СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/4857/24

пр. № 2/759/2639/24

01 травня 2024 року суддя Святошинського районного суду м. Києва Бабич Н.Д., розглянувши цивільну справу в порядку спрощеного провадження без виклику сторін за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Київметробуд" про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 08.03.2023 року звернувся до суду із зазначеним позовом до Акціонерного товариства "Київметробуд" про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду та стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 22.02.2022 р. у справі № 759/23003/21 (провадження № 2/759/1086/22) частково задоволено позов ОСОБА_1 до АТ «Київметробуд», третя особа: Об`єднана профспілкова організація Публічного акціонерного товариства «Київметробуд» про визнання незаконним та скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, яким визнано незаконним та скасовано наказ генерального директора АТ «Київметробуд» Проніна А.Г. № 169 від 07.09.2021 р. про накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення; визнано незаконним та скасовано наказ генерального директора АТ «Київметробуд» Проніна А.Г. від 07.09.2021 р. № 154 про припинення трудового договору (контракту) з охоронником відділу фізичної безпеки АТ «Київметробуд» ОСОБА_1 за невідповідність займаній посаді; поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаду охоронника відділу фізичної безпеки АТ «Київметробуд» з 08.09.2021 р.; стягнуто з АТ «Київметробуд» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 08.09.2021 р. до 22.02.2022 р. в розмірі 85 390,95 грн.; стягнуто з АТ «Київметробуд» на користь ОСОБА_1 8 000,00 грн. моральної шкоди; стягнуто з АТ «Київметробуд» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 500,00 грн. Станом на момент звернення до суду з даним позовом роботодавець АТ «Київметробуд» заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 22.02.2022 р. по справі № 759/23003/21 (провадження № 2/759/1086/22) не виконав. ОСОБА_1 не поновлено на роботі на посаді охоронника відділу фізичної безпеки АТ «Київметробуд» з 08.09.2021 р., як і не виконано рішення суду в частині стягнення заробітної плати, що і змусило позивача звернутися до суду з даним позов у якому просив: стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки виконання рішення суду за період з 08.03.2023 по 29.02.2024 р. , в розмірі 190830,21 грн. та вирішити питання судових витрат.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 12.03.2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадженя без виклику сторін.

Позивачу та відповідачу направлялася копія ухвали про відкриття провадження та про розгляд справи в порядку спрощеного провадження, а останньому, крім цього, позовна заява з додатками, які повернуті до суду з відміткою Укрпошти "повернуто за закінченням терміну зберігання". Відповідач заяву із запереченням про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзиву на позовну заяву до суду не направив.

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

Строки для подання відзиву та відповіді на відзив закінчились, а тому відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України та частини п`ятої статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі статтею 15 та 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 2 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що позивач з 19.12.1986 р. по 08.09.2021 р. працював в Акціонерному товаристві «Київметробуд» на підставі трудового договору, укладеного на невизначений строк, на посадах стропальника 5 розряду на ділянці вантажно-розвантажувальних робіт (з 19.12.1986 р. по 01.07.1987 р.); машиніста тепловоза в транспортно-свер`євому цеху (з 07.07.1987 р. по 01.02.1989 р.); машиніста тепловоза на виробничо-комплектувальній ділянці (з 01.02.1989 р. по 31.08.2009 р.); машиніста тепловоза виробничо-комплектувальної дільниці (з 01.09.2009 р. по 11.02.2019 р.); охоронника 3 розряду в відділі фізичної безпеки (з 12.02.2019 р. по 08.09.2021 р.). Викладене підтверджується записами в трудовій книжці Позивача, яка додається до цієї позовної заяви.

Наказом АТ «Київметробуд» № 169 від 07.09.2021 р. накладено на позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення. Наказом АТ «Київметробуд» № АТ 154 від 07.09.2021 р. припинено трудовий договір з 08.09.2021 р. на підставі ч. 1 п. 2 ст. 40 КЗпП України (невідповідність займаній посаді).

Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 22.02.2022 р. у справі № 759/23003/21 (провадження № 2/759/1086/22) частково задоволено позов ОСОБА_1 до АТ «Київметробуд», третя особа: Об`єднана профспілкова організація Публічного акціонерного товариства «Київметробуд» про визнання незаконним та скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, яким визнано незаконним та скасовано наказ генерального директора АТ «Київметробуд» Проніна А.Г. № 169 від 07.09.2021 р. про накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення; визнано незаконним та скасовано наказ генерального директора АТ «Київметробуд» Проніна А.Г. від 07.09.2021 р. № 154 про припинення трудового договору (контракту) з охоронником відділу фізичної безпеки АТ «Київметробуд» ОСОБА_1 за невідповідність займаній посаді; поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаду охоронника відділу фізичної безпеки АТ «Київметробуд» з 08.09.2021 р.; стягнуто з АТ «Київметробуд» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 08.09.2021 р. до 22.02.2022 р. в розмірі 85 390,95 грн.; стягнуто з АТ «Київметробуд» на користь ОСОБА_1 8 000,00 грн. моральної шкоди; стягнуто з АТ «Київметробуд» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 500,00 грн.

06.07.2022 р. Святошинським районним судом м. Києва видано позивачу виконавчі листи по даній цивільній справі № 759/23003/21 (провадження № 2/759/1086/22).

05.08.2022 р. головним державним виконавцем Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Цапенко С.М. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2 з виконання виконавчого листа Святошинського районного суду м. Києва №759/23003/21 від 06.07.2022 р. про стягнення з АТ «Київметробуд» середнього заробітку за час вимушеного прогулу, грошових коштів за завдану моральну шкоду та судового збору.

09.09.2022 р. головним державним виконавцем Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Цапенко С.М. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_3 з виконання виконавчого листа Святошинського районного суду м. Києва № 759/23003/21 від 06.07.2022 р. про поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді охоронника відділу фізичної безпеки АТ «Київметробуд».

Станом на момент звернення до суду з даним позовом роботодавець АТ «Київметробуд» заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 22.02.2022 р. по справі № 759/23003/21 (провадження № 2/759/1086/22) не виконав. ОСОБА_1 не поновлено на роботі на посаді охоронника відділу фізичної безпеки АТ «Київметробуд» з 08.09.2021 р., з огляду на що останній змушений був звернутися до суду.

07.03.2023 р. позивач звернувся до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання вказаного рішення суду.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 20.09.2023 р. позовні вимоги задоволено, стягнуто середній заробіток за час затримки воконання рішення суду за період з 23.02.2022 р. по 07.03.2023 р в розмірі 199 740,57 грн.

Згідно із ч. 1 ст. 3 та ст. 4 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Згідно з ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Статтею 5-1 КЗпП України визначено, що держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Як зазначено у правовому висновку, висловленому Верховним Судом України в постанові від 18.10.2017 р. у справі № 6-1723цс17, однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до ч. 8 ст. 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей здійснення і підлягає виконанню не тільки з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави. Вказане повністю узгоджується з правовим висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 24.01.2019 р. у справі № 760/9521/15-ц (провадження № 61-24060св18).

У відповідності до п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України обов`язковість судових рішень є однією із основних засад судочинства.

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом; право на судовий захист є гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства, а тому, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.

Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

В порушення вимог ч. 8 ст. 235 КЗпП України, а також принципу обов`язковості судового рішення, АТ «Київметробуд» заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 22.02.2022 р. по справі № 759/23003/21 (провадження № 2/759/1086/22) про поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді охоронника відділу фізичної безпеки АТ «Київметробуд» з 08.09.2021 р. досі не виконало.

Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою - підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника.

Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 16.09.2020 р. у справі № 709/1465/19, аналізуючи положення ст. 65 Закону України «Про виконавче провадження», виклав правовий висновок, відповідно до якого виконання рішення про поновлення на роботі вважається закінченим з моменту видачі наказу про поновлення працівника на роботі та фактичного допуску працівника до роботи і можливості виконання своїх обов`язків. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 26.02.2020 р. у справі № 702/725/17, постанові від 17.06.2020 р. у справі № 521/1892/18.

В силу вимог ч.ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати.

За нормами ст. 236 КЗпП України у разі затримки роботодавцем виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

За змістом положень ст. 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) негайно після проголошення судового рішення наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин.

