Справа № 152/1434/20
Провадження № 22-ц/801/136/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Славінська Н. Л.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2024 рокуСправа № 152/1434/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів Ковальчука О.В., Якименко М.М., секретар Луцишин О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 16 жовтня 2023 року, ухвалене суддею Славінською Н.Л., повне рішення складено 23 жовтня 2023 року, в цивільній справі за позовом Фермерського господарства «Слобідське» до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, яких орендар зазнав унаслідок невиконання орендодавцем умов, визначених договором оренди землі, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Фермерського господарства «Слобідське» про визнання договору оренди землі недійсним,

встановив:

У грудні 2020 року ФГ «Слобідське» звернулося до суду із позовом та, згідно заяви про зменшення позовних вимог, просило стягнути з ОСОБА_1 на його користь 24 041,38 грн в рахунок відшкодування збитків за 2018 рік, яких ФГ «Слобідське» зазнало унаслідок невиконання ОСОБА_1 умов, визначених договором оренди землі, укладеним 26 лютого 2014 року між ОСОБА_1 та ФГ «Слобідське», що зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 26 лютого 2014 року за номером 48619512.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0230 площею 1,7301 гектара, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться в адміністративно-територіальних межах Мурафської сільської ради Жмеринського (колишнього Шаргородського) району Вінницької області.

26 лютого 2014 року укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до якого ФГ «Слобідське» прийняло в строкове платне користування належну відповідачу земельну ділянку строком на десять років. Договір зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 26 лютого 2014 року за №4861951.

04 березня 2014 року сторонами договору складено акт про передачу та прийом вказаної земельної ділянки.

Договір оренди земельної ділянки не розривався і не визнавався недійсним в установленому законом порядку. Договір діє до лютого 2024 року.

ФГ «Слобідське» є належним користувачем земельної ділянки, яка належить відповідачу на праві приватної власності. З боку позивача умови договору оренди виконувалися в повному обсязі та належним чином.

Позивач вважає, що ОСОБА_1 грубо порушує його право на використання земельної ділянки у своїй господарській діяльності, ігнорує умови договору оренди та приписи ЗУ «Про оренду землі», і, всупереч зареєстрованому праву оренди позивача, використовує земельну ділянку самостійно.

Позивач зобов`язання за договором виконує. Разом з тим, відповідач в серпні 2017 року звернулася до позивача з пропозицією розірвати договір оренди землі у зв`язку з наміром самостійно обробляти належну їй земельну ділянку. Пропозиція ОСОБА_1 була відхилена господарством.

Незважаючи на те, що договір оренди землі є чинним, оскільки угоди про розірвання договору чи припинення його дії між позивачем і відповідачем не укладалися і зобов`язання за ним мають виконуватися належним чином, ОСОБА_1 переорала земельну ділянку та засіяла пшеницею, а в подальшому із членами сім`ї зібрала врожай, тобто своїми діями позбавила позивача права користування орендованою земельною ділянкою.

У квітні 2018 року з приводу неправомірних дій відповідача ФГ «Слобідське» звернулося до Управління контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, яке 18 травня 2018 року провело позапланову перевірку дотримання вимог земельного законодавства при використанні земельної ділянки, в результаті якої встановлено факт самовільного зайняття земельної ділянки.

18 липня 2018 року голова ФГ «Слобідське» при об`їзді полів виявив, що невідомі особи збирають врожай на зазначеній вище земельній ділянці, про що повідомив у поліцію. За результатами даного звернення Шаргородським ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області встановлено, що врожай пшениці на орендованій ФГ «Слобідське» земельній ділянці зібрав чоловік відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ..

Позивач вважає, що належним способом захисту порушеного права ФГ «Слобідське» є усунення будь-яких порушень його прав на користування земельною ділянкою, а також звернення до суду з позовом про відшкодування збитків, яких орендар зазнав унаслідок невиконання орендодавцем умов, визначених договором оренди землі.

