Тарутинський районний суд Одеської області
Справа № 514/87/24
Провадження по справі № 2/514/174/24
11 грудня 2024 року с-ще Бессарабське
Тарутинський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Кравченко П.А.,
при секретарі Мельниченко Н.М.,
прокурора Горбань А.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с-ща Бессарабське цивільну справу за позовом заступника керівника Одеської обласної прокуратури Раковича Максима в інтересах держави в особі Одеської обласної державної (військової) адміністрації до Петропавлівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача військова частина НОМЕР_1 про визнання незаконним та скасування рішення сесії, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки, державної реєстрації права приватної власності на земельну ділянку та зобов`язання повернути земельну ділянку,
Заступник керівника Одеської обласної прокуратури звернувся до Тарутинського районного суду Одеської області з позовом в інтересах держави в особі Одеської обласної державної (військової) адміністрації до Петропавлівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача військова частина НОМЕР_1 , в якому просить суд:
визнати незаконним та скасувати рішення Петропавлівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області № 1561 від 22.02.2022 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_1 (за межами населеного пункту) на території Петропавлівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області»;
№ 1 - координати: Х 5 138 807,374, Y-3 293 214,214;
№ 2 - координати: Х 5 138 782,589, Y-3 293 251,944;
№ 3 - координати: Х 5 138 744,085, Y-3 293 221,973;
№ 4 - координати: Х 5 138 768,640, Y-3 293 184,060.
судові витрати покласти на відповідачів.
В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на порушення інтересів держави під час розпорядження та використання земель державної форми власності, зокрема, земель оборони у межах прикордонної смуги державного кордону України.
Прокурор вказує на те, що відповідно до вимог Закону України «Про державний кордон України» № 1777-ХІІ та Положення про прикордонний режим, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.07.1998 № 1147, вздовж державного кордону розташовується прикордонна смуга завширшки 5 км від його лінії, де встановлюється прикордонний режим, але не менше від ширини смуги місцевості, що розташована в межах від лінії державного кордону до лінії прикордонних інженерних споруд. У прикордонній смузі в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України, діє спеціальний прикордонний режим, який, серед іншого, регламентує особливі правила перебування громадян України та інших осіб, провадження робіт тощо. Одеською обласною прокуратурою з метою встановлення підстав для представництва інтересів держави в суді, вивчено стан законності щодо використання земель, розташованих у межах прикордонної смуги державного кордону України.
Встановлено, що рішенням Петропавлівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області № 1140 від 28.09.2021 року надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 , орієнтовною площею 2, 00 га, з земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства на території Петропавлівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області (за межами населеного пункту) (а.с.46).
На виконання вищевказаного рішення сесії ФОП ОСОБА_2 розроблено Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства на території Петропавлівської сільської ради Білгород-Дністровського району (колишня Олександрівська сільська рада Тарутинського району) Одеської області, за межами населеного пункту (а.с.35-53).
Одеською обласною прокуратурою 07 липня 2023 року з ІНФОРМАЦІЯ_1 отримано інформацію щодо результатів аудиту земельних ділянок, які прилягають до державного кордону України в межах Одеської області та входять в 50 метрову смугу, в межах якої здійснюються заходи з утримання та нарощування інженерної інфраструктури прикордонними загонами.
№ 1 - координати: Х 5 138 807,374, Y-3 293 214,214;
№ 2 - координати: Х 5 138 782,589, Y-3 293 251,944;
№ 3 - координати: Х 5 138 744,085, Y-3 293 221,973;
№ 4 - координати: Х 5 138 768,640, Y-3 293 184,060.
З інформації Одеської обласної державної адміністрації № 901/7/01-46/1045/2-23 від 01 лютого 2023 року вбачається, що вказаним органом, як розпорядником земель, рішень про вилучення земельних ділянок (землі уздовж прикордонної смуги) з користування прикордонних загонів ІНФОРМАЦІЯ_1 не приймалось.
Згідно ч. 1 ст. 20, ч. 1 ст. 122 Земельного Кодексу України сільські ради не наділені повноваженнями щодо вилучення, зміни цільового призначення та інвентаризації земель оборони.
№ 1 - координати: Х 5 138 807,374, Y-3 293 214,214;
№ 2 - координати: Х 5 138 782,589, Y-3 293 251,944;
№ 3 - координати: Х 5 138 744,085, Y-3 293 221,973;
№ 4 - координати: Х 5 138 768,640, Y-3 293 184,060.
Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 16.01.2024 р. визначено суддю Кравченко П.А.
Ухвалою Тарутинського районного суду Одеської області від 19 січня 2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження зі стадії підготовчого судового засідання.
23 липня 2024 року ухвалою Тарутинського районного суду Одеської області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
Представник позивача прокурор Горбань А.Ю. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Просив їх задовольнити .
Представник Одеської обласної (військової) адміністрації, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, не заперечує проти задоволення позовних вимог та просив розглядати справу без участі представника Одеської обласної (військової) адміністрації.
Представник Петропавліської сільської ради про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, заперечень відносно позову немає.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Військова частина НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу.
Відповідач ОСОБА_1 про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином.
Крім того, відповідно до ч.11 ст. 128 ЦПК України, було розміщено оголошення на офіційному вебсайті судової влади України про виклик відповідача ОСОБА_1 до суду в судове засідання, однак останній в судове засідання на вказану в оголошенні дату не з`явився, жодних заперечень проти позову, заяв про розгляд справи без його участі до суду не надіслав, про причини неявки суд не повідомив.
Частиною 11 статті 128 ЦПК України передбачено, що з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача без повідомлення причини, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло відзиву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення спору.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку ст. 280 ЦПК України та ухвалити заочне рішення по справі.
Дослідивши надані позивачем документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку.
Судом встановлено, що рішенням Петропавлівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області № 1140 від 28.09.2021 року надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 , орієнтовною площею 2, 00 га, з земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства на території Петропавлівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області (за межами населеного пункту) (а.с.46).
На виконання вищевказаного рішення сесії ФОП ОСОБА_2 розроблено Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства на території Петропавлівської сільської ради Білгород-Дністровського району (колишня Олександрівська сільська рада Тарутинського району) Одеської області, за межами населеного пункту (а.с.35-53).
Одеською обласною прокуратурою 07 липня 2023 року з ІНФОРМАЦІЯ_1 отримано інформацію щодо результатів аудиту земельних ділянок, які прилягають до державного кордону України в межах Одеської області та входять в 50 метрову смугу, в межах якої здійснюються заходи з утримання та нарощування інженерної інфраструктури прикордонними загонами.
№ 1 - координати: Х 5 138 807,374, Y-3 293 214,214;
№ 2 - координати: Х 5 138 782,589, Y-3 293 251,944;
№ 3 - координати: Х 5 138 744,085, Y-3 293 221,973;
№ 4 - координати: Х 5 138 768,640, Y-3 293 184,060.
З листа Одеської обласної державної адміністрації № 901/7/01-46/1045/2-23 від 01 лютого 2023 року вбачається, що вказаним органом, як розпорядником земель, рішень про вилучення земельних ділянок (землі уздовж прикордонної смуги) з користування прикордонних загонів ІНФОРМАЦІЯ_1 не приймалось (а.с.89)
Згідно ч. 1 ст. 20, ч. 1 ст. 122 Земельного Кодексу України сільські ради не наділені повноваженнями щодо вилучення, зміни цільового призначення та інвентаризації земель оборони.
№ 1 - координати: Х 5 138 807,374, Y-3 293 214,214;
№ 2 - координати: Х 5 138 782,589, Y-3 293 251,944;
№ 3 - координати: Х 5 138 744,085, Y-3 293 221,973;
№ 4 - координати: Х 5 138 768,640, Y-3 293 184,060.
Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Частиною 3 статті 53 ГПК України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
За змістом ч.ч. 1, 3 ст. 23 Закону України Про прокуратуру представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Вирішуючи питання щодо наявності підстав для представництва, суд не повинен установлювати саме протиправність бездіяльності компетентного органу чи його посадової особи. Частиною сьомою статті 23 Закону України Про прокуратуру передбачено, що в разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження. Відтак, питання про те, чи була бездіяльність компетентного органу протиправною та які її причини, суд буде встановлювати за результатами притягнення відповідних осіб до відповідальності. Господарсько-правовий спір між компетентним органом, в особі якого позов подано прокурором в інтересах держави, та відповідачем не є спором між прокурором і відповідним органом, а також не є тим процесом, у якому розглядається обвинувачення прокурором посадових осіб відповідного органу у протиправній бездіяльності.
Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України Про прокуратуру, і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим (аналогічні висновки викладено у пунктах 38-40, 42, 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18).
Отже, прокурор звертаючись до суду в інтересах держави, має визначити компетентний орган та довести у чому полягає невжиття компетентним органом заходів для захисту порушених прав, які підлягають захисту у спосіб, який обрав прокурор, і зокрема, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.
