ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2740/24 Справа № 206/2623/22 Суддя у 1-й інстанції - Нестеренко Т.В. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючої - Городничої В.С.,

суддів: Петешенкової М.Ю., Лопатіної М.Ю.,

за участю секретаря судового засідання - Піменової М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м.Дніпрі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвоката Цимбалюка Михайла Григоровича на рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 03 листопада 2022 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_3 , заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Комунарський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), про встановлення юридичних фактів смерті, батьківства, факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2022 року ОСОБА_3 звернулась до суду із вищевказаною заявою (а.с. 1-11), яку в подальшому уточнила (а.с. 115-119), в обґрунтування якої зазначила, що ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Мелітополь Запорізької області відповідно до даних його паспорту НОМЕР_1 виданим Гагарінським РВ УМВС України у м. Севастополі 18.05.2007 року.

Його батьками є заінтересовані особи по справі: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Свідоцтво про народження самого ОСОБА_5 у заявниці відсутнє, оскільки воно перебуває у батьків померлого, заінтересованих осіб по справі.

ЇЇ представниками неодноразово було направлено адвокатські запити 11.05.2022 року, 08.06.2022 року а також 27.07.2022 року у відділ ДРАЦС для підтвердження інформації про народження батька дитини. Відповіді на момент звернення до суду не отримані, відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькій області відмовив у надані інформації, посилаючись на відсутність доказів родинного зв`язку між дитиною та батьком, а отже і відсутності підстав у наданні запитуємої інформації.

ОСОБА_5 , навчаючись у Кримському медичному університеті, у 2004 році здобув освіту лікаря, що підтверджується записом у його військовому квитку та картки соціально демографічного вивчення військовослужбовця від 03 червня 2021 року.

Влітку 2021 року він виявив бажання вступити у ряди Збройних сил України, працювати за контрактом терміном на три роки і 12 липня 2021 року виїхав за місцем знаходження військової частини.

Відповідно до витягу з наказу №201 командира військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_6 від 16 липня 2021 року ОСОБА_5 призначений на посаду лікаря медичного пункту мотопіхотного батальйону військової частини.

У грудні 2021 року ОСОБА_5 допустили до виконання обов`язків начальника медичного пункту танкового батальйону військової частини НОМЕР_2 у АДРЕСА_1 відповідно до наказу №350 від 01 грудня 2021 року.

24 лютого 2022 року розпочалося повномаштабне вторнення російських збройних сил на територію нашої суверенної держави Україна. Розпочалася війна.

Так, батько дитини, молодший лейтенант ОСОБА_5 , працюючи з липня 2021 року лікарем за контрактом, начальником медичного пункту танкового батальйону військової частини НОМЕР_2 , 05 березня 2022 року, приблизно о 12 годині, перебуваючи неподалік від с. Старомлинівка Донецької області, виконуючи свої службові обов`язки, внаслідок обстрілу артилерією збройних сил російської федерації, отримав ушкодження від вогнепальної зброї та травми несумісні з життям, та загинув під час військових дій у м. Волноваха Донецької області, що є окупованою російськими загарбниками територією України.

Про факт смерті ОСОБА_5 свідчить: 1) лікарське свідоцтво про смерть №792 від 25 березня 2022 року; 2) довідка про причину смерті (до форми №106/0 № 792) від 25.03.2022 року ОСОБА_5 , причина смерті вказано: множинні наскрізні вогнепальні поранення тулубу, кінцівок; 3) наказ про проведення службового розслідування за фактом смерті військовослужбовця від 13 квітня 2022 року, акт службового розслідування від 15 квітня 2022 року, копії якого були надіслані заявнику командиром військової частини на підставі проведеного розслідування; 4) витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_6 №67 від 06 березня 2022 року про зняття з усіх видів забезпечення ОСОБА_5 у зв 'язку із смертю.

ОСОБА_5 був цивільним чоловіком заявниці.

Про смерть цивільного чоловіка ОСОБА_5 , батька дитини, заявниці стало відомо лише у квітні 2022 року від командування військової частини де він проходив службу.

Командир військової частини розшукав заявницю через мережу інтернет Фейсбук, оскільки мобільний зв`язок в той час на території м. Мелітополя Запорізької області вже було вимкнуто російськими окупантами.