За вказаних обставин позивач здійснив всі необхідні заходи, спрямовані на отримання доходу від збору урожаю 2018 року на земельній ділянці, належній ОСОБА_1 , проте неправомірні дії останньої стали причиною, яка позбавила ФГ «Слобідське» можливості отримати прибуток.

У листопаді 2019 року ФГ «Слобідське» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

За результатами розгляду справи №152/1569/18 03 квітня 2019 року судом вирішено позовні вимоги Фермерського господарства «Слобідське» до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою задовольнити та зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди орендареві у користуванні земельною ділянкою шляхом заборони здійснювати будь-які дії на земельній ділянці до моменту припинення дії договору оренди землі.

Проте, всупереч рішенню суду, що набрало законної сили, ОСОБА_1 продовжує самовільно використовувати земельну ділянку, що перебуває в оренді позивача, позбавляючи фермерське господарство можливості отримувати прибуток від здійснення господарської діяльності на орендованій земельній ділянці.

Збитки, яких ФГ «Слобідське» зазнало унаслідок невиконання відповідачем умов, визначених договором оренди землі, становить 174189, 26 грн, що вбачається із розрахунків, які додаються до позовної заяви.

Комісією з визначення та відшкодування розміру збитків, завданих власникам землі та землекористувачам Мурафської сільської ради складено акт, відповідно до якого сума завданих позивачу збитків за 2018 рік становить 24 041,38 грн.

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом, в якому згідно заяви про часткову зміну підстав позову, просила визнати недійсним договір оренди землі від 26 лютого 2014 року, який укладений між нею та ФГ «Слобідське» про передачу останньому в оренду земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0230 площею 1,7301 га, що знаходиться на території Клекотинської (тепер Мурафської) сільської ради Шаргородського (тепер Жмеринського) району Вінницької області на строк 10 років.

В обґрунтування зустрічного позову ОСОБА_1 зазначила, що її батькові ОСОБА_3 на праві власності належала земельна ділянка з кадастровим номером :02:001:0230 площею 1,7301 га, яка на даний час знаходиться на території Мурафської сільської ради Жмеринського району Вінницької області. Батько помер ІНФОРМАЦІЯ_1 і відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька від 16 липня 2013 року вона стала власником цієї земельної ділянки.

У той час земельна ділянка знаходилася в користуванні ФГ «Слобідське» на підставі договору оренди землі від 20 березня 2007 року, який було укладено на строк 10 років.

Вважає, що батько земельну ділянку в оренду ФГ «Слобідське» не передавав, а земельну ділянку повернути можливості не мав.

Оскільки батько помер, то вона очікувала дати закінчення договору оренди спірної земельної ділянки, щоб в наступному повернути землю та використовувати її самостійно. З цією метою вона звернулася до ФГ «Слобідське» із заявами про розірвання договору оренди землі, зокрема, в березні та в серпні 2017 року, однак, його керівник відмовив у розірванні договору оренди землі.

Як пізніше їй стало відомо, наявний договір оренди землі від 26 лютого 2014 року, який нібито укладено між нею та ФГ «Слобідське» на строк 10 років, тоді як до 20 березня 2017 року діяв договір оренди землі, укладений між її батьком та ФГ «Слобідське», тобто мала місце незаконна повторна реєстрація оренди землі державним реєстратором.

З 15 березня 2017 року між нею та ФГ «Слобідське» тривають спори щодо повернення їй власної земельної ділянки, яку вона самостійно повернула та почала обробляти.

Оскільки договору оренди землі від 26 лютого 2014 року вона не підписувала і не знала про його наявність аж до кінця 2017 року, поки ФГ «Слобідське» не заявило до неї позов про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, то з 2017 року вона почала обробляти землю самостійно.

Згідно з рішенням Шаргородського районного суду від 03 квітня 2019 року її зобов`язано повернути земельну ділянку ФГ «Слобідське» для подальшого обробітку на підставі, на її думку, сфальсифікованого договору оренди землі від 26 лютого 2014 року, якого з ФГ вона не укладала, тому він є недійсним.

