КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/9664/2024
Справа № 381/627/23
П О С Т А Н О В А

Іменем України

19 червня 2024 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Діденка А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на ухвалу Сквирського районного суду Київської області в складі судді Коваленка О.М., постановлену в м. Сквира 19 січня 2024 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Шевченківський відділ Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про звільнення від сплати заборгованості по аліментам та припинення стягнення аліментів,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

В провадженні Сквирського районного суду Київської області перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Шевченківський відділ Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про звільнення від сплати заборгованості по аліментам та припинення стягнення аліментів.

Одночасно з позовом в січні 2024 року позивачем було подано до суду заяву про забезпечення вищевказаного позову шляхом зупинення стягнення в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1, яке перебуває на виконанні у головного державного виконавця Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савчука К.П., відкритого на підставі виконавчого листа Фастівського міськрайонного суду Київської області № 2-1578 від 25 жовтня 2006 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини з усіх видів заробітку до досягнення дитиною повноліття щомісячно, а також заборони вчинення будь-яких дій щодо примусового виконання зазначеного виконавчого документа до набрання рішенням суду законної сили.

Ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 19 січня 2024 року заяву про забезпечення позову задоволено, зупинено стягнення в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1, яке перебуває на виконанні у головного державного виконавця Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савчука К.П., відкритого на підставі виконавчого листа Фастівського міськрайонного суду Київської області № 2-1578 від 25 жовтня 2006 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини з усіх видів заробітку до досягнення дитиною повноліття щомісячно, а також заборонено вчинення будь-яких дій щодо примусового виконання зазначеного виконавчого документа до набрання рішенням суду законної сили.

Третя особа Шевченківський відділ Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків, викладених в ухвалі, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати ухвалу Сквирського районного суду Київської області від 19 січня 2024 року та відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову в повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 жовтня 2006 року, який видано у справі № 2-1578/2006 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини всіх видів заробітку до досягнення дитиною повноліття. Вказаний виконавчий лист видано на виконання рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області у справі № 2-1578/2006, яке набрало законної сили. Станом на момент досягнення дитиною, на утримання якої підлягають стягненню аліменти, повноліття, у боржника була наявна заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 323653,77 грн., в зв`язку з чим державним виконавцем здійснюються заходи щодо примусового виконання рішення суду та погашення такої заборгованості. Зокрема, в порядку примусового виконання виконавчого листа встановлено, що у боржника відсутнє майно та кошти, на які можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу, разом з тим, державним виконавцем встановлено, що боржник отримує дохід у ГУНП в Київській області. 14 грудня 2023 року державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, якою постановлено здійснювати відрахування із суми доходів боржника в розмірі 20 % щомісячно до погашення загальної суми заборгованості. Станом на сьогодні з даного доходу у межах ВП № НОМЕР_1 утримуються аліменти в розмірі 13 % від отриманого доходу, оскільки із доходу боржника станом на сьогодні також утримуються аліменти на підставі інших постанов державних виконавців.

Посилався на правові висновки Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду в постановах від 12 лютого 2020 року в справі № 381/4019/18, від 20 лютого 2019 року в справі № 754/4437/18, від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17.

Наголошував на недопустимості забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили, що узгоджується з правовими висновками в постанові Верховного Суду від 17 листопада 2021 року в справі № 316/844/21, від 12 серпня 2021 року в справі № 908/309/21, від 04 листопада 2021 року в справі № 907/416/21, від 24 червня 2021 року в справі № 310/9167/20, від 12 січня 2023 року в справі № 334/9179/21.

Вказував, що суд безпідставно посилається на п. 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, яким передбачено, що позов забезпечується зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржуються боржником у судовому порядку, оскільки в межах справи № 381/627/23 не оскаржуються рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області № 2-1578.

Крім того, задовольняючи заяву про забезпечення позову, судом взагалі не здійснено оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін та інших учасників судового процесу, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, запобігання порушення у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Також судом першої інстанції зазначено, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до того, що кошти позивача будуть стягнуті або реалізоване його майно. Проте судом залишено поза увагою, що у боржника відсутнє майно та кошти, на які можливо звернути стягнення з метою погашення боргу зі сплати аліментів, а єдиним джерелом погашення боргу станом на сьогодні є утримання коштів із заробітної плати боржника у розмірі 13 % від отриманого доходу.

Зазначав, що у справі № 381/627/23 розглядається позов ОСОБА_1 щодо звільнення від сплати заборгованості по аліментам з 2010 року по 2016 рік, а не за весь період, на який рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області передбачено стягнення аліментів, тобто по вересень 2022 року.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення аліментів в виконавчому провадженні, суд першої інстанції керувався п. 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, п. 2 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» та виходив із того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Апеляційний суд не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статей 149, 150 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Позов забезпечується, зокрема, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку (п. 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України).