Саме заявницю першою повідомили про смерть її цивільного чоловіка, а не когось іншого, оскільки ОСОБА_5 зазначав саме заявницю в своїй анкеті військовослужбовця, як дружину, та контактну особу у разі потреби.

Дізнавшись про смерть свого цивільного чоловіка, заявниця вирішила привезти його тіло у м. Мелітополь Запорізької області для поховання.

Волонтери м.Запоріжжя та співробітники Василівського військкомату Запорізької області допомогли заявниці транспортувати тіло ОСОБА_5 з м.Дніпра до м.Запоріжжя, а потім до м.Василівка Запорізької області (на лінію розмежування збройних сил), разом з документами для поховання його у м.Мелітополь Запорізької області.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у м.Василівка Запорізької області на лінії зіткнення українських та російських військових, заявниця прийняла транспорт з тілом ОСОБА_5 , при цьому прийняла документи: а саме довідку про причину смерті та лікарське свідоцтво про смерть №792 від 25.03.2022 року.

12 квітня 2022 року заявниця разом з батьками влаштували похорон та поховали ОСОБА_5 на кладовищі м.Мелітополя а саме у с.Нове Мелітопольського району Запорізької області, у секторі № НОМЕР_3 , місце 12.04.2022.

Для цього заявниця разом з батьками, заінтересованими особами по справі, зверталися у ритуальне бюро м. Мелітополя до ФОП ОСОБА_7 , з яким було укладено договір замовлення №69 від 12 квітня 2022 року, на поховання ОСОБА_5 Замовником та платником за договором виступив батько ОСОБА_8 , заінтересована особа по справі ОСОБА_1 .

У зв' язку із втратою лікарського свідоцтва та довідки про причину смерті, заявниця позбавлена можливості зареєструвати смерть батька своєї дитини, цивільного чоловіка ОСОБА_5 .

Окрім того, заявниця перебуває на окупованій території України де державні реєстри актів цивільного стану не працюють, тому ще з цих причин не може суду надати свідоцтво про смерть ОСОБА_5 .

Виїхати на підконтрольну територію України через лінію розмежування на теперішній час заявниця змоги не має.

Орган державної реєстрації актів цивільного стану не має можливості зареєструвати смерть у відповідності до Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України №52/2 від 18 жовтня 2000 року, оскільки заявниця позбавлена можливості надати для цього документ про факт смерті відповідного зразка (оригінал), передбаченого чинним законодавством України.

Відмова у реєстрації смерті ОСОБА_5 видана 05.08.2022 року Комунарським відділом ДРАЦС у м.Запоріжжі ПС муМЮ (м.Дніпро).

Щодо батьківства відносно дитини а також спільного проживання без реєстрації шлюбу.

З ОСОБА_5 вони познайомились у 2017 році.

З грудня 2017 року вони стали проживати разом однією родиною як чоловік та жінка за адресою реєстрації заявниці по АДРЕСА_2 у житловому будинку її батьків у складі сім`ї.

Виховували спільну дитину, вели господарство, купували меблі та інші предмети домашнього побуту.

Вказаний факт підтверджується довідкою від 16 травня 2022 року засвідченою сусідами, як особами, що підтверджують вказані обставини.

ОСОБА_5 працював за своєю спеціальністю - лікарем, а заявниця здійснювала підприємницьку діяльність, перукарем.

У 2018 році заявниця завагітніла, вони разом з ОСОБА_5 раділи цій новині, разом будували своє сімейне життя та чекали на дитину.

У шлюб з батьком дитини заявниця не встигла вступити.

Це пов`язане з тим що ОСОБА_5 був раніше одружений у Автономній республіці Крим, шлюб було розірвано у 2005 році, проте в нього було відсутнє свідоцтво про розірвання шлюбу.

Отримати таке свідоцтво було неможливо, оскільки територія Криму анексована РФ у 2014 році і видані на ній документи не є дійсними для нашої держави.

У період сумісного проживання однією родиною ні заявниця, ні її цивільний чоловік у іншому шлюбі не перебували.

Під час вагітності заявниця разом з ОСОБА_5 разом планували партнерські пологи, ОСОБА_5 також проходив відповідне обстеження необхідне для присутності на пологах, вони разом приїздили у ОСОБА_9 пологовий будинок на пологи.