У заяві про зміну підстав позову зазначено, що подані до справи примірники договору оренди землі різняться за змістом, в тому числі, через відсутність в примірнику договору, що знаходиться в реєстраційній справі, частини істотних умов, головною з яких є відсутність зазначення розміру орендної плати та неможливості її розрахувати через відсутність даних про оцінку землі.

Договір оренди землі міг укладатися з метою отримання власником землі доходу від передачі такої землі у платне користування, а оскільки з ФГ «Слобідське» домовленостей про передачу в користування земельної ділянки ОСОБА_1 , а тим більше про визначену сторонами оплату за таке користування, не було досягнуто, то вже понад чотири роки вона використовує свою земельну ділянку самостійно.

Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 16 жовтня 2023 року задоволено позовну заяву ФГ «Слобідське» до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, яких орендар зазнав унаслідок невиконання орендодавцем умов, визначених договором оренди землі.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ФГ «Слобідське» в рахунок відшкодування збитків, яких зазнало ФГ «Слобідське» у 2018 році унаслідок невиконання ОСОБА_1 умов, визначених договором оренди землі від 26 лютого 2014 року у сумі 24 041,38 грн.

У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до ФГ «Слобідське» про визнання договору оренди землі недійсним відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ФГ «Слобідське» в судові витрати: по сплаті судового збору в сумі 2 613 грн; по сплаті за проведення судово-почеркознавчої експертизи в сумі 2574,15 грн; на професійну правничу допомогу в сумі 32 533,88 грн.

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ФГ «Слобідське», задовольнивши зустрічний позов.

У скарзі зазначає, що судом не було прийнято до ваги, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. ФГ «Слобідське» є неналежним користувачем земельної ділянки, яка належить їй на праві приватної власності. Судом залишено поза увагою, що на день звернення ФГ «Слобідське» до суду з позовом були пропущені строки позовної давності. Доказів завдання нею у 2018 років ФГ «Слобідське» збитків та здійснення нею перешкод у користуванні земельною ділянкою останнім не надано. Розрахунок розміру неодержаного доходу не є належним та достовірним. Судом неправомірно відмовлено в зменшені судових витрат.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві ФГ «Слобідське» просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги. Також просить стягнути витрати на правничу допомогу.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції з копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.07.2013 встановлено, що ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом свого батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається із земельної ділянки площею 1,7301 га з кадастровим номером :02:001:0230, розташованої на території колишньої Клекотинської сільської ради Шаргородського району Вінницької області, яка належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю ІV ВН №065562, що виданий Шаргородською РДА 26.04.2002 та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №457 (а.с.181 т.1).

ОСОБА_1 є власником земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0230, площею 1,7301 га, розташованої на території колишньої Клекотинської сільської ради Шаргородського району Вінницької області (копія Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності з індексним номером 6279698 від 16.07.2013) (а.с.182 т.1).

Відповідно до договору оренди землі від 26 лютого 2014 року, ОСОБА_1 передала у строкове платне користування на строк десять років ФГ «Слобідське» вказану земельну ділянку для вирощування товарної сільськогосподарської продукції та посадки багаторічних насаджень (а.с.42-44 т.1) (а.с.46-47 т.1).

ОСОБА_1 передала, а орендар ФГ «Слобідське» прийняв земельну ділянку загальною площею 1,7301 га в адміністративних межах Клекотинської сільської ради на строк десять років (акт про передачу та прийом земельної ділянки від 04 березня 2014 року) (а.с.45 т.1).

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судово-почеркозначвої та технічної експертизи документів від 10.09.2021 за №4623/4624/21-21, підписи від імені ОСОБА_1 у документах: примірник договору оренди землі без номера від 26.02.2014, що є наявним у обліковій справі №2.1.-10 том №1 (справа №4861951); примірник договору оренди землі без номера від 26.02.2014, що наданий ФГ «Слобідське», в розділі «Підписи сторін» під написом (в графі) «Орендодавець» виконані рукописним способом кульковою ручкою, без попередньої технічної підготовки чи технічних засобів та виконані самою ОСОБА_1 (а.с.100-104 т.2).

