Справа № 367/4887/24
Провадження №2-с/367/27/2024
УХВАЛА

Іменем України

20 грудня 2024 року м. Ірпінь

Ірпінський міський суд Київської області

у складі головуючого судді Одарюка М.П.,

за участю секретаря судового засідання Бобриш М.С.,

заявника ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про визнання судового наказу Ірпінського міського суду Київської області від 05 червня 2024 року у справі №367/4887/24 за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей таким, що не підлягає виконанню,

У С Т А Н О В И В:

05 червня 2024 року Ірпінським міським судом Київської області було видано судовий наказ,за яким стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини від усіх видів її заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів, щомісячно, починаючи з 27 травня 2024 року і до повноліття дітей, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 та 19.04.2038 року відповідно.

В серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання таким, що не підлягає виконанню, судового наказу Ірпінського міського суду Київської області від 05 червня 2024 року у справі №367/4887/24. Заяву обґрунтовував тим, що на момент його звернення до cуду із заявою про видачу судового наказу діти проживають разом із ним, а тому за змістомст.160 ЦПК України, ст.181 СК України саме він утримує дітей та несе всі витрати, пов`язані з таким утриманням, тому саме батьку належить право вимагати сплати аліментів та, відповідно, у нього відсутній обов`язок сплачувати аліменти батьку. Вважає, що оскільки діти на даний час проживають з боржником за судовим наказом і дітей утримує боржник за судовим наказом, який фактично несе подвійні витрати, пов`язані з утриманням дитини, а тому виданий у 05 червня 2024 році судовий наказ необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню, оскільки обов`язок боржника відсутній у зв`язку з його добровільним виконанням боржником та із зазначених заявником причин.

В судовому засіданні ОСОБА_1 заяву про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню підтримав та просив суд її задовольнити.

Представник стягувача у відзиві наданому суду просила відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 , оскільки ЦПК України не надає право боржнику ні оскаржити судовий наказ в апеляційному порядку , ні подати заяву про скасування судового наказу в порядку ст. 170 ЦПК України ( а.с.63). Просила розглядати справу без участі представника та стягувача.

Суд заслухавши пояснення заявника, з`ясувавши обставини дійшов висновку, що заява задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи, з 03 грудня 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у шлюбі.

Від подружніх стосунків мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

05 червня 2024 року Ірпінським міським судом Київської області було видано судовий наказ,за яким стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини від усіх видів її заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів, щомісячно, починаючи з 27 травня 2024 року і до повноліття дітей, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 та 19.04.2038 року відповідно.

В серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання таким, що не підлягає виконанню, судового наказу Ірпінського міського суду Київської області від 05 червня 2024 року у справі №367/4887/24. Заяву обґрунтовував тим, що на момент його звернення до cуду із заявою про видачу судового наказу діти проживають разом із ним, а тому за змістом ст.160 ЦПК України, ст.181 СК України саме він утримує дітей та несе всі витрати, пов`язані з таким утриманням, тому саме батьку належить право вимагати сплати аліментів та, відповідно, у нього відсутній обов`язок сплачувати аліменти батьку. Вважає, що оскільки діти на даний час проживають з боржником за судовим наказом і дітей утримує боржник за судовим наказом, який фактично несе подвійні витрати, пов`язані з утриманням дитини, а тому виданий у 05 червня 2024 році судовий наказ необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню, оскільки обов`язок боржника відсутній у зв`язку з його добровільним виконанням боржником та із зазначених заявником причин.

Згідно довідки про фактичне місце проживання ОСББ « БУЧА КВАРТАЛ» від 13 червня 2024 року ОСОБА_1 є власником квартири , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , разом з ним проживає: дружина ОСОБА_2 , син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ( а.с.12).

Згідно зі ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.5 ст.183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви (ч.1ст.191 СК України).

Згідно з п.4 ч.1ст.161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

За положеннями ст.160 ЦПК Українитаст.3 Закону України «Про виконавче провадження» судовий наказ є особливою формою судового рішення та одночасно виконавчим документом.

Відповідності до положень ч.2 ст.432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню, повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи:

процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили; коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання;

матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання).

Отже, сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа або наявності інших обставин, які зумовлюють необхідність установлення питань виконання судового рішення.

Відповідно до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Законодавцем визначено підстави припинення обов`язку зі сплати аліментів на підставі судового рішення.

Статтею 273 СК України визначено, що якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати.

Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у ст.267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Аналіз вказаної норми закону свідчить, що у зв`язку зі зміною обставин, які мають істотне значення, платник аліментів у порядку визначеному законом, зокрема шляхом звернення до суду з відповідним позовом, має право на звільнення його від обов`язку щодо сплати аліментів.

З наведеного слідує, що факт проживання дитини з матір`ю, з якої стягуються аліменти на користь батька на її утримання, є істотною обставиною та може слугувати підставою для звернення до суду з позовом про звільнення від сплати аліментів.

Отже, обставини, на які посилався заявник ОСОБА_1 , як на підставу визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, є істотними, але підлягають доведенню при вирішенні спору про звільнення від сплати аліментів та не вказують на припинення обов`язку зі сплати аліментів.

Виходячи з вищевикладеного, суд відмовляє у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

Керуючись ст.ст. 163-166,260 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання судового наказу Ірпінського міського суду Київської області від 05 червня 2024 року у справі №367/4887/24 за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей таким, що не підлягає виконанню - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя М.П. Одарюк