У історії вагітності та пологів форми 096/0 №176 ОСОБА_5 вказаний як контактна особа, з вказівкою номеру його мобільного телефону.

Вказане підтверджується відповіддю директору ОСОБА_9 міського пологового будинку ОСОБА_10 від 12 травня 2022 року на адвокатський запит, та фото копією історії, долученою до матеріалів вказаної позовної заяви.

Передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства є запис про батька дитини у книзі записів народжень за вказівкою матері на підставі ст. 135 СК України.

Витяг про реєстрацію народження дитини на підставі ст. 135 СК України в заявниці не зберігся, отримати його на окупованій території не має змоги.

У свідоцтві про народження дитини ОСОБА_11 серія НОМЕР_4 від 20 лютого 2019 року, дані про матір вказано: ОСОБА_3 , дані про батька вказані за вказівкою матері: ОСОБА_5 , що збігається з фактичними даними батька ОСОБА_5 . Прізвище дитини вказане заявниці: ОСОБА_12 . У батька дитини зхоже прізвище « ОСОБА_13 ».

Реєстрація народження дитини проводилась у ОСОБА_9 пологовому будинку, у відсутність батька ОСОБА_5 , з причин карантину який було введено у пологовому будинку, завдяки тому що заявниця захворіла на інфекційну хворобу « Кір », тому було обмежено відвідування рожениць, і вона самостійно реєструвала їх дитину 20 лютого 2019 року.

За період спільного сімейного життя ОСОБА_3 з ОСОБА_5 , він визнавав себе батьком дитини, приймав участь у її вихованні та матеріальному забезпеченні, виконував інші обов язки батька.

Про вказане свідчить відповідь лікаря на адвокатський запит, численні сумісні фото з дитиною, відео, переписка месенжером, квитанції, що підтверджують грошові перекази на утримання дитини від ОСОБА_5 на користь позивачки (під час його служби за контрактом з 2021 року).

З заінтересованими особами, батьками ОСОБА_5 проводили сімейні свята, зокрема дні народження дитини, дні народження, похрестини дитини.

Хрещеною матір`ю для сина ОСОБА_15 стала сестра померлого ОСОБА_16 .

Окрім того додається до матеріалів справи видане 17 лютого 2020 року свідоцтво №12049 про хрещення дитини ОСОБА_11 , де хрещеними батьками зазначені ОСОБА_16 сестра померлого, та її двоюрідний брат ОСОБА_17 .

В медичній картці дитини містяться відомості про ОСОБА_5 , як про батька дитини.

Факт батьківства ОСОБА_5 відносно ОСОБА_11 підтверджується, складеною та заповненою 03 червня 2021 року особисто ОСОБА_5 карткою соціально-демографічного вивчення військовослужбовця, у якій він надавав відомості про себе та свою родину, описуючи данні батьків, своєї дружини (вказано ОСОБА_3 ), зазначено сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вказано місце проживання: АДРЕСА_2 .

Вказана картка міститься в особовій справі військовослужбовця ОСОБА_5 .

Виїзджаючи на службу у липні 2021 року, ОСОБА_5 залишив заявниці свої банківські картки для користування його коштами, свій паспорт, військовий квиток, вони і зараз наявні у заявниці.

Встановлення факту смерті, факту батьківства та факту проживання має для заявниці юридичне значення, оскільки необхідне для отримання права на матеріальну допомогу у зв`язку з втратою годувальника. В іншому порядку, ніж у судовому, встановити означені факти неможливо.

Батьки та сестра померлого не бажають спілкуватись із заявницею, оскільки вважають її винною у смерті їх сина, батька дитини, адже вважають що з її провини він пішов працювати за контрактом у Збройні Сили України та відповідно загинув.

В інтересах заявниці адвокатом 11 травня 2022 року, 08 червня 2022 року, а також 26.07.2022 року було зроблено адвокатський запит в відділ ДРАЦС, щодо народження ОСОБА_5 , щодо факту реєстрації його смерті, позитивна відповідь не надана, у зв`язку із відсутністю родинних відносин між заявницею, дитиною та померлим.

Також адвокатом 14 травня 2022 року зроблено запит до Міністерства оборони України стосовно надання характеристик та копії картки соціально-демографічного вивчення військовослужбовця ОСОБА_5 з його особової справи, відповідь на момент звернення із заявою не надійшла.