Відтак, судом першої інстанції встановлено, що договір оренди землі підписаний відповідачем ОСОБА_1 ..

Після встановлення цього факту ОСОБА_1 змінила підстави позову, зазначивши, що при укладенні договору оренди землі сторонами не було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору.

У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави, суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.ч.1, 3, 4, 5 ст.203 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 627 ЦК України і відповідно до положень ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

За ч. 1 ст. 14 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі укладається в письмовій формі.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.15 ЗУ «Про оренду землі» (в редакції, що діяла на момент укладення договору оренди землі), істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Діюча редакція ч.ч.1, 2 ст.15 ЗУ «Про оренду землі» має іншу редакцію, відмінну від зазначеної вище, зокрема, істотними умовами договору оренди землі визнається: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); дата укладення та строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог ст. ст. 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (частина друга цієї ж статті).

Суд першої інстанції, дослідивши матеріали справи та керуючись вказаними вище нормами права дійшов висновку, що підстави для визнання договору оренди землі недійсним відсутні, оскільки сторони договору домовилися щодо всіх істотних умов.

Також суд встановив, що рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 03 квітня 2019 року, яке набрало законної сили 06 травня 2019 року, у справі №152/1569/18 за позовом ФГ «Слобідське» до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою позов ФГ «Слобідське» задоволено та зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди орендареві ФГ «Слобідське» у користуванні земельною ділянкою шляхом заборони ОСОБА_1 здійснювати будь-які дії на земельній ділянці площею 1,7301 га з кадастровим номером :02:001:0230, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і яка знаходиться на території Клекотинської сільської ради Шаргородського району Вінницької області, до моменту припинення дії договору оренди землі, укладеного 26 лютого 2014 року між ОСОБА_1 та ФГ «Слобідське», зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером 4861951 (а.с.54-65 т.1).

Вказаним рішенням суду встановлено факт використання ОСОБА_1 , всупереч умовам договору оренди землі від 26 лютого 2014 року, земельної ділянки впродовж 2018 року.

Відповідно до Акту №1 про визначення розміру збитків, завданих власникам землі та землекористувачам від 05.10.2021, комісія по визначенню та відшкодуванню збитків власникам землі та землекористувачам Мурафської сільської ради, яка діє на підставі Положення, затвердженого рішенням виконкому від 22.06.2021 за №94, встановила розмір збитків, заподіяних ФГ «Слобідське» унаслідок невиконання ОСОБА_1 умов договору оренди землі, який становить 24 041, 38 грн. Період, за який визначено розмір збитків, 2018 рік (а.с.119 т.2).

Вказаний акт затверджено Мурафською сільською радою 18.10.2021, що вбачається із рішення виконкому за №141 «Про затвердження акту №1 Комісії з визначення розміру збитків, заподіяних власникам землі та землекористувачам» (а.с.120 т.2).

Підставою для складення вказаного Акту №1 є розрахунок розміру неодержаного у 2018 році доходу ФГ «Слобідське», спричиненого ОСОБА_1 перешкоджанням в обробітку земельної ділянки площею 1,7301 га з кадастровим номером :02:001:0230, розміщеної в масиві поля №12 загальною площею 55 га.

Комісією Мурафської сільської ради встановлено, що сума недоодержаних ФГ «Слобідське» у 2018 році доходів через перешкоджання ОСОБА_1 господарству в обробітку земельної ділянки площею 1,7301 га з кадастровим номером :02:001:0230, розміщеної в масиві поля №12 загальною площею 55 га, визначається як різниця між розрахунковою виручкою від реалізації вирощеної сільськогосподарської продукції та витратами на її вирощування і становить 24 041,38 грн. (а.с.121-122 т.2).