Як вказує прокурор, до інтересів держави належить захист та охорона державного кордону України, в тому числі охорона прикордонної смуги, яка встановлюється вздовж державного кордону України, а незаконне використання земель у межах прикордонної смуги підриває обороноздатність держави в умовах повномасштабної війни проти України; охорона та використання земель державної форми власності становить державний інтерес, оскільки незаконне заволодіння державними землями суперечить основним принципам використання земель, закріпленим у Конституції України.
Прокурор із посиланням на норми ст.ст. 17, 84, 122 ЗК України вказує, що уповноваженим органом на захист інтересів держави в даному спорі щодо земель оборони (прикордонна смуга) є Одеська обласна державна (військова) адміністрація.
В подальшому, прокурор звернувся до позивача з повідомленням від 11.12.2023 р. в порядку ст. 23 Закону України Про прокуратуру про намір звернутися до суду із відповідним позовом (а.с.101-102).
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про дотримання прокурором вимог, передбачених ст. 23 Закону України Про прокуратуру для представництва прокурором інтересів держави в суді та можливості розгляду позовних вимог по суті.
Згідно з ст. 1 Закону України Про державний кордон України (в редакції на час прийняття оскаржуваного наказу) державний кордон України є лінія і вертикальна поверхня, що проходить по цій лінії, які визначають межі території України - суші, вод, надр, повітряного простору.
За п.п. 1, 2 ст. 4 Закону України Про державний кордон України (в редакції на час прийняття оскаржуваного наказу) державний кордон України на місцевості позначається ясно видимими прикордонними знаками, форми, розмір і порядок встановлення яких визначаються законодавством України і міжнародними договорами України. Затвердження документів демаркації державного кордону України здійснюється Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
За ч.ч. 1, 2, 3 ст. 22 Закону України Про державний кордон України (в редакції на час прийняття оскаржуваного наказу) з метою забезпечення на державному кордоні України належного порядку Кабінетом Міністрів України встановлюється прикордонна смуга, а також можуть установлюватися контрольовані прикордонні райони. Прикордонна смуга встановлюється безпосередньо вздовж державного кордону України на його сухопутних ділянках або вздовж берегів прикордонних річок, озер та інших водойм з урахуванням особливостей місцевості та умов, що визначаються Кабінетом Міністрів України. До прикордонної смуги не включаються населені пункти і місця масового відпочинку населення. У межах прикордонної смуги з метою забезпечення національної безпеки і оборони, дотримання режиму державного кордону військовим частинам Державної прикордонної служби України для будівництва, облаштування та утримання інженерно-технічних і фортифікаційних споруд, огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій надаються в постійне користування земельні ділянки шириною 30-50 метрів уздовж лінії державного кордону на суші, по берегу української частини прикордонної річки, озера або іншої водойми.
У відповідності до ст. 8 ЗК України (в редакції на час прийняття оскаржуваного наказу) до повноважень обласних рад у галузі земельних відносин на території області належить: а) розпорядження землями, що знаходяться у спільній власності територіальних громад; в) забезпечення реалізації державної політики в галузі використання та охорони земель; г) погодження загальнодержавних програм використання та охорони земель, участь у їх реалізації на відповідній території; ґ) затвердження та участь у реалізації регіональних програм використання земель, підвищення родючості ґрунтів, охорони земель; д) координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; е) організація землеустрою; ж) встановлення та зміна меж сіл, селищ, що не входять до складу відповідного району, або у разі, якщо районна рада не утворена; з) вирішення земельних спорів; и) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.
Згідно з ст. 12 ЗК України (в редакції на час прийняття оскаржуваного наказу) до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; г) вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; ґ) викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст; д) організація землеустрою; е) координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; є) здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; ж) обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства; з) підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; и) встановлення та зміна меж районів у містах з районним поділом; і) інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок; ї) внесення пропозицій до районної ради щодо встановлення і зміни меж сіл, селищ, міст; й) вирішення земельних спорів; к) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону. До повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належать: 1) надання відомостей з Державного земельного кадастру відповідно до закону; 2) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.
За ч.ч. 1, 2 ст. 18 ЗК України (в редакції на час прийняття оскаржуваного наказу) до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Категорії земель України мають особливий правовий режим.
Згідно з ст. 19 ЗК України (в редакції на час прийняття оскаржуваного наказу) землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі.
Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 20 ЗК України (в редакції на час прийняття оскаржуваного наказу) віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення. Види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою. Земельні ділянки сільськогосподарського призначення використовуються їх власниками або користувачами виключно в межах вимог щодо користування землями певного виду використання, встановлених статтями 31, 33-37 цього Кодексу. Земельні ділянки, що належать до земель оборони, використовуються виключно згідно із Законом України Про використання земель оборони.
За ст. 21 ЗК України (в редакції на час прийняття оскаржуваного наказу) порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: а) визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; б) визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; в) відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; г) притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель.
У відповідності до ст. 65 ЗК України (в редакції на час прийняття оскаржуваного наказу) землями промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення визнаються земельні ділянки, надані в установленому порядку підприємствам, установам та організаціям для здійснення відповідної діяльності. Порядок використання земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення встановлюється законом.
Згідно з ст. 77 ЗК України (в редакції на час прийняття оскаржуваного наказу) землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України. Землі оборони можуть перебувати лише в державній власності. Навколо військових та інших оборонних об`єктів у разі необхідності створюються захисні, охоронні та інші зони з особливими умовами користування. У межах прикордонної смуги з метою забезпечення національної безпеки і оборони, дотримання режиму державного кордону військовим частинам Державної прикордонної служби України для будівництва, облаштування та утримання інженерно-технічних і фортифікаційних споруд, огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій надаються в постійне користування земельні ділянки шириною 30-50 метрів уздовж лінії державного кордону на суші, по берегу української частини прикордонної річки, озера або іншої водойми. Порядок використання земель оборони встановлюється законом. Особливості відчуження земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого військового майна, що підлягають реалізації, та земельних ділянок, які вивільняються у процесі реформування Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту, встановлюються законом. Кошти, отримані від відчуження таких земельних ділянок, зараховуються до Державного бюджету України та використовуються виключно на потреби оборони відповідно до кошторису Міністерства оборони України у порядку, визначеному Бюджетним кодексом України.
За ч.1 ст. 117 ЗК України (в редакції на час прийняття оскаржуваного наказу) передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.
У відповідності до ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.
Згідно з ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Збитки, завдані власникам земельних ділянок внаслідок видання зазначених актів, підлягають відшкодуванню в повному обсязі органом, який видав акт.
Закон України Про використання земель оборони передбачає, що землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України (далі - військові частини).
За ч.1 ст. 2 Закону України Про використання земель оборони військовим частинам для виконання покладених на них функцій та завдань земельні ділянки надаються у постійне користування відповідно до вимог Земельного кодексу України.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 3 Закону України Про використання земель оборони уздовж державного кордону України відповідно до закону встановлюється прикордонна смуга, в межах якої діє особливий режим використання земель. Землі в межах прикордонної смуги та інші землі, необхідні для облаштування та утримання інженерно-технічних споруд і огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій та інших об`єктів, надаються в постійне користування військовим частинам Державної прикордонної служби України.
Положення про демаркацію державного кордону між Україною і Республікою Молдова визначає зміст, основні принципи і порядок проведення демаркаційних робіт на державному кордоні між Україною і Республікою Молдова, далі державний кордон, а також діяльності Спільної українсько-молдовської демаркаційної комісії, далі Комісія.
Згідно з п.8 Положення підсумковими документами демаркації державного кордону між Україною і Республікою Молдова, далі демаркаційні документи, є: - Протокол-опис проходження лінії державного кордону; - Альбом демаркаційних карт масштабу 1:5000 з нанесеними лінією державного кордону і прикордонними знаками; - Каталог координат і висот прикордонних знаків; - Протоколи прикордонних знаків; - Таблиця належності островів на річках, струмках та інших водоймах. Підсумкові демаркаційні документи підписуються членами Комісії. Демаркаційні документи підлягають затвердженню кожною Стороною відповідно до її внутрішньодержавних процедур і набувають чинності з дати одержання останнього повідомлення про виконання цих процедур. Демаркаційні документи складаються і виготовляються в двох примірниках, кожний українською і молдовською мовами.