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно ч. 1 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконанню чи утрудненню виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

З аналізу статей 150 - 153 ЦПК України можна дійти висновку, що забезпечення позову є сукупністю процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

З наведених вищевказаних положень закону вбачається, що застосування у справі заходів забезпечення позову є виправданим, якщо з обставин справи встановлено об`єктивну можливість вчинення відповідачем дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволенні позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Разом із тим, у справі, що переглядається, суд першої інстанції не здійснив належну оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття відповідних заходів, не з`ясував співмірність виду забезпечення позову, який просив застосувати позивач, позовним вимогам, не оцінив рівноцінність заходів забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог та фактично ухвалив рішення без розгляду справи по суті.

Так, заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову мотивовано тим, що на виконанні у Шевченківському відділі Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 жовтня 2006 року, який видано у справі № 2-1578/2006 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини всіх видів заробітку до досягнення дитиною повноліття. Заявник зазначав, що з 2010 року по 2016 рік донька проживала разом з ним, вихованням та утриманням доньки у вказаний період займався ОСОБА_1 , відповідач у вихованні та утриманні доньки участі не приймала, що підтверджується довідками, актами обстеження, копіями класних журналів за 2011-2016 навчальні роки, характеристикою на ученицю ОСОБА_3. від 13 лютого 2023 року та іншими доданими до позову документами. Після того, як донька стала проживати окремо від позивача, останній не припиняв надавати їй матеріальну допомогу. Отже, відповідач з 2010 року втратила право на стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , з якою не проживала разом та участі у її вихованні та утриманні не брала взагалі. Тому ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості по аліментам та припинення стягнення аліментів.

01 лютого 2023 року головним державним виконавцем Шевченківського ВДВС винесено постанову про арешт коштів позивача в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_1, а 14 грудня 2023 року - про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи позивача, на підставі якої з нього щомісяця роботодавець зобов`язаний утримувати 20 % грошового забезпечення/зарплати.

Також в рамках виконавчого провадження головним державним виконавцем винесено постанову від 14 грудня 2023 року про арешт грошових коштів, що належать позивачу та містяться на банківських рахунках, а також кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, в тому числі в АТ КБ «ПриватБанк», де у нього відкрито зарплатний рахунок.

Крім того, на нього накладено обмеження в праві керування транспортними засобами, користування зброєю, що позбавляє його можливості працювати.

Вказував, що в зв`язку з накладенням арешту на його кошти згідно постанови ВП № НОМЕР_1 від 14 грудня 2023 року, на підставі якої накладено арешт на рахунок, на який позивач отримує грошове забезпечення/заробітну платню, з якого проводять списання коштів, на даний час можливе передчасне стягнення сум заборгованості з позивача та безпідставна примусова реалізація майна позивача до вирішення спору по суті. Безпідставне стягнення з позивача значних коштів призведе до неможливості поновлення його порушених прав та інтересів, за захистом яких позивач звернувся, зробить неможливим виконання можливого рішення суду в разі задоволення позову.

Посилаючись на правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 16 серпня 2018 року в справі № 910/1040/18, від 25 лютого 2019 року в справі № 924/790/18, від 21 лютого 2020 року в справі № 910/9498/19, вказував, що запропонований захід забезпечення позову шляхом зупинення стягнення в межах виконавчого провадження по суті не призведе до обмеження прав відповідача та не завдасть йому шкоди чи збитків, а лише відстрочить на період розгляду судової справи проведення виконавчих дій.

