Справа №200/9806/17
Провадження №2/932/2910/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2024 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі головуючого-судді: Цитульського В.І.,

за участю секретаря судового засідання: Дубовик К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Іщенко Н.Д. про визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, витребування майна та стягнення компенсації, -

В С Т А Н О В И В:

позивач звернувся до суду із позовом, у якому просить:

- визнати недійсним з моменту вчинення договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 11.01.2017, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського округу Іщенко Н.Д., зареєстрованим в реєстрі за №23, та укладений між ОСОБА_7 від імені ОСОБА_4 на підставі довіреності від 04.01.2017 та ОСОБА_5 ;

- визнати за позивачами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності, по 1/6 частині за кожною, на квартиру АДРЕСА_1 ;

- витребувати від ОСОБА_6 на користь позивачів по 1/6 частині кожній вказаної квартири;

- стягнути із ОСОБА_4 в користь позивачів по 117 061,83 грн. компенсації вартості проданої частки спадкового майна.

Ухвалою суду від 20.06.2017 відкрито позовне провадження у справі.

Ухвалою суду від 20.06.2017 вжито заходів забезпечення позову, накладено арешт на автомобілі «Mercedes-Benz 315CDI» та «Acura MDX», заборонено відчужувати спірну квартиру.

Ухвалою суду від 29.11.2017 скасовано заходи забезпечення позову в частині арешту автомобіля «Acura MDX».

Ухвалою від 24.05.2021 справу прийнято до розгляду головуючим суддею Цитульським В.І., розпочато підготовче провадження.

Ухвалою від 16.10.2023 закрито підготовче провадження, призначено судове засідання.

Узагальнені доводи учасників справи.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_8 . Після його смерті відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1 , автомобілі «Mercedes-Benz 315CDI» та «Acura MDX».

Позивачка ОСОБА_1 є матір`ю спадкодавця, а позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 його дітьми. Відповідачка ОСОБА_4 є дружиною спадкодавця.

Позивачі прийняли спадщину після ОСОБА_8 проте дізналися, що спадкове майно відчужено ОСОБА_4 в користь третіх осіб.

Зокрема квартира відчужена 11.01.2017. При цьому для відчуження квартири надано згоду спадкодавця від 30.12.2016, яка є підробленою оскільки він помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За договором купівлі-продажу від 06.06.2017 квартира відчужена в користь ОСОБА_6 .

Оскільки спадкове майно було спільною власністю подружжя спадкодавця та відповідачки ОСОБА_4 , а вона не прийняла спадщину, позивачі претендують на частину квартири (по 1/6 кожному) та на половину вартості автомобілів (по 1/6 частині кожному).

Також представник позивача вказувала на відсутність доказів того, що шлюб ОСОБА_4 з громадянином Французької Республіки не було розірвано.

Мотиви відзиву ОСОБА_6 зводяться до наступного: щодо квартири правильною була б вимога про стягнення із ОСОБА_4 грошових коштів за частину квартири; незрозуміло як позивачі розрахували частки у квартирі на які вони претендують; предметом віндикаційного позову може бути виключно індивідуально визначене майно; майно не може бути витребуваним в корись позивачів, оскільки вони ніколи ним не володіли; ОСОБА_6 провів ремонт у квартирі; останній є добросовісним набувачем квартири.

Інші відповідачі відзиву на позов не подавали.

Третя особа заперечень на позов не подавала.

В судове засідання учасники не з`явилися.

Представниця позивачів, представники відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_6 подали заяви про розгляд справи за їх відсутністю.

Інші учасники причини неявки не повідомили.

Обставини, встановлені судом.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є дочками ОСОБА_8 , ОСОБА_1 є його матір`ю.

Відповідачем подано до суд копію свідоцтва про шлюб, укладений 19.11.2005 між ОСОБА_4 та ОСОБА_9 у Французькій Республіці із його перекладом.

ОСОБА_8 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб 20.04.2012.

ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно спадкової справи після ОСОБА_8 вбачається, що ОСОБА_1 , законні представники ОСОБА_3 та ОСОБА_10 звернулися із заявами про прийняття спадщини.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано:

- 30.04.2015 за ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу;

- 11.01.2017 за ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу;

- 06.06.2017 за ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу.

У п.5.8 договору купівлі-продажу спірної квартири від 30.04.2015 вказано, що на укладення договору отримано згоду чоловіка покупця ОСОБА_8 .

У вказаній заяві ОСОБА_8 дає згоду на купівлю його дружиною ОСОБА_4 та що договір відповідає інтересам сім`ї.

Згідно відповіді ТСЦ МВС №1249 автомобіль «Mercedes-Benz 315CDI» було зареєстровано за ОСОБА_8 05.09.2015, а 25.01.2017 за новим власником.

У вказаній відповіді також вказано про реєстрацію за ОСОБА_8 автомобіля «Acura MDX» від 12.05.2015, зняття його з обліку 26.12.2016 та реєстрацію 27.12.2016 його за новим власником.

Здобути документи на підставі яких автомобілі були зареєстровані за новими власниками не видалося можливими у зв`язку із закінченням строку їх зберігання.

Згідно відповідей ПП «Експертна група класика» (яка має сертифікат оціночної діяльності), середня ринкова вартість автомобіля «Mercedes-Benz 315CDI» станом на 15.08.2018 складає 253 000 грн., автомобіля «Acura MDX» - 451 000 грн.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 8 809,99 грн. за подання позову та 320 грн. за подання заяви про забезпечення позову.

Законодавство та висновки Верховного Суду, що застосовані судом.

У відповідності до ч.1 ст.39 «Шлюб, який є недійсним» Сімейного кодексу України, недійсним є шлюб, зареєстрований з особою, яка одночасно перебуває в іншому зареєстрованому шлюбі.

За приписами ч.4 вказаної статті, за заявою заінтересованої особи орган державної реєстрації актів цивільного стану анулює актовий запис про шлюб, зареєстрований з особами, зазначеними у частинах першій - третій цієї статті.

При цьому ст. 40 СК України передбачені окремі випадки за яких шлюб може бути визнати недійсним за рішенням суду.

За приписами ч.2 ст.215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

За приписами ч.3 вказаної статті, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 червня 2020 року у справі № 696/1693/15-ц зазначала, що суди мають керуватися вимогами пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України та враховувати загальні засади цивільного законодавства, зокрема справедливість, добросовісність та розумність. Тобто у схожій правовій ситуації Велика Палата Верховного Суду по своїй суті застосувала доктрину venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.04.2019 у справі №390/34/17 (провадження №61-22315сво18)).

За приписами п.4 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 (в редакції чинній на момент укладення договору купівлі продажу спірної квартири на користь ОСОБА_4 ), при посвідченні правочинів щодо розпорядження спільним майном подружжя, якщо правовстановлюючий документ оформлений на ім`я одного з подружжя, нотаріус вимагає письмову згоду іншого з подружжя. Справжність підпису другого з подружжя на заяві про таку згоду має бути нотаріально засвідчена (п.4.2); правочин щодо розпорядження майном може бути посвідчений нотаріусом без згоди другого з подружжя у разі, якщо з правовстановлюючого документа, договору, укладеного між подружжям, акта цивільного стану про укладення шлюбу та інших документів випливає, що зазначене майно є особистою приватною власністю одного з подружжя, тобто набуте до реєстрації шлюбу, за час шлюбу, але на умовах, передбачених шлюбним або іншим договором, укладеним між подружжям, за договором дарування, або в порядку спадкування, або за кошти, які належали їй (йому) особисто, тощо (п.4.4); при посвідченні нотаріусом правочинів щодо відчуження майна від імені особи, у якої немає чоловіка або дружини (неодружена /неодружений, удова/удівець), відчужувач подає відповідну заяву, у якій також зазначається, що майно, яке є предметом цього правочину, не є спільною сумісною власністю. Нотаріус доводить зміст такої заяви до відома другого учасника правочину та зазначає про це в його тексті. Така заява повинна виходити особисто від відчужувача, а в разі вчинення правочину через представника - від представника, якщо відчужувач надав йому право при оформленні правочину подавати від його імені заяву про належність йому (відчужувачу) майна на праві особистої приватної власності (п.4.6).