За ч.ч. 6, 10 ст. 24 Закону України Про Державний земельний кадастр підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є: подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини. Зміна найменування акціонерного товариства у зв`язку із зміною типу акціонерного товариства або перетворенням акціонерного товариства в інше господарське товариство не є підставою для відмови у державній реєстрації земельної ділянки. Відмова в державній реєстрації земельної ділянки з підстав, не передбачених цією частиною, заборонена. Державний кадастровий реєстратор зазначає вичерпний перелік підстав для відмови у державній реєстрації земельної ділянки. У разі повторного подання заяви про державну реєстрацію земельної ділянки не допускається відмова у здійсненні державної реєстрації з підстав, не зазначених у раніше наданій відмові (крім неусунення чи усунення не в повному обсязі заявником причин, що стали підставою для попередньої відмови, або якщо підстави для відмови у державній реєстрації виникли після попередньої відмови). Державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: поділу чи об`єднання земельних ділянок; якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника; ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності).
Згідно з ч.4 ст. 25 Закону України Про Державний земельний кадастр поземельна книга закривається у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 2 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Частиною 3 ст. 26 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень встановлено, зокрема, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором або, у випадку скасування рішення Міністерства юстиції України, прийнятого відповідно до пункту 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, посадовою особою Міністерства юстиції України. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.
Згідно з ст. 22 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
У відповідності до п.3 ч.1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі.
За ч.1 ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.
Відповідно до ст. 19 КУ органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ст. 14 КУ право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Суд зауважує, що нормами законодавства, зокрема, ст. 77 ЗК України передбачено, зокрема, що: землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України; землі оборони можуть перебувати лише в державній власності; у межах прикордонної смуги з метою забезпечення національної безпеки і оборони, дотримання режиму державного кордону військовим частинам Державної прикордонної служби України для будівництва, облаштування та утримання інженерно-технічних і фортифікаційних споруд, огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій надаються в постійне користування земельні ділянки шириною 30-50 метрів уздовж лінії державного кордону на суші, по берегу української частини прикордонної річки, озера або іншої водойми.
Крім того, суд зауважує, що в матеріалах справи також наявне рішення відповідача Петропавлівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 28.09.2021 № 1140 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства (а.с.46-47).
Таким чином, суд дійшов висновку, що спірна земельна ділянка має межу з державним кордоном України з Республікою Молдова та з наявних матеріалів справи вбачається, що частина спірної земельної ділянки у розмірі 0,2202 га розташована у межах прикордонної смуги вздовж 30-50 метрів від лінії державного кордону, має особливий статус та має відноситись до земель оборони та мати відповідний режим правового регулювання. Окрім того, суд зауважує, що імперативний припис ч.2 ст. 77 ЗК України чітко визначає, що землі оборони можуть перебувати лише в державній власності та є очевидним, що вказаний імперативний припис забороняє передачу та знаходження частини спірної земельної ділянки у будь-якій іншій власності, крім державної. За таких обставин, будь-які рішення органів місцевого самоврядування стосовно передачі частини спірної земельної ділянки у комунальну власність не можна вважати такими, що відповідають вимогам закону.
№ 1 - координати: Х 5 138 807,374, Y-3 293 214,214;
№ 2 - координати: Х 5 138 782,589, Y-3 293 251,944;
№ 3 - координати: Х 5 138 744,085, Y-3 293 221,973;
№ 4 - координати: Х 5 138 768,640, Y-3 293 184,060.
Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог Заступника керівника Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Одеської обласної державної (військової) адміністрації в повному обсязі.
Крім того, ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Крім того, за подання заяви про забезпечення позову позивач сплатив судовий збір в розмірі 1342 гривні, що підтверджується платіжною інструкцією № 3180 від 20 грудня 2023 року (а.с.120).
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81,89, 136, 264, 265, 268, 272, 273, 354 ЦПК України, суд
Позов заступника керівника Одеської обласної прокуратури Раковича Максима в інтересах держави в особі Одеської обласної державної (військової) адміністрації до Петропавлівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача військова частина НОМЕР_1 про визнання незаконним та скасування рішення сесії, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки, державної реєстрації права приватної власності на земельну ділянку та зобов`язання повернути земельну ділянку задовольнити.
Визнати незаконним та скасувати рішення Петропавлівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області № 1561 від 22.02.2022 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_1 (за межами населеного пункту) на території Петропавлівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області»;
№ 1 - координати: Х 5 138 807,374, Y-3 293 214,214;
№ 2 - координати: Х 5 138 782,589, Y-3 293 251,944;
№ 3 - координати: Х 5 138 744,085, Y-3 293 221,973;
№ 4 - координати: Х 5 138 768,640, Y-3 293 184,060.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до Одеського апеляційного суду через Тарутинський районний суд Одеської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя П.А. Кравченко