справа № 619/3341/23
провадження № 2/619/1219/24
УХВАЛА

24 червня 2024 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області
у складіголовуючого суддіБолибока Є.А.

Ім`я (найменування) сторін та інших учасників справи:

заявник: ОСОБА_1 ;

заінтересована особа: Харківська обласна прокуратура.

Суть питання, що вирішується ухвалою.

12 липня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про відшкодування шкоди завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури та суду.

12 липня 2023 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею у справі № 619/3341/23 визначено суддю Жорняка О.М.

12 лютого 2024 року ухвалою суду задоволено заяву ОСОБА_1 про відвід судді Жорняка О.М.

Відповідно до Розпорядження керівника апарату № 01-07/2/2024 від 13.02.2024 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 619/3341/23.

13 лютого 2024 року відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею у справі № 619/3341/23 визначено суддю Болибока Є.А.

14 лютого 2024 року ухвалою суду справу за заявою ОСОБА_1 про відшкодування шкоди завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури та судупередано на розгляд Дзержинського районного суду м. Харкова.

04 червня 2024 року постановою Харківського апеляційного суду скасовано ухвалу суду від 14.02.2024, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

21 червня 2024 року справа надійшла до Дергачівського районного суду Харківської області.

Суддею Болибоком Є.А. заявлено самовідвід.

Мотиви, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд.

Частинами 1 та 2 ст. 40 ЦПК України передбачено, що питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Відповідно до п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19.05.2006 року, схвалених 27.07.2006 року Резолюцією Економічної та Соціальної ради ООН за №2006/23, суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (рішення від 09.11.06 у справі «Білуха проти України», від 15.07.2010 у справі «Газета «Україна-Центр» проти України») важливим питанням є довіри, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.

Відповідно до положення статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», якою визначено дві вимоги щодо безсторонності суду: по-перше бути об`єктивно вільним від упередженості чи зацікавленості у результаті розгляду справи, по-друге, бути об`єктивно безстороннім - тобто суд повинен гарантувати виключення будь-якого обґрунтованого сумніву в його безсторонності.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект. Так у справі «Гаусшильдт проти Данії», «Мироненко і Мартиненко проти України» зазначається, що наявність безсторонності, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Гаусшильдт проти Данії» вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Мироненко і Мартиненко проти України»).

Також, у рішеннях «Білуха проти України» від 09.11.2006 року, «Ветштайн проти Швейцарії» від 28.10.1998 року ЄСПЛ наголошує, що важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід.

За пунктом 12 висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету Міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів, незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При винесенні судових рішень щодо сторін у судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає на здатність судді приймати незалежні рішення. У цьому випадку незалежність судової влади є втіленням загального принципу: «Ніхто не може бути суддею у власній справі». Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси певної сторони у будь-якій суперечці. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін у конкретній справі, але й з боку суспільства в цілому. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

Суддею заявлено самовідвід з підстав, передбачених п. 5 ч.1 ст. 36 ЦПК України.

Установлено, що ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 17 липня 2023 року заяву ОСОБА_1 залишено без руху з підстав не відповідності її вимогам ст. 175 ЦПК України.

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 08 серпня 2023 року заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто заявнику.

Постановою Харківського апеляційного суду від 20 жовтня 2023 року ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 08 серпня 2023 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції з тих підстав, що суд першої інстанції не звернув уваги на зміст заяви ОСОБА_1 , у якій ним розрахований розмір моральної шкоди виходячи з гарантованого державою мінімального розміру відшкодування моральної шкоди, встановленого статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» № 266/94-ВР від 01.12.1994, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку, щодо необхідності застосування до поданої заяви положень статей 175, 177 ЦПК України та як наслідок визнання останньої неподаною та повернення заяви.

Отже, суд апеляційної інстанції у своїй постанові звернув увагу на те, що ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, у якій заявник просить про відшкодування моральної шкоди виходячи із гарантованого державою мінімального розміру відшкодування моральної шкоди встановленого ст.13 Закону №266/94-ВР.