Згідно з ч. 1 ст. 27 ЗУ «Про оренду землі», орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Частинами 1, 2 статті 28 цього Закону встановлено, що орендар має право на відшкодування збитків, яких він зазнав унаслідок невиконання орендодавцем умов, визначених договором оренди землі. Збитками вважаються: фактичні втрати, яких орендар зазнав у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням умов договору орендодавцем, а також витрати, які орендар здійснив або повинен здійснити для відновлення свого порушеного права; доходи, які орендар міг би реально отримати в разі належного виконання орендодавцем умов договору. Розмір фактичних витрат орендаря визначається на підставі документально підтверджених даних.

У п. г) ч. 1 ст. 95 ЗК України передбачено, що землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом.

Згідно зі ст. 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю . Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, відшкодування заподіяних збитків.

З роз`яснень, викладених в п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» вбачається, що вирішуючи позови про відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, суди повинні мати на увазі, що згідно зі статями 156, 157 ЗК України відшкодування збитків здійснюється органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, громадянами та юридичними особами, які використовують земельні ділянки і діяльність яких обмежує права власників та землекористувачів.

Пунктом д) ст. 156 ЗК України встановлено, що власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні, в тому числі, внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Згідно з ч. 1, 3 ст.157 ЗК України, відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами.

Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Суд першої інстанції, взявши до уваги обставини, встановлені рішенням суду в цивільній справі №152/1569/18, яким встановлено незаконність дій ОСОБА_1 (самостійний обробіток земельної ділянки, що унеможливило використання спірної земельної ділянки ФГ «Слобідське»), дослідивши наданні ФГ «Слобідське» докази на підтвердження розміру збитків, завданих незаконними діями відповідача, які складалися з прямих витрат підприємства на підготовку земельної ділянки до використання за призначенням, закупівлі добрив для вирощування посівного матеріалу та у вигляді втрати доходу, який могло б отримати підприємство у разі належного виконання умов договору відповідачем, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ФГ «Слобідське» у повному обсязі.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції за результатами розгляду як первісного позову ФГ «Слобідське», так і зустрічного позову ОСОБА_1 , оскільки вони ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна правова оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, і не допущено порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

У ч. 1 ст. 367 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Проаналізувавши зміст апеляційної скарги апеляційний суд дійшов висновку, що за своїм змістом вона відтворює зміст позовної заяви ОСОБА_1 про визнання недійсним договору оренди землі.

Зокрема, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає про те, що належна їй на праві власності в порядку спадкування земельна ділянка початково перебувала в користуванні ФГ «Слобідське» на підставі договору оренди землі від 20 березня 2007 року, укладеного між фермерським господарством та її батьком. Вказаний договір оренди землі її батько не підписував і оскільки він помер, то вона очікувала закінчення договору оренди землі з метою самостійного використання земельної ділянки.

Вказані доводи відхиляються апеляційним судом, оскільки відповідно до положень ч.1 ст.13 ЦПК України справи розглядаються судом в межах заявлених позивачем вимог.

Предметом позову ОСОБА_1 є визнання недійсним договору оренди землі від 26 лютого 2014 року, який укладений між нею та ФГ «Слобідське».

Оскільки договір оренди землі від 20 березня 2007 року не є предметом даного спору, а відтак питання правомірності користування ФГ «Слобідське» земельною ділянкою на підставі цього договору не підлягає дослідженню в межах розгляду цієї справи.

ОСОБА_1 вважає, що враховуючи розбіжності в примірниках договорів оренди землі, один з яких зберігається в реєстраційній справі, а інший у ФГ «Слобідське», сторонами не обумовлено істотних умов договору.

Відхиляючи вказану позицію ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що при порівнянні судом оригіналів двох примірників договору оренди землі від 26.02.2014 встановлено, що вони підписані сторонами, наявна печатка ФГ «Слобідське».

У оригіналі примірника договору оренди землі від 26.02.2014, який наявний у ФГ «Слобідське», зазначені усі істотні умови, передбачені ст.15 ЗУ «Про оренду землі» (в редакції, що діяла на момент укладення договору).