Відповідно до правових позицій, висловлених Верховним Судом України у постанові від 01.07.2015 р. у справі № 6-435цс15 та Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 24.01.2019 р. у справі № 760/9521/15-ц (провадження № 61-24060св18), за змістом норм ст. 236 КЗпП України, затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі необхідно вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення.

Положення ст. 236 КЗпП України встановлюють відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника з метою компенсації йому втрат від неможливості працевлаштування.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави вважати, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає у тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 р.

Згідно п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 (з наступними змінами і доповненнями).

У справі № 501/2316/15-ц від 26.08.2020 р. Верховний Суд зробив такі правові висновки: вимушений прогул визначається як період часу, з якого почалось порушення трудових прав працівника (незаконне звільнення або переведення на іншу роботу, неправильне зазначення формулювання причин звільнення або затримки видачі трудової книжки при звільненні) до моменту поновлення таких прав, тобто ухвалення рішення про поновлення працівника на роботі чи визнання судом факту того, що неправильне формулювання причин звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника; стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, обчислюється, починаючи з дня звільнення особи і закінчується днем її поновлення на роботі; якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100.

Відповідно до п. 5 розділу IV «Порядок розрахунку виплат у всіх випадках збереження заробітної плати» Порядку основою для обчислення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 розділу IV «Порядок розрахунку виплат у всіх випадках збереження заробітної плати» цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Судом встановлено, що саме з вини Відповідача відбувається затримка виконання заочного рішення Святошинського районного суду м. Києва від 22.02.2022 р. по справі № 759/23003/21 про поновлення позивача на роботі на посаду охоронника відділу фізичної безпеки АТ «Київметробуд» з 08.09.2021 р., що відповідно до ст. 236 КЗпП України є підставою для стягнення з АТ «Київметробуд» на користь Позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Розмір середньоденного заробітку Позивача встановлений заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 22.02.2022 р. по справі № 759/23003/21, який становить 742,53 грн.

Згідно надано розрахунку позивача розмір сережднього заробітку за час затримки за період з 08.03.2023 р. по 29.02.2024 становить 190830,21 грн.

Частиною 1 ст. 233 КЗпП України визначено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21.04.2021 р. у справі № 461/1303/19 дійшов висновку, що за змістом норм чинного законодавства середній заробіток за час затримки власником або уповноваженим ним органом виконання судового рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні ст. 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі працівника не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника, отже строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі обмежуються трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Вказаний правовий висновок узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 р. у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-301гс18) та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.10.2019 р. у справі № 522/13736/15 (провадження № 61-25545сво18).

Враховуючи те, що середній заробіток за час затримки власником або уповноваженим ним органом виконання судового рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою, тому строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення зазначеного заробітку обмежується трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, тобто з часу видачі наказу про поновлення на роботі (ч. 1 ст. 233 КЗпП України).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності .

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18 (пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18).

Обставини наведені в позовній заяві та додані до неї докази не спростовані відповідачем, який не надали докази на спростування заявлених позовних вимог. Стороною відповідача не спростовано розмір заборгованості, заявлений стороною позивача.

Враховуючи, що при вирішенні цивільних справ судами враховується стандарт доказування «більшої вірогідності", тому оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню.

Крім цього, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору.

Керуючись ст. 4, 5-1, 21, 233, 235, 236 КЗпП України, ст.ст. 15, 16, 23, 1167 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 5, 12, 13, 76-82, 141, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Київметробуд" про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду та стягнення моральної шкоди, - задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Київметробуд» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду за період з 08.03.2023 р. по 29.02.2024 р. в розмірі 190 830,21 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1908,30 грн, а всього разом 192 738 (сто дев`яносто дві тисячі сімсот тридцять вісім) грн. 51 коп.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів шляхом подачі апеляційної скарги.

Зазначити дані позивача: Акціонерне товариство «Київметробуд», місцезнаходження: 03065, м. Київ, вул. Світлогірська, буд. 2/25; ;

Зазначити дані відповідача: ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .

Суддя Бабич Н.Д.