До заяви про забезпечення позову додано копію довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 20 грудня 2023 року, згідно якої 19 грудня 2023 року здійснено операцію по списанню коштів в розмірі 5194,89 грн. з призначенням платежу «Стягнення відповідно до виконавчого провадження», копію довідки ГУНП в Київській області від 25 грудня 2023 року № 665 про утримання аліментів на підставі постанови ВП № НОМЕР_1 від 22 лютого 2023 року, виданої Шевченківським ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з 01 березня 2023 року по 30 червня 2023 року в загальному розмірі 34150,05 грн., копії постанов головного державного виконавця Савчука К.П. при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-1578 від 25 жовтня 2006 року, виданого Фастівським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини всіх видів заробітку до досягнення дитиною повноліття, щомісячно, а саме постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування зброєю, у праві виїзду за межі України, у праві керування транспортними засобами, про арешт коштів боржника, копію повідомлення головного державного виконавця від 01 лютого 2023 року про внесення відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників, копію інформації про виконавче провадження ВП № НОМЕР_1, копію характеристики на ученицю ОСОБА_3 , копії класних журналів учениці ОСОБА_3. з 2010 по 2016 роки, копію довідки Малополовецької початкової школи № 03 від 13 лютого 2023 року, копії актів обстеження від 02 лютого 2023 року та 05 липня 2016 року, копію довідки Дулицького навчально-виховного комплексу, копію довідки Малополовецької сільської ради від 05 липня 2016 року № 317, копію постанови головного державного виконавця Савчука К.П. від 22 лютого 2023 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, якою здійснено відрахування з доходів боржника на користь стягувача в розмірі 50 % до повного погашення боргу, який станом на 30 вересня 2022 року (момент досягнення дитиною повноліття) становить 323653,77 грн., копію постанови головного державного виконавця Савчука К.П. від 14 грудня 2023 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, що отримує дохід у ГУНП Київської області, якою здійснено відрахування з доходів боржника на користь стягувача в розмірі 20 % до погашення загальної суми заборгованості за виконавчим провадженням, яка складає 322446,81 грн., в тому числі виконавчий збір/основна винагорода приватного виконавця та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій.

Виходячи із специфіки виду забезпечення позову, передбаченого п. 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, підставою для його застосування є оскарження боржником виконавчого документа.

Отже, зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа, застосовується судами, як захід забезпечення позову, при розгляді справ щодо оскарження виконавчих написів та про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Із доказів, наявних в матеріалах справи, вбачається, що між сторонами дійсно виник спір майнового характеру щодо правильності нарахування та виплати аліментів з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 в період з 2010 по 2016 роки та звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами.

Таким чином, у даній справі виконавчий документ боржником не оскаржується, а тому зупинення судом першої інстанції стягнення в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1, а також заборони вчиняти будь-які дії щодо примусового виконання даного виконавчого документа до набрання законної сили рішення суду, є необґрунтованим.

Крім того, в постановах Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року в справі № 705/3587/21-ц, від 12 січня 2023 року в справі № 334/9179/21, від 13 березня 2024 року в справі № 372/1561/23, від 11 квітня 2024 року в справі № 127/32578/23 викладено правовий висновок, згідно якого недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Згідно із статтею 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із частиною 1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Таким чином, рішення суду обов`язкові до виконання та державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Забезпечивши позов ОСОБА_1 ухвалою від 19 січня 2024 року, суд першої інстанції безпідставно зупинив виконання рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 жовтня 2006 року в справі № 2-1578/2006 про стягнення аліментів, яке набрало законної сили та підлягало виконанню.

Крім того, відповідно до ч. 10 ст. 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Із змісту заяви про забезпечення позову вбачається, що обраний ОСОБА_1 спосіб забезпечення позову фактично наперед вирішує питання, які стосуються розгляду частини позовних вимог по суті, оскільки беззаперечно пов`язаний з предметом спору, що відповідно до вимог статті 150 ч.10 ЦПК України є недопустимим. Отже, обраний позивачем спосіб забезпечення позову є тотожним задоволенню частини заявлених вимог, що прямо заборонено процесуальним законом.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, а в даній справі права ОСОБА_3. , на утримання якої до жовтня 2022 року (до досягнення останньою повноліття) стягувалися аліменти.

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що у суду першої інстанції не було правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову зазначеній у ній способом.

На вищевикладене суд першої інстанції уваги не звернув, у зв`язку з чим дійшов невірних висновків з порушенням норм процесуального права, та із неповним з`ясуванням всіх обставин справи.

Отже, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

З огляду на викладене, оскаржувана ухвала як така, що не ґрунтується на законі, підлягає скасуванню з прийняттям судом апеляційної інстанції постанови про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Під час апеляційного перегляду даної справи апеляційним судом враховано правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 27 листопада 2019 року в справі №336/6509/18 (провадження №61-7153св19) за позовом про звільнення від сплати заборгованості по аліментам та зменшення розміру аліментів, у якій Верховним Судом вирішувалось питання щодо можливості вжиття заходів забезпечення позову у вигляді зупинення стягнення на підставі виконавчого документа та за наслідками касаційного розгляду прийнято нову постанову про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України - скасуванню, оскільки постановлена за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушенням норм процесуального права, із прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382, 389 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) задовольнити.

Ухвалу Сквирського районного суду Київської області від 19 січня 2024 року скасувати та прийняти нову постанову.

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні заяви про забезпечення позову до ОСОБА_2 , третя особа Шевченківський відділ Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про звільнення від сплати заборгованості по аліментам та припинення стягнення аліментів.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 20 червня 2024 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.