За приписами ч.1 ст.357 ЦК України, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Відповідно до ч.2 ст.370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що за загальним правилом, якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

Близькі за змістом висновки наведені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 07.11.2018 у справі №488/5027/14-ц (пункт 98), від 14.11.2018 у справі №183/1617/16 (пункти 115, 116), від 19.05.2020 у справі №916/1608/18 (пункт 80), від 22.06.2021 у справі №200/606/18.

Оскільки відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, право на витребування майна від добросовісного набувача, передбачене статтею 388 ЦК України, переходить до спадкоємців власника.

До подібного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах: від 20.04.2021 у справі №727/967/16-ц, від 22.06.2022 у справі №335/8468/18, від 14.06.2023 у справі №715/2438/21, від 14.06.2023 у справі № 757/23492/13-ц, від 19.06.2023 у справі №521/4328/16.

У постанові від 20.07.2023 у справі №757/11526/19-ц Вреховний Суду заначив, що позивач у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті племінника шляхом подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, отже, набула право захищати свої права на спадкове майно, в тому числі шляхом витребування цього майна із чужого незаконного володіння на підставі статті 388 ЦК України.

У постанові від 20.06.2023 у справі №362/2707/19 Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного в постановах від 02.09.2015 у справі № 6-1168цс15 та від 16.08.2017 у справі № 6-54цс17, а також висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду в постановах від 21 серпня 2018 року у справі № 757/32440/15-ц, від 05.09.2018 у справі № 723/1983/16-ц та від 20.01.2021 у справі №2-4440/11 про те, що витребувати можна лише індивідуально визначене майно або майно, яке виділено в натурі.

За висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 18.01.2023 у справі №200/12998/18, задоволення позову та витребування спірного майна у відповідача як добросовісного набувача на користь позивача не призведе до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а відповідає справедливому балансу інтересів сторін та є пропорційним заходом захисту порушеного права позивача.

За висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 18.05.2022 у справі №335/10446/18, виснуючи про правомірність задоволення позову про витребування майна від добросовісного набувача, зазначив: «такий висновок враховує інтереси позивачів як власників спірного нерухомого майна та баланс з правами й інтересами добросовісного набувача, оскільки за обставин, коли позивачі втратили майно внаслідок протиправних дій та на підставі неіснуючих судових рішень, права та інтереси позивачів переважають інтереси добросовісного набувача, який набуває право власності на майно, якщо згідно зі статтею 388 ЦК України майно не може бути витребуване в нього, тому вимоги про витребування спірного нерухомого майна є обґрунтованими».

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» рішення ЄСПЛ від 10.02.2010), постанови КЦС ВС від 07.10.2020 року у справі №465/3586/17, від 08.10.2020 у справі №712/22134/12, від 05.10.2020 у справі № 347/637/18, від 27.10.2020 у справі №243/11349/18.

Висновки суду.

Право власності на спірну квартиру в цілому оформлено за ОСОБА_4 30.04.2015.

Стверджуючи про те, що половина квартири належить спадкодавцю, позивачі покликаються на факт укладення 20.04.2012 шлюбу між ОСОБА_4 та спадкодавцем.

В свою чергу представник ОСОБА_4 надав свідоцтво про укладення нею 19.11.2005 шлюбу у Французькій Республіці.

Доказів розірвання вказаного шлюбу судом не здобуто, позивачами клопотань про їх витребування не заявлялося.

Приписи ч.1 ст.39 СК України однозначно вказують про недійсність шлюбу зареєстрованого з особою, яка одночасно перебуває в іншому зареєстрованому шлюбі.

