ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 квітня 2024 року м. Чернівці

справа № 725/1533/23

провадження №22-ц/822/255/24

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Перепелюк І. Б.

суддів: Лисака І.Н., Височанської Н.К.

секретар Собчук І.Ю.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 22 грудня 2023 року в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов обґрунтовано наступним. 27.08.2020 року на підставі кредитного договору №801 АТ «ПУМБ» видано відповідачці ОСОБА_1 кредит в сумі 100 000,00 грн.

Відповідач не виконувала свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк, заборгованість відповідачки перед позивачем, станом на 17.01.2023 року складає 148 056,71грн, з яких: 100 000,00грн. - заборгованість за кредитом; 23,81грн - заборгованість за процентами; 48 032,90грн - заборгованість за комісією.

Позивач направив письмову вимогу (повідомлення) відповідачці на адресу місця проживання, яку вона зазначила в анкеті на отримання кредиту, однак в наданий строк заборгованість нею не була погашена.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив стягнути з відповідачки ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» заборгованість в сумі 148 056,71грн та судовий збір в розмірі 2 684,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 22 грудня 2023 року позовні вимоги акціонерного товариства «Першого Українського Міжнародного Банку» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість за кредитним договором №801 від 27.08.2020 року в розмірі 148 056 (сто сорок вісім тисяч п`ятдесят шість) грн 71 коп, із яких : 100 000,00 грн - заборгованість за кредитом; 23,81 грн. - заборгованість за відсотками; 48 032,90 грн - заборгованість за комісією.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 22 грудня 2023 року в частині стягнення неї заборгованості за комісією на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» у розмірі 48 032,90 грн.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що умови Кредитного договору N8 01 від 27.08.2020р. щодо обов`язку відповідачки сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними. А тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості з комісії в розмірі 48 032,90 грн задоволенню не підлягають.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що згідно Публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, затвердженої Рішенням правління АТ «ПУМБ» 11.08.2020 року, укладаючи договір, клієнт та банк приймають на себе всі обов`язки та набувають всіх прав, передбачених договором.

27.08.2020 року ОСОБА_1 підписала Заяву на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб для отримання споживчого кредиту в сумі 100 000 грн зі сплатою комісії на обслуговування кредитної заборгованості 2,99% та сплатою процентної ставки 0,01% річних.

Окрім цього, сторонами було погоджено графік здійснення платежів.

Згідно заяви на видачу готівки №TR.43929849.47470.19938 від 27.08.2020 року позивачем видано відповідачці ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 100 000,00 грн згідно кредитного договору №801 від 27.08.2020 року.

Як вбачається з наданого представником позивача розрахунку заборгованості, відповідачка ОСОБА_1 взяті на себе договірні зобов`язання щодо сплати кредиту, відсотків та комісії за його обслуговування належним чином не виконувала.

17.01.2023 року позивачем АТ «ПУМБ» направлено письмову вимогу (повідомлення) відповідачці ОСОБА_1 , згідно якої банк вимагав від відповідачки виконати зобов`язання перед АТ «ПУМБ» за кредитним договором та погасити заборгованість в загальному розмірі 148 056,71 грн в строк до 24.01.2023 року.

Із розрахунку заборгованості за кредитним договором №801 від 27.08.2020 року встановлено, що відповідачка ОСОБА_1 станом на 17.01.2023 року має заборгованість перед банком в розмірі 148 056,71грн з яких: 100 000,00грн - заборгованість за кредитом; 23,81грн - заборгованість за відсотками; 48 032,90 грн - заборгованість за комісією.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині (стягнення заборгованості по комісії) колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції в цій частині ґрунтується на неповному з`ясування обставин справи, неправильному застосуванні норм матеріального та процесуального права з огляду на наступне.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Зазначені положення викладені в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).

Нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків.

Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Нікчемний правочин (частина друга статті 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (erga omnes). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає. Такі висновки зроблені в постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2023 у справі № 359/12165/14-ц (провадження № 61-13417св21).