Постановляючи ухвалу від 14 лютого 2024 року, якою заяву ОСОБА_1 передано на розгляд Дзержинського районного суду м. Харкова суддя виходив із того, що ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про відшкодування моральної шкоди без зазначення відповідача та просить про її відшкодування в розмірі, визначеному частиною третьою статті 13 Закону № 266/94-ВР, що не вимагає доведення визначеного розміру.

Отже, суддя дійшов висновку, що на даний час відсутній спір про право, тому заява ОСОБА_1 підлягає розгляду в порядку окремого провадження.

Тому, посилаючись на вимоги ч. 4 ст. 28 ЦПК України, суддя вважав за доцільне заяву ОСОБА_1 про відшкодування шкоди завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури та суду направити для розгляду за місцем проживання заявника, а саме Дзержинського районного суду міста Харкова.

Разом з тим, скасовуючи ухвалу суду від 14.02.2024 Харківський апеляційний суд у своїй постанові від 04.06.2024 посилався на ст. 27 ЦПК України, якою встановлено загальне правило про підсудність справ за місцезнаходженням відповідача та визначено, що позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

21.06.2024 справа надійшла до Дергачівського районного суду Харківської області.

Проте, суддею вже було викладено правову позицію, щодо необхідності розгляду цієї справи в порядку окремого провадження.

Зазначений факт може викликати у сторін сумнів в об`єктивності та неупередженості судді.

Підстави для самовідводу судді передбачені статтями 36-37 ЦПК України.

Відповідно до статті 15 Кодексу суддівської етики неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Згідно положень Кодексу суддівської етики, суддя повинен взяти самовідвід від участі в будь-якому процесі, коли для нього неможливе винесення неупередженого рішення у справі або коли сторонньому спостерігачеві може видатись, що суддя не здатен винести неупередженого рішення. Неупередженість є необхідною умовою належного виконання суддею своїх обов`язків, яка виявляється у змісті судових рішень та під час судового процесу і суддя має дбати про те, щоб його поведінка сприяла збереженню і поглибленню переконання суспільства у неупередженості судді при здійсненні ним своїх професійних обов`язків. Обґрунтований самовідвід свідчить про сумлінне виконання суддею своїх обов`язків.

Так, при винесенні судових рішень у відношенні сторін в судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, тобто вільними від любих зв`язків, упередженості, які впливають або можуть сприйматися як такі, що можуть впливати на здатність судді приймати незалежне рішення. Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси визначеної сторони в якому-небудь спорі. Судова влада повинна користуватись довірою не тільки з боку сторін в конкретному розгляді, але й з боку суспільства в цілому. І суддя повинен бути не тільки реально вільним від будь-якого невідповідного зв`язку, упередженості або впливу, але він повинен бути вільним від цього і в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Неупередженість є необхідною умовою належного виконання суддею своїх обов`язків, яка виявляється у змісті судових рішень та під час судового процесу і суддя має дбати про те, щоб його поведінка сприяла збереженню і поглибленню переконання суспільства у неупередженості судді при здійсненні ним своїх професійних обов`язків.

Пунктом 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів (схвалені резолюцією 2006/23 від 27 липня 2006 року) визначено, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього є неможливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості.

Частиною 1 статті 39 ЦПК України встановлено, що з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Беручи до уваги викладене, з метою забезпечення права сторін на справедливий суд, уникнення сумніву щодо неупередженості, необ`єктивності судді під час проведення судового розгляду та вирішення даної справи, у відповідності до правил суддівської етики, суддя дійшов висновку, що заява про самовідвід підлягає до задоволення.

За правилами ч. 9 ст. 40 ЦПК України питання про самовідвід судді вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу.

Ураховуючи викладене та керуючись статтями 14, 31, 33, 36-41 ЦПК України, суд

постановив:

Задовольнити самовідвід судді Болибока Євгена Анатолійовича у справі № 619/3341/23 за заявою ОСОБА_1 про відшкодування шкоди завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури та суду.

Справу передати для повторного автоматизованого розподілу в порядку ч. 1 ст. 33 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення на ухвалу включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Ухвала набирає законної сили негайно після з моменту її підписання судде

Суддя Є. А. Болибок