На відміну від підстав, визначних ст.40 СК України, за якими шлюб є оспорюваним та може бути визнаний недійсним за рішенням суду, за наявності підстав, визначених ст.39 СК України шлюб є недійсним в силу закону. Рішення суду про визнання шлюбу недійсним у такому випадку непотрібно, а актовий запис про шлюб може бути анульовано безпосередньо органом державної реєстрації актів цивільного стану.

Вказані норми є ідентичними нормам ст.215 ЦК України щодо нікчемного та оспорюваного правочину.

При цьому відсутність факту анулювання актового запису про шлюб не впливає на дійсність шлюбу.

Відтак суд приходить до переконання про недійсність шлюбу, укладеного між ОСОБА_4 та спадкодавцем.

Відповідно відсутня презумпція спільності набутого ними майна.

Разом із тим, на купівлю квартири надавав згоду спадкодавець. Відповідна згода надається для розпорядження спільним майном. У згоді не вказано про набуття квартири за особисті кошти відповідачки та у її особисту власність. Навпаки у заяві вказано, що купівля квартири відповідатиме інтересам сім`ї.

Суд звертає увагу також на той факт, що відчуження спірної квартири не було можливим без згоди спадкодавця. При цьому відповідна згода очевидно не може братися до уваги у зв`язку із її складенням після смерті спадкодавця.

Також очевидним є той факт, що відчуження квартири безпосередньо після смерті спадкодавця та з використанням підробленої його згоди на відчуження є спробою позбавити спадкоємців спадщини.

Відповідачка не зверталася до суду для визначення правової визначеності щодо спірної квартири, а на 20-тий день після смерті спадкодавця надала довіреність на право відчуження квартири.

Доводи відповідачки про те, що вона не знала про укладений нею шлюб не можуть бути прийняті, адже особа повинна знати інформацію про себе. Перед укладенням шлюбу відповідачка мала переконатися у відсутності перешкод для цього, зокрема перевірити факт розірвання попереднього шлюбу.

Відтак суд приходить до висновку про те, що спірна квартира належала на праві спільної власності відповідачці ОСОБА_4 та спадкодавцю. При цьому, за відсутності обґрунтування іншого, суду виходить із рівності часток у такому майні.

За обставини прийняття спадщини після ОСОБА_8 виключно позивачами, позовна вимога про витребування на користь кожного із позивачів по 1/6 частині (1/2 частина квартири ділиться між трьома спадкодавцями) квартири підлягає до задоволення.

При цьому задоволення віндикаційного позову не призведе до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а відповідає справедливому балансу інтересів сторін та є пропорційним заходом захисту порушеного права позивача.

Описані висновки повністю спростовують заперечення відповідача проти позову.

Інші вимоги щодо квартири не підлягають до задоволення з огляду на їх неефективність (визнання недійсність договору) та безпідставність (про визнання права власності).

Позовні вимоги про стягнення із ОСОБА_4 вартості автомобілів спадкодавця то такі не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Дійсно вбачається, що автомобілі увійшли до спадкової маси та в подальшому були відчуженні.

Проте в матеріалах справи відсутні докази відчуження таких автомобілів саме ОСОБА_4 , а також докази вартості таких чи аналогічних автомобілів саме на момент їх відчуження (долучені відповіді суб`єкта оціночної діяльності стосуються вартості аналогічних автомобілів станом на подання заяви про зміну предмету позову).

Оскільки суд задовольняє позов про витребування квартири, сплачений позивачами судовий збір за майнову вимогу та за забезпечення позову підлягає відшкодуванню останнім володільцем квартири.

Судовий збір в іншій частині не підлягає відшкодуванню.

Інших судових витрат сторони не заявляли.

Клопотань про скасування заходів забезпечення позову учасниками справи не подавалося.

Керуючись ст.12, 81, 133, 141, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов задовільнити частково.

Витребувати від ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , по 1/6 частині кожній, квартири АДРЕСА_1 .

В задоволенні решти вимог позову відмовити.

Стягнути із ОСОБА_6 в користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 сплачений судовий збір в сумі по 1 065,67 грн. кожній.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 05.06.2024.

Суддя: В.І. Цитульський