Тлумачення частини першої статті 203 ЦК України свідчить, що під змістом правочину розуміється сукупність умов, викладених в ньому. Зміст правочину, в першу чергу, має відповідати вимогам актів цивільного законодавства, перелічених в статті 4 ЦК України. Втім більшість законодавчих актів носять комплексний характер, і в них поряд із приватно-правовими можуть міститися норми різноманітної галузевої приналежності. За такої ситуації необхідно вести мову про те, що зміст правочину має не суперечити вимогам, встановленим у приватно-правовій нормі, хоча б вона містилася в будь-якому нормативно-правовому акті, а не лише акті цивільного законодавства. Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно-правових нормах. Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2022 року в справі № 613/1436/17 (провадження № 61-17583св20).

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини перша та друга статті 633 ЦК України).

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина перша статті 634 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що 27.08.2020 року ОСОБА_1 підписала Заяву на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб для отримання споживчого кредиту в сумі 100 000 грн зі сплатою розміру комісії на обслуговування кредитної заборгованості 2,99% та сплатою процентної ставки 0,01% річних.

Сторонами було погоджено графік здійснення платежів.

Згідно заяви на видачу готівки №TR.43929849.47470.19938 від 27.08.2020 року позивачем видано відповідачці ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 100 000,00 грн згідно кредитного договору №801 від 27.08.2020 року.

З наданого представником позивача розрахунку заборгованості вбачається, що ОСОБА_1 взяті на себе договірні зобов`язання щодо сплати кредиту, відсотків та комісії за його обслуговування належним чином не здійснювала, та 17.01.2023 року позивачем АТ «ПУМБ» направлено письмову вимогу (повідомлення) відповідачці ОСОБА_1 , згідно якої банк вимагав від відповідачки виконати зобов`язання перед АТ «ПУМБ» за кредитним договором та погасити заборгованість в загальному розмірі 148 056,71 грн в строк до 24.01.2023 року.

З розрахунку заборгованості за кредитним договором №801 від 27.08.2020 року вбачається, що ОСОБА_1 станом на 17.01.2023 року має заборгованість перед банком в розмірі 148 056,71 грн з яких: 100 000,00 грн. - заборгованість за кредитом; 23,81 грн. - заборгованість за відсотками; 48 032,90 грн. - заборгованість за комісією.

Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 194/1387/19, провадження № 61-7416св20.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Колегія суддів звертає увагу, що в кредитному договорі не зазначено конкретного переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія, також АТ «ПУМБ» не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, а тому положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Суд першої інстанції цього не врахував.

Зазначені обставини є доводами апеляційної скарги.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року в справі № 496/3134/19, провадження № 14-44цс21 зроблені наступні висновки : якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обгрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину. Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги i заперечення й вирішити cпip по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового ріщення в якості обгрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення.

Велика Палата Верховного Суду наголошує, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апелянта з цього приводу є обґрунтованими, а положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними.

Враховуючи зазначене, рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості по комісії слід скасувати та відмовити в задоволенні цих позовних вимог.

В іншій частині рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 22 грудня 2023 року не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Щодо судових витрат

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, часткового скасування рішення суду першої інстанції та відмови в позові в частині стягненні 48 032,90 грн заборгованості з комісії, розподіл судових витрат слід змінити.

Позовні вимоги в результаті апеляційного перегляду задоволені на загальну суму 100 023,81грн (148 056,71 48 032,90) що становить 67,56 % від суми заявлених вимог.

За подання до суду позовної заяви АТ «Перший український міжнародний банк» сплатило 2 684 грн судового збору.

За подання апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатила 4 026 грн судового збору, що підтверджується квитанцією.

З урахуванням розміру задоволених вимог, з відповідача на користь позивача слід стягнути 1 813,31грн ( 2 684/100*67,56 ) судового збору, а з позивача на користь відповідача слід стягнути 4 026 грн за апеляційну скаргу, а остаточно слід стягнути на користь відповідача з позивача 2 212,69грн ( 4 026 1 813,31).

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 22 грудня 2023 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» 48 032,90 грн заборгованості за комісією, скасувати. В задоволенні цих вимог відмовити.

Розподіл судових витрат змінити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» на користь ОСОБА_1 2212,69грн в рахунок відшкодування судового збору.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий І.Б. Перепелюк

Судді І.Н. Лисак

Н.К. Височанська