Справа № 466/3195/24
Провадження № 2-о/466/138/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2024року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Свірідової В.В.

при секретарі Мошовської М.-.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , з участю заінтересованої особи Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про встановлення факту, що має юридичне значення, -

встановив:

21.03.2024 ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою. з участю заінтересованої особи Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про встановлення факту, що має юридичне значення, в якому просить встановити факт належності їй, гр. ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) трудової книжки НОМЕР_2 від 02.08.1982р. заповненої на ім`я ОСОБА_2 (російська мова).

В обґрунтування заяви зазначив, що 08 лютого 2024р., вона звернулась до територіальних органів Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком.

15 лютого 2024р. отримала Рішення про відмову у призначенні пенсії ГУ ПФУ У Запорізькій області № 95. Зокрема, підставою для відмови у призначенні пенсії за віком, стала відмова у зарахуванні до її трудового стажу періоду роботи, який зазначений у трудовій книжці НОМЕР_2 від 02.08.1982р., оскільки "недооформлений запис на титульній сторінці трудової книжки про зміну прізвища, що є порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Міністерством соціального захисту населення України 29 липня 1993р. № 58."

Фактично, на першій сторінці трудової книжки, дівоче прізвище ( ОСОБА_3 ) заклеєно клаптиком паперу на якому зазначено дійсне прізвище, яке вона обрала після шлюбу ОСОБА_4 . Також на розвороті цієї трудової книжки вчинено напис: «в связи с бракосочетанием гр. ОСОБА_5 считать по фамилии ОСОБА_2 Основание свидетельство о браке № 380996. Начальник подпись».

Заявниця зазначає,що вона позбавлена можливості виправити описки у позасудовому порядку, оскільки організації, яка видавала їй трудову книжку, не існує. Водночас, вона все життя (до 2019р.) прожила у Донецький області. Після початку окупації Донецької області, будинок її батьків був знищений загарбником (як і документи, які там зберігались в т.ч. і Свідоцтво про шлюб, яке підтверджує зміну прізвища з " ОСОБА_6 " на " ОСОБА_4 "), а тому змушена звернутись до суду з даною заявою.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова ОСОБА_7 від 27.03.2024 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку окремого провадження.

Заявник ОСОБА_1 та її представник в судовому засіданені 26.04.2024 підтримали заяву, надавши аналогічні пояснення, які зазначені у заяві, та 30.05.2024 р. заявник та її представник адвокат Усенко М.І. скерували на адресу суду заяву про завершення розгляду справи у їх відсутності.

Заінтересована особа представник Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання, заяв та клопотань на адресу суду не надходило.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами.

Повно та всебічно дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні відносини між сторонами, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав та мотивів.

Судом встановлено та підтверджено доказами наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. (ч.1-4 ст. 77 ЦПК України).

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України).

Перелік фактів, які підлягають встановленню судом в окремому провадженні, викладений в ч. 1 ст. 315 ЦПК України та не є вичерпним (ч. 2 ст. 315 ЦПК України).

Зокрема суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті (п.6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України).

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №5 «Про судову практику про справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Аналогічно згідно п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення відповідно до п.6 ст.273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства.

Заяви про встановлення із зазначених підстав факту належності особі вироку або рішення суду, квитка про членство в об`єднанні громадян, військового квитка, посвідчення до ордена або медалі, паспорта, чи свідоцтв, що їх видають органи реєстрації актів громадянського стану, та інших документів, що посвідчують особу, не підлягають розгляду в порядку, передбаченому главою 37 ЦПК, оскільки ці питання вирішуються органом, який видав документ. Судами також не встановлюється тотожність особи. Разом з тим, на підставі п.6 ст. 273 ЦПК суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж.

Вимога про встановлення факту, що має юридичне значення, розглядається, якщо такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Встановлення юридичних фактів у порядку окремого провадження сприяє реалізації конституційних прав громадян. Умовами, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення є те, що згідно із законом ці факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб; чинним законодавством не передбачено іншого порядку, їх встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 08 лютого 2024року звернулась до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням про відмову у призначенні пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 15.02.2023 року ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком з наступних підстав: «недооформлений запис на титульній сторінці трудової книжки про зміну прізвища, що є порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Міністерством соціального захисту населення України 29 липня 1993р. № 58.»

ОСОБА_1 позбавлена можливості виправити описки у позасудовому порядку, оскільки організація, яка видавала трудову книжку не існує. Водночас, вона все життя (до 2019р.) прожила у Донецький області. Після початку окупації Донецької області, будинок її батьків був знищений загарбником (як і документи, які там зберігались в т.ч. і Свідоцтво про шлюб, яке підтверджує зміну прізвища з " ОСОБА_6 " на " ОСОБА_4 ").

У вересні 2019р., ОСОБА_1 переїхала до м. Львова, та отримала статус внутрішньо переміщеної особи, що підтверджується Довідкою № 1308- від 30.09.2019р., яка видана Львівською міською радою.

Оскільки прізвище заявника у трудовій книжці, не збігається із прізвищем заявника ОСОБА_1 у паспорті громадянина України, вона змушений звернутись з заявою до суду про встановлення факту належності їй трудової книжки, з метою в подальшому звернутись до територіальних органів пенсійного фонду України та використати своє право на призначення їй пенсії за віком , тобто для створення умов з метою підтвердження наявності неоспорюваних прав.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно гуртуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд робить висновок, що заява є підставною та її слід задовольнити.

Керуючись ст. ст. 13, 76, 81, 82, 83, 89, 95, 247, 259, 263-265, 268, 315, 319, 352 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

заяву задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_1 трудової книжки НОМЕР_2 від 02.08.1982, заповненої на ім`я " ОСОБА_2 "(російська мова).

Заявник: ОСОБА_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області місце знаходження за адресою: м. Запоріжжя, пр. Соборний,158-Б, .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення тексту рішення апеляційної скарги.

Повний текст рішення виготовлено 18.06.2024.

Суддя В. В. Свірідова