На адвокатський запит від 15 липня 2022 року про витребування інформації щодо підтвердження факту смерті ОСОБА_5 та видачею дублікату відповідного лікарського свідоцтва про смерть начальником КЗ «Дніпровське обласне Бюро Судово-медичної експертизи» ДОР надано відповідь від 25 липня 2022 року у якому підтверджено проведення судово медичної експертизи відносно трупа ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на підставі постанови слідчого СВ ВП №5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області В.В. Малованого від 25 березня 2022 року. Висновок експерта №792 від 25.03.2022 року.

Відповіддю відмовлено у наданні дублікату лікарського свідоцтва адвокату Михайлову Д.О. в інтересах заявниці. Оскільки дублікат видається або родичам (ким юридично не є заявниця) або особам що його захоронили. Заявниця хоч і брала участь в захороненні трупу ОСОБА_5 , однак договір на поховання було укладено не нею, а батьком померлого ОСОБА_1 .

Одже, отримати дублікат лікарського свідоцтва про смерть ОСОБА_5 , для подальшої реєстрації його смерті, у заявниці не вдається тому вона вимушена звернутися до суду з вказаних підстав.

У зв`язку з викладеним, заявник просила суд встановити факт смерті ОСОБА_5 на тимчасово окупованій території України, факт спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , встановити факт батьківства ОСОБА_5 відносно дитини ОСОБА_11 , внести зміни в актовий запис про народження дитини, змінивши прізвище дитини на « ОСОБА_13 », вказавши дані батька: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 03 листопада 2022 року заяву ОСОБА_3 задоволено.

Встановлено факт смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , громадянина України, місце смерті: м. Волноваха, Донецької області, Україна, причина смерті: множинні наскрізні вогнепальні поранення тулубу, кінцівок внаслідок військових дій.

Встановлено факт спільного проживання однією сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , у період з грудня 2017 року по 05 березня 2022 року.

Встановлено факт батьківства ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , відносно дитини ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , народженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 . Внесено зміни в актовий запис про народження дитини, змінено прізвище дитини на " ОСОБА_13 ", вказано дані про батька: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Не погодившись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвокат Цимбалюк М.Г. звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на те, що судом неправильно надано правову оцінку встановленим обставинам, які мають значення для правильного вирішення справи та доказам у даній справі в їх сукупності, а також на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить його скасувати (а.с. 219-221).

Інші учасники процесу не скористались своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до довідки від 18.05.2022 вбачається, що ОСОБА_3 проживала разом з ОСОБА_18 , ОСОБА_19 ОСОБА_5 , ОСОБА_11 (а.с. 15).

Відповідно до відповіді КНП «Мелітопольський міський пологовий будинок» ММР ЗО від 12.05.2022, щодо громадянки ОСОБА_3 вбачається, що вона дійсно народила дитину 17.02.2019, згідно з історії хвороби та пологів форма 096/0 №176 пункт 14 в паспортній частині відмічено, що контактною особою є ОСОБА_5 .

Згідно з листом КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» ММР Запорізької області №01-22 від 12.05.2022 вбачається, що дитина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 знаходиться на обліку в амбулаторії загальної практики-сімейної медицини №2, Декларація на медичне обслуговування укладена з лікарем-педіатром дільничним амбулаторії загальної практики-сімейної медицини №2 ОСОБА_20 . В медичній карті дитини містяться відомості про ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , як про батька дитини (а.с. 17).

Згідно з карткою соціально-демографічного вивчення військовослужбовця вбачається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у вказаній картці зазначив дружиною ОСОБА_3 та своїм рідним сином ОСОБА_11 (а.с. 20).

Відповідно до довідки, яка дана ОСОБА_3 , останній було надано дозвіл на перевіз свого цивільного чоловіка ОСОБА_5 на поховання (а.с. 24).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть №792 від 25.03.2022 вбачається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , загинув ІНФОРМАЦІЯ_10 в результаті множинних наскрізних вогнепальних поранення тулубу, кінцівок внаслідок військових дій (а.с. 25).

З копії свідоцтва про народження, виданого 20.02.2019 Мелітопольським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області вбачається, що батьками ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зазначені ОСОБА_5 та ОСОБА_3 (а.с. 27).

З довідки про реєстрацію місця проживання особи вбачається, що ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 28).