У витребуваній судом реєстраційній справі оригінал примірника договору оренди землі не містить нормативно-грошової оцінки землі, реквізитів державного акту, розміру орендної плати.

З доданої ОСОБА_1 до зустрічного позову копії договору оренди землі також вбачається, що договір містить усі істотні умови, передбачені ст.15 ЗУ «Про оренду землі» (в редакції, що діяла на момент укладення договору).

При аналізі умов договору оренди землі від 26.02.2014 суд встановив, що його сторони не врегульовували, зокрема, парафування (підписання кожної із сторінок договору) з метою забезпечення ідентичності примірників договору, та не визначали того, який із примірників договору має пріоритет при різних редакціях примірників договору.

Оскільки сторони не урегулювали в договорі парафування (підписання кожної із сторінок) договору та визначення того, який із примірників договору має пріоритет при різних редакціях примірників договору, то суд вважав, що сторони домовилися щодо тих умов, які відрізняються, враховуючи, що у п.42 зазначається про те, що цей договір укладено у трьох примірниках, що мають однакову юридичну силу.

Відтак суд першої інстанції вважав, що сторони договору оренди землі від 14.02.2014 домовилися щодо всіх істотних умов, які не можуть тлумачитися по різному через відмінність у редакціях примірників договору, у тому числі, щодо нормативно-грошової оцінки землі, розміру орендної плати. Цей висновок ОСОБА_1 не спростований.

Також ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зазначила, що доказів чинення нею перешкод ФГ «Слобідське» у 2018 році позивачем не надано, а наданий ним розрахунок збитків є некоректним.

Задовольняючи позов ФГ «Слобідське» про відшкодування збитків суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 03 квітня 2019 року у справі №152/1569/18 встановлено наявність елементів цивільного правопорушення, зокрема, неправомірність дій ОСОБА_1 , безпосередній причинний зв`язок між її неправомірними діями та позбавленням можливості орендаря використовувати об`єкт оренди, вину відповідача, що є підставою цивільно-правової відповідальності ОСОБА_1 ..

Суд, у відповідності до вимог до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, вважав встановлені вказаним судовим рішенням обставини такими, що мають преюдиційне значення для даної справи та не підлягають доказуванню, а тому дійшов висновку, що підстави повторного встановлення обставин наявності перешкод, які чинила у 2018 році ОСОБА_1 ФГ «Слобідське» у користуванні земельною ділянкою, а також повторного надання правової оцінки правовідносинам сторін, що були встановлені у рішенні Шаргородського районного суду від 03 квітня 2019 року, та доказам, що стали підставою для ухвалення вказаного судового рішення та надані позивачем і до справи, яка розглядається, відсутні.

При цьому судом прийнято до уваги зроблений комісією Мурафської сільської ради згідно з Порядком визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженим постановою КМУ №284 від 19.04.1993, розрахунок розміру неодержаного у 2018 році доходу ФГ «Слобідське» як належний, достатній, допустимий та достовірний доказ розміру заподіяних збитків позивачу відповідачем внаслідок невиконання останньою умов договору оренди землі від 26.02.2014.

Заперечень щодо розрахунку упущеної вигоди, здійсненого комісією Мурафської сільської ради, ОСОБА_1 не навела.

Також ОСОБА_1 не погоджується з рішенням суду в частині стягнення з неї судових витрат. Зазначає, що в рішенні суду не зазначено, на чию контрено професійну правничу допомогу стягнуто кошти. Вона зверталася до суду із заявою про зменшення витрат на правничу допомогу через важкий матеріальний стан та у зв`язку із не співмірністю витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт, однак, вказана заява залишена судом поза увагою. Наданий акт не містить детального опису виконаних адвокатом робіт. У розрахунку витрат не вказано, коли проведені відповідні роботи та надані послуги, коли написана заява про зменшення позовних вимог. Вартість послуг помічника адвоката не підтверджена доказами. Платіжні доручення про перерахування коштів ФГ «Слобідське» на ім`я ОСОБА_5 не можуть бути належними доказами понесених витрат на правничу допомогу у цій справі, оскільки в них не зазначено, що ці кошти сплачуються на виконання умов укладеного договору.

