Справа № 211/1790/23
Провадження № 2-др/211/5/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(додаткове)

20 червня 2024 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді Сарат Н.О.,

при секретарі Зоріній С.М.,

у відсутність сторін,

розглянувши в місті Кривий Ріг заяву представника позивача адвоката Губара Антона Леонідовича про ухвалення додаткового рішення суду у справі № 211/1790/23 за позовом

ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖИТЛОСЕРВІС-КР» про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок залиттям квартири,

в с т а н о в и в :

Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 травня 2024 року позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖИТЛОСЕРВІС-КР» про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок залиттям квартири задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЖИТЛОСЕРВІС-КР", на користь ОСОБА_1 , 139304 (сто тридцять дев`ять тисяч триста чотири) гривні 00 копійок, завдану майну позивача внаслідок залиття квартири за адресою: АДРЕСА_1 та моральну шкоду в сумі 10000,00 гривень.

24.05.2024 року до суду надійшла представника позивача адвоката Губара Антона Леонідовича про ухвалення додаткового рішення суду у справі № 211/1790/23 за позовом

ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖИТЛОСЕРВІС-КР» про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок залиттям квартири. В якій просить суд вирішити питання про розподіл судових витрати стягнувши з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування судових витрат 25000,00 грн.

12.06.2024 від представника відповідача ТОВ «Житлосервіс-КР» через систему «Електронний суд» до суду надійшло заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення. Щодо задоволення даної заяви заперечують в повному обсязі, вважаючи розмір витрат на правову допомогу не обґрунтованим та не співвмірним.

Відповідно до п. 3 ч. 1ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до ч.1ст.270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.

Відповідно до ч.ч. 2, 3, 4, 5 цієї статті, заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.

Дослідивши докази, надані стороною, на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду цієї справи, суд дійшов наступного висновку.

Положенням ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків,спеціалістів,перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Відповідно до ст.137 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до п.8 ч.2 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Таким чином, витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У заяві, що розглядається, представником позивача адвокатом Губар А.Л., на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано: копію договору про надання професійної правничої допомоги від 05 липня 20022 року, акт виконаних робіт від 24 травня 2024 року на суму 25000 грн., копію квитанції щодо справи ОСОБА_1 гонорару згідно договору про надання правової допомоги від 05.07.2022 у справі № 211/1790/23 на суму 15000,00 грн.

Крім того, згідно наданої адвокатом Губар А.Л. платіжної інструкції від 16.08.2022, позивачем ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_2 сплачено 4500,00 грн. за висновок експерта з питань будівельно-технічної експертизи № 06-22, АДРЕСА_1 .

За висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19, суд зауважив, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

Разом з тим, чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно, процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

В питанні критеріїв також слід зауважити на висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, за яким при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Згідно з висновками у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Отже, при оцінці наданого стороною розміру гонорару адвоката, суд застосовує ряд критеріїв (дійсність, обґрунтованість, розумність, реальність, пропорційності, співмірність) та факти на підтвердження таких критерії (складність справи, значення справи для сторін, фінансовий стан сторін, ринкові ціни адвокатських послуг і т.п.).

З огляду на вище викладене, виходячи з критерію розумності розміру судових витрат на правову допомогу, котрі застосовує Європейський Суд з прав людини, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн. та витрати на проведення будівельно-технічної експертизи в розмірі 4500,00 грн., задовольнивши заяву представника позивача, адвоката Губара А.Л. частково.

Керуючись ст.ст. 270, 263-265 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

Заяву представника позивача ОСОБА_1 , адвоката Губара Антона Леонідовича, про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

Стягнути з Товариство з обмеженою відповідальністю "ЖИТЛОСЕРВІС-КР", , 50049, м. Кривий Ріг, вул. Спаська, 17 на користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 , судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000 ( п`ятнадцять тисяч ) гривень 00 коп. та витрати на проведення будівельно-технічної експертизи в розмірі 4500 ( чотири тисячі п`ятсот ) гривень 00 коп.

Додаткове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

На додаткове рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: Н. О. Сарат