З копій документів історії розвитку дитини ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 вбачається, що батьком дитини записано ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 37-41).

Заявнику було відмовлено у проведенні реєстрації смерті Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) від 05.08.2022 у зв`язку з тим, що для підтвердженні факту смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , пред`явлено ксерокопію документа, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження (а.с. 60).

Управлінням державної реєстрації актів цивільного стану Запорізької області від 29.07.2022 заяву було залишено без розгляду, оскільки до запиту не додано документів підтверджуючих родинні відносини ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з ОСОБА_5 (а.с. 62-63).

З копії історії вагітності та пологів вбачається, що ОСОБА_5 записано як контактну особу (а.с. 71).

Також заявницею надано копії наказів, витяги з наказів з яких вбачається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 було зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення, а в подальшому останні помер під час виконання бойового завдання.

Фотокартки, які долучені до матеріалів справи підтверджують ті обставини, на які посилається заявниця, а саме те, що батьком ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а також, що ОСОБА_3 проживала однією сім`єю з ОСОБА_5 .

Письмові пояснення свідків ОСОБА_22 та ОСОБА_19 підтверджують факти викладені в заяві, разом із наданим диском з відеозаписом.

Вирішуючи по суті заяву ОСОБА_3 про встановлення факту смерті, суд дійшов висновку, що факт смерті ОСОБА_5 знайшов своє підтвердження у ході судового розгляду.

Проте, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Статтею 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 315ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» - державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі документа про смерть встановленої форми, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Статтею 317 ЦПК України визначено особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України.

Положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 317 ЦПК України передбачено, що заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.

Дослідивши матеріали справи колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до передчасних висновків про задоволення заяви в частині встановлення факту смерті ОСОБА_5 , оскільки на момент ухвалення рішення вже було видане свідоцтво про смерть ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 серія НОМЕР_5 від 11.07.2022 року (актовий запис №154), органом виконавчої влади України, а саме: виконавчим комітетом Калинівської селищної ради Фастівстівського району Київської області, встановленого законодавством України зразка, що вже само по собі виключає можливість встановлення факту смерті особи в судовому порядку.

Крім того, колегія суддів зазначає, що встановлення конкретних обставин смерті, діючим законодавством передбачено позасудовий порядок встановлення таких фактів.

Суд першої інстанції не перевірив факт наявності чи відсутності актового запису про смерть та факт видачі свідоцтва про смерть, тобто судом не в повному обсязі було з`ясовано обставини справи, які мають значення для розгляду справи та, за відсутності на те законних підстав, ухвалив рішення яким у судовому порядку встановив факт смерті ОСОБА_5 , а тому рішення суду в цій частині слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви в цій частині відмовити.

Вирішуючи по суті заяву ОСОБА_3 про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами та факту батьківства, суд першої інстанції виходив із того, що є достатні підстави для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , у період з грудня 2017 року по 05 березня 2022 року. А також щодо доведення походження дитини ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 від ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Проте, погодитись з такими висновками суду першої інстанції не можна, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення визначено статтею 315 ЦПК України.

Частиною другою статті 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Спір про право характеризує такий стан правовідносин, коли між сторонами існують певні розбіжності з приводу наявності, змісту та обсягу прав та обов`язків, здійснення яких є неможливим без судового втручання.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі №297/2485/19 (провадження № 61-10472св20).

Так, у даній справі, яка переглядається, зі змісту поданої заяви вбачається, що встановлення вказаних фактів потрібно заявниці для отримання соціальних виплат, тобто має наслідком виникнення, зміну та припинення правовідносин.

Відповідно до ч. 6 ст. 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спором є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 26 травня 2021 року у справі №523/19129/19 (провадження №61-10712св20) та від 17 листопада 2021 року у справі №214/1816/20 (провадження 61-6397св21), ухвалі від 2 травня 2022 року у справі №944/2326/21 (провадження №61-3761ск22).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 (провадження №14-567цс18) зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення цивільних суб`єктивних прав громадян.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 3 лютого 2021 року у справі №644/9753/19 (провадження №61-14667св20), від 16 червня 2021 року у справі №643/6447/19 (провадження №61-14968св20), від 12 січня 2022 року у справі №227/2188/21 (провадження №61-18156св21) та від 26 січня 2022 року у справі №568/310/21 (провадження №61-16757св21).

