10-13, 19, 23, 76-81, 89, 133, 141, 209, 210, 213, 228, 229, 258, 259, 263-265, 280-283 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ) заборгованість за договором позики (боргова розписка) від 02.02.2023 року у розмірі 9000 (дев`ять тисяч) доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ) судові витрати зі сплати судового збору у загальному розмірі 3592,20 грн (три тисячі п`ятсот дев`яносто дві гривні 20 копійок).

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини заочного рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється від дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Ф.М. Ханієва