Вказані доводи не заслуговують на увагу, оскільки ці доводи були розглянуті судом першої інстанції, який вважав, що витрати на правничу допомогу підлягають стягненню у повному обсязі і підстави для їх зменшення відсутні.

Зокрема, суд першої інстанції дійшов висновку, що у деталізованих розрахунках витрат на правничу допомогу наведено, які роботи та послуги надала адвокат Залокоцька ФГ «Слобідське», час, затрачений на надання правничої допомоги, кількість годин участі в судових засіданнях, підготовлені та подані до суду процесуальні документи.

Платіжні доручення про перерахування коштів ФГ «Слобідське» на ім`я ОСОБА_5 підтверджують факт оплати витрат на правничу допомогу саме у цій цивільній справі, оскільки оплата проведена в межах строку дії договору про надання правничої допомоги від 20.01.2020.

У послуги, наданні адвокатом позивачу за первісним позовом згідно із розрахунком до правничої допомоги включено види правничої допомоги, які не тільки передбачені в договорі про надання правової допомоги, а також, передбачені у ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», реально понесені стороною, тому такі витрати слід покладати на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, тобто на відповідача за первісним позовом ОСОБА_1 ..

Також судом взято до уваги, що ОСОБА_1 , не прибуваючи до суду та безпідставно подаючи клопотання про відкладення судового розгляду, діяла недобросовісно при використанні своїх процесуальних прав та несумлінно при виконанні процесуальних обов`язків, чим обмежувала права учасників провадження та перешкоджала діяльності суду з правильного та своєчасного розгляду справи, демонструвала відсутність наміру вирішити реально існуючий цивільний спір.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не зазначила, як саме її матеріальний стан впливає на розмір витрат на правничу допомогу, і чому інша сторона повинна у зв`язку з цим бути поставлена в гірше становище та нести витрати без відповідного відшкодування.

Вимоги щодо зазначення в судовому рішенні особи, за чию конкретно професійну правничу допомогу стягнуто кошти, ЦПК України не містить.

Та обставина, що представник ФГ «Слобідське» у процесі розгляду справи збільшив розмір витрат на правничу допомогу не може слугувати підставою для звільнення ОСОБА_1 від їх відшкодування, оскільки зі змісту ст. 134 ЦПК України слідує, що сторона під час розгляду справи подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Такий попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи, що і було зроблено в даному випадку.

Апеляційний суд враховує, що справа перебувала на розгляді в суді з грудня 2020 року, саме ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом, що в свою чергу призвело до збільшення обсягу виконаної представником позивача за первісним позовом роботи. Судом також було враховано процесуальну поведінку ОСОБА_1 щодо своєчасного розгляду справи, що нею не заперечувалося в апеляційній скарзі.

ОСОБА_1 стверджує, що відповідно до правових позицій Верховного Суду виокремлення адвокатом «аналізу документів із законодавством» як самостійного виду адвокатської послуги є необґрунтованим та охоплюється діями адвоката з підготовки до судового засідання, однак, вказана позиція не заслуговує на увагу у даному випадку, оскільки із наданих адвокатом Залокоцькою В.Д. розрахунків слідує, що такий вид адвокатської послуги як «підготовка до судового засідання» в перелік видів послуги нею не включений, а тому не можна говорити про відокремленість «аналізу документів із законодавством» від «підготовки до судового засідання».

Відтак, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не довела наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, понесених ФГ «Слобідське».

Підсумовуючи апеляційний суд вважає, що наведені вище висновки суду першої інстанції ОСОБА_1 в апеляційній скарзі жодним чином не спростовані, про їх помилковість скаржник не зазначає, а лише повторно наводить в апеляційній скарзі свої доводи, яким судом першої інстанції була надана відповідна оцінка.

