Справа № 203/73/24
Провадження № 2/0203/595/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.04.2024 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

головуючого-судді - Казака С.Ю.

при секретарі - Потаповій В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що з 14.08.1999 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають повнолітню доньку та неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 неповнолітніх дітей не мають. Посилаючись на те, що з початком оголошення воєнного стану стосунки з відповідачем погіршились через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та обов`язки, діаметрально протилежні погляди на шлюб та смію, внаслідок чого шлюбні відносини та спільне проживання були припинені, позивачка просила розірвати шлюб з відповідачем.

Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 14.03.2024 року було відкрито провадження по справі та призначено останню до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

В наданому позові позивачка просила проводити розгляд справи за її відсутності.

Відповідач в наданій заяві також просив розглядати справу без його участі, зазначивши про визнання позовних вимог.

Враховуючи подані сторонами заяви та відповідно до положень ч.3 ст.211, ч.2 ст.247 ЦПК України, суд визнав за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Перевіривши викладені в позовній заяві доводи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 14 серпня 1999 року Іллічівським відділом реєстрації актів громадянського стану м.Маріуполя Донецької області, актовий запис №263.

Від шлюбу мають неповнолітню дитину сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до ч.1 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Частиною 1 ст.24 СК України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч.ч.3,4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно ст.112 СК України шлюб може бути розірвано, якщо подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим та протирічить інтересам одного з них, або інтересам їхніх дітей.

Як зазначила в своєму позові позивачка та згідно поданої заяви визнано відповідачем, на теперішні час сторони припинили шлюбні відносини, проживають окремо та намірів відновлювати стосунки не мають.

З урахуванням зазначених вище обставин та положень законодавства, враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя та збереження шлюбу між сторонами, який може будуватись лише на паритетних засадах, є неможливим та протирічить їх інтересам, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню та слід розірвати шлюб між останніми.

Відповідно до ст.113 СК України та заяву позивачки, після розірвання шлюбу прізвище останньої залишити ОСОБА_4 .

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат в порядку ст.141 ЦПК України, суд враховує наступне.

Подавши позовну заяву в електронній формі, позивачка у відповідності до ставок судового збору, встановлених ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» та положень ч.3 ст.4 вказаного Закону, сплатила судовий збір із застосуванням коефіцієнту 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору, тобто в сумі 968 грн. 96 коп.

Частиною 1 ст.142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

З урахуванням зазначеного, враховуючи подачу відповідачем до початку розгляду справи по суті заяви про визнання позову та положення ч.1 ст.142 ЦПК України, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивачки судового збору в сумі 484 грн. 48 коп., а також повернення позивачці з державного бюджету судового збору в сумі 484 грн. 48 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4,56,112,113 СК України, ст.ст.2,4,5,10-13,76-81,141,142, 211,223,247,258,259,263-268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 14 серпня 1999 року Іллічівським відділом реєстрації актів громадянського стану м.Маріуполя Донецької області, актовий запис №263 розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір в сумі 484 грн. 48 коп.

Повернути ОСОБА_1 (( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) з державного бюджету сплачений судовий збір в сумі 484 грн. 48 коп., перерахований згідно платіжної інструкції №0.0..1 від 03 січня 2024 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 03 квітня 2024 року.

Суддя С.Ю.Казак