Справа № 185/3391/24
Провадження № 2/185/2499/24
У Х В А Л А

про передачу справи на розгляд іншому суду

05 квітня 2024 року суддя Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області Болдирєва У.М., розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення неповернутої суми застави, трьох процентів річних та відшкодування понесених витрат,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 через свого представника адвоката Ключенкову Христину Владиславівну звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неповернутої суми застави, трьох процентів річних та відшкодування понесених витрат.

Позовна заява надійшла до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області 21 березня 2024 року, згідно з відміткою на конверті позовна заява здана на пошту 18 березня 2024 року.

03 квітня 2024 року здійснено автоматизований розподіл судової справи між суддями.

Позивач посилається на те, що 08 січня 2023 року між ним та відповідачкою був укладений договір оренди квартири за адресою АДРЕСА_1 .

Договір оренди укладався на строк з 20 січня 2023 року до 19 липня 2023 року.

Під час укладення договору позивач вніс на картку відповідачки орендну плату за перший календарний місяць у розмірі 26 000 грн та забезпечувальний платіж (заставу) у розмірі 50 000 грн.

10 лютого 2023 року в орендованій квартирі зламалася пральна машинка, за ремонт позивач сплатив власні кошти у розмірі 5300 грн. Відповідачка відмовилася повертати кошти за ремонт, незважаючи на те, що пральна машинка зламалася не з вини позивача.

Орендна плата за квартиру на прохання відповідачки перераховувалася позивачем весь час на різні картки без прострочень.

У зв`язку з тим, що від сторін не надійшло заяв про припинення, зміну або розірвання договору, він був пролонгований на тих самих умовах і на той самий строк.

21 січня 2024 року позивач повідомив про намір розірвати договір оренди за один календарний місяць.

21 лютого 2024 року відповідачка надіслала позивачу повідомлення з проханням негайно звільнити квартиру, а також про те, що вона не збирається повертати заставу у розмірі 50 000 грн, оскільки позивачем порушено умови договору. Однак жодної підстави для неповернення застави немає.

Позивач просить стягнути з відповідачки:

-суму застави за договором оренди квартири у розмірі 50 000 грн,

-три проценти річних від простроченої суми у розмірі 90 грн 16 коп,

-вартість ремонту пральної машинки у розмірі 5300 грн.

Згідно з частиною першою статті 30 ЦПК України встановлено виключну підсудність для позовів, що виникають з приводу нерухомого майна.

За правилами виключної підсудності ці позови пред`являються за місцезнаходженням нерухомого майна або основної його частини.

Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Такий висновок викладено в пункті 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ».

Як визначено Верховним Судом у постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 910/6644/18, виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

Також у постанові від 16 лютого 2021 року у справі № 911/2390/18 Верховний Суд вказав на те, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення.

Зокрема правила виключної підсудності поширюються на спори, предметом яких є грошові кошти в межах розрахунку за нерухоме майно, у тому числі за договором оренди.

Предметом спору є витрати позивача, здійснені при виконанні договору оренди

нерухомого майна (квартири за адресою АДРЕСА_1 ).

Зокрема позивач просить стягнути з відповідачки забезпечувальний платіж (суму завдатку) у розмірі 50 000 грн, сплачену ним на виконання пункту 15 договору оренди квартири від 08 січня 2023 року.

Тому суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неповернутої суми застави, трьох процентів річних та відшкодування понесених витрат належить до позовів, які виникають з приводу нерухомого майна, отже підсудність справи має визначатися за правилами статті 30 ЦПК України.

Оскільки нерухоме майно, яке є предметом договору оренди, знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , справа не може бути прийнята до провадження Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Зважаючи на викладене, справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неповернутої суми застави, трьох процентів річних та відшкодування понесених витрат належить до виключної підсудності Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська.

Керуючись пунктом 1 частини 1 статті 31 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Передати на розгляд Жовтневому районному суду м.Дніпропетровська справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення неповернутої суми застави, трьох процентів річних та відшкодування понесених витрат.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Cуддя У.М. Болдирєва