Апеляційний суд зауважує, що як слідує зі змісту п. 5 ч. 2 ст. 356 ЦПК України, саме особа, яка подає апеляційну скаргу повинна зазначити в чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість рішення (неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи, та (або) неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження чи оцінки, неподання доказів з поважних причин та (або) неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин тощо).

Отже, особа, яка подає апеляційну скаргу, повинна не лише вказати про незаконність судового рішення, але у неї є обов`язок вказати в чому саме полягає незаконність рішення, тобто повинна спростувати висновки суду першої інстанції щодо встановлених ним обставин, чого ОСОБА_1 зроблено не було.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 також посилається на те, що судом першої інстанції не було звернуто увагу на пропущення ФГ «Слобідське» строків позовної давності та відмовлено в їх застосуванні.

Разом з тим, з матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_1 зверталася до суду першої інстанції із заявою про застосування строків позовної давності. Про сплив позовної давності ОСОБА_1 опосередковано згадала у заяві про витребування доказів, про призначення експертизи та про відвід судді (а.с.3-4 т.2).

Чому саме виникнення у ФГ «Слобідське» права на позов починається з 15 вересня 2017 року, про що зазначено в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 не зазначає.

ФГ «Слобідське» у грудні 2020 року звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 збитків за 2018 рік (заподіяні навесні 2018 року), а відтак, загальний строк давності, визначений ст. 257 ЦК України позивачем пропущений не був.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, оскільки воно ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу ФГ «Слобідське» просило стягнути з ОСОБА_1 витрати по оплаті послуг за надання правової допомоги в суді апеляційної інстанції.

На підтвердження витрат на правничу допомогу заявником надано та в матеріалах справи наявні:

- копія договору про надання правової допомоги від 20.01.2020, укладений між ФГ «Слобідське» та адвокатом Залокоцькою В.Д., відповідно до умов п.п. 3.1 п. 3 якого виплата адвокату гонорару за надання ним правничої допомоги становить 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за одну годину участі особи, яка надає правничу допомогу у справі в судовому засіданні, поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді;

- копія довіреності від 04.01.2022, відповідно до якої ФГ «Слобідське» уповноважило, зокрема, адвоката Залокоцьку В.Ж., на представлення його інтересів;

- копія розрахунку витрат на правничу допомогу, наданих ФГ «Слобідське» у справі №152/1434/20, відповідно до якого за підготовку відзиву (8 год., 1 год 1342 грн) підлягає до сплати 10 736 грн;

- копія акту приймання-передачі наданих послуг від 15.12.2023;

- копія платіжної інструкції №4753 від 30.11.2023 про сплату ФГ «Слобідське» адвокату Залокоцькій В.Ж. 10 000 грн за юридичні послуги.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

У ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України зазначено, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

З наданого адвокатом Залокоцькою В.Д. розрахунку слідує, що сума в 10 736 гривень визначена представником за підготовку ним відзиву на апеляційну скаргу.

Апеляційний суд бере до уваги, що адвокат Залокоцька В.Д. приймала участь в суді першої інстанції, а підготовлений нею відзив на апеляційну скаргу фактично підсумовує в собі роботу адвоката з моменту представлення нею інтересів ФГ «Слобідське» і до моменту ухвалення рішення у справі, а також відтворює в собі матеріал, який опрацьований та відображений представником у поданих ним документах.

Крім того, апеляційний суд враховує, що апеляційна скарга розглянута в одному судовому засіданні, тобто розгляд був нетривалим.

Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з обставин даної справи колегія суддів дійшла висновку, що витрати на правничу допомогу, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь фермерського господарства, у суді апеляційної інстанції слід визначити у розмірі 5 000 гривень.

Керуючись ст. 137, 141, 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 16 жовтня 2023 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Фермерського господарства «Слобідське» () витрати на правничу допомогу, понесені в суді апеляційної інстанції, в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 січня 2024 року.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.В. Ковальчук

М.М. Якименко