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» розгляд в порядку окремого провадження справи про встановлення факту можливий, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наведених у п. 2 Постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть, вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутись в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

Зокрема, у такому випадку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, тощо.

Зі змісту апеляційної скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які є батьками померлого ОСОБА_5 видно, що останні заперечують факт спільного проживання однієї смі`ю, як чоловіка та жінки ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , а також факт батьківства ОСОБА_5 відносно дитини ОСОБА_11 та їх кровного споріднення.

Під час розгляду справи судом першої інстанції не було встановлено, що особи, які також мають право на отримання спадщини в тому числі одноразової грошової виплати, заперечують проти встановлення таких фактів.

За таких обставин, судом першої інстанцій дійшли правильного висновку, про встановлення таких фактів без врахування того, що у даному випадку наявний спір про право та встановлення зазначених фактів пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Встановлення факту спільного проживання однієї смі`ю, як чоловіка та жінки ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , а також факт батьківства ОСОБА_5 відносно дитини ОСОБА_11 та їх кровного споріднення зачіпає інтереси його спадкоємців, зокрема його батьків, які заперечують щодо таких фактів.

Отже, з урахуванням вищенаведеного, суд першої інстанції повинен був залишити заяву ОСОБА_3 в частині встановлення факту спільного проживання як чоловіка та дружини, а також факту батьківства без розгляду, оскільки у даному випадку наявний спір, який повинен бути предметом розгляду в порядку позовного провадження.

Протилежний висновок суду першої інстанції є помилковим.

Між тим, суд першої інстанції на вищезазначене уваги не звернув та розглянув заяву ОСОБА_3 про встановлення факту спільного проживання як чоловіка та дружини, а також факту батьківства в окремому провадженні, тоді як встановлення такого факту заявниці необхідне в тому числі для отримання соціальних виплат, що у свою чергу свідчить про наявність спору про право, та встановлення якого може впливати також на права й обов`язки інших осіб, а саме апелянтів.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Згідно із частиною першою статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Статтею 16-1 вказаного Закону, передбачено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста. Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» установлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору.

Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пункті 1 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть.

Порядок і умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі військовослужбовця Збройних Сил України в період воєнного стану визначено наказом Міністра оборони України від 25 січня 2023 року №45.

При цьому, спори щодо розміру грошової допомоги та права на її відшкодування між особами, які претендують на такі виплати та органом, який проводить їх нарахування та виплату розглядаються судами в позовному провадженні за загальними правилами (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2020 року у справі №140/2178/15-ц (провадження №61-9869св20) та постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2021 року у справі №295/3547/21 (провадження №61-10600св21).

Таким чином, при розгляді справи встановлено наявність спору про право, який повинен вирішуватись в порядку позовного провадження з використанням відповідних процесуальних інститутів позовного провадження, що зумовлює залишення заяви без розгляду.

Такі ж висновки викладено в постанові Верховного Суду від 21.06.2022 року у справі №199/6329/20 (провадження №61-13935св21), ухвалі від 02.05.2022 року у справі №944/2326/21 (провадження №61-3761ск22).

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених ст. ст. 255 та 257 цього Кодексу.

За таких обставин, оскільки районний суд дійшов помилкового висновку про можливість розгляду заяви ОСОБА_3 в порядку окремого провадження, оскаржуване судове рішення в частині встановлення фактів батьківства та факту проживання однією сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, підлягає скасуванню із залишенням заяви в цій частині без розгляду.

Водночас, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що ОСОБА_3 не позбавлена права звернутися до суду із позовом про захист своїх прав, які вважає порушеними, не визнаними чи оспореними із належним дотриманням вимог чинного процесуального законодавства.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 377, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвоката Цимбалюка Михайла Григоровича - задовольнити.

Рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 03 листопада 2022 року в частині вимог заяви ОСОБА_3 , заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Комунарський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), про встановлення юридичного факту смерті - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні заяви.

Рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 03 листопада 2022 року в частині вимог заяви ОСОБА_3 , заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Комунарський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), про встановлення юридичних фактів батьківства, факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу - скасувати.

Заяву ОСОБА_3 , заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Комунарський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), про встановлення юридичних фактів батьківства, факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу - залишити без розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: М.Ю. Петешенкова

М.Ю. Лопатіна