Провадження № 2/638/1878/24
05 квітня 2024 року м. Харків
Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді Тимченка А.М.,
за участі секретаря судових засідань Кондратюк І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника адвоката Лукинюка Володимира Васильовича до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат, три відсотки річних та моральної шкоди,-
Окрім того, позивач зазначає, що внаслідок неправомірної бездіяльності відповідача, позивачеві завдано моральної шкоди, яка полягає у зусиллях, яких позивач змушений вчинити, з метою відновлення свого права, душевних стражданнях позивача, які виникли внаслідок невиконання відповідачем договору про передачу у власність ПВХ конструкції (вікна) від 21.08.2018, зміни життєвого розпорядку позивача, обумовленою неможливістю користування приміщенням для якого замовлялись ПВХ конструкції (вікна); повторні зусилля, здійснені позивачем з метою отримання ПВХ конструкцій (вікна) у іншого виробника; зниження цінності грошових коштів, у зв`язку зі зростанням цін на товари та послуги, впродовж більше ніж 3 років. Позивач оцінює завдану йому моральну шкоду у розмірі 100000 грн.
Ухвалою суду від 15 листопада 2023 року відкрито провадження у справі, сторони повідомлено, що розгляд даної цивільної справи здійснюється за правилами загального позовного провадження та роз`яснено їм права. Надано відповідачу строк п`ятнадцять днів на подання відзиву на позовну заяву.
У встановлений судом строк відповідач відзиву на позовну заяву не подав, у зв`язку з чим суд розглядає справу на підставі наявних доказів відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України.
В судове засідання представник позивача не з`явилася, про дату час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення у разі неявки відповідача не заперечував.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини не явки до суду не повідомив, правом на подання відзиву на позовну заяву у встановлені судом строки не скористався.
Відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно.
Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, суд ухвалив розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, відповідно до ухвали суду від 05 квітня 2024 року провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України.
Зважаючи на неявку в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на таке.
Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до відомостей АСВП та ЄДРВП щодо виконавчого провадження № 64924863, виконавче провадження не закінчене, приватним виконавцем вживаються заходи примусового виконання рішення.
Відповідно до частини першої статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Частиною другою статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини, створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.
Предметом позову у справі є стягнення на підставі статті 625 ЦК України 3 % річних та інфляційних втрат за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, а саме грошових коштів, стягнутих на підставі судового рішення.
Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Отже, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).
Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт).
Отже, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Частиною першої статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
У зв`язку з вищевикладеним, суд дійшов висновку, що боржником, порушено грошове зобов`язання, у зв`язку з чим з боржника на користь стягувача підлягають стягненню сума інфляційних втрат на суму боргу та три процентів річних за весь час прострочення.
Суд зазначає, що у даному випадку стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних є не подвійною мірою відповідальності відповідача, а особливою мірою відповідальності боржника за порушення грошового зобов`язання, оскільки наявність судового рішення про стягнення грошових коштів, яке не виконано боржником, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора у даному правовідношенні права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України.
Суд погоджується із розрахунком заборгованості відповідача щодо розміру індексу інфляції та 3% річних за весь час прострочення, оскільки він є обґрунтованим, його розмір підтверджений належними та допустими доказами, розрахунок сум узгоджується з правилами на таких санкцій та актуальною судовою практикою.
Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно частини 3 статті 2 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є змагальність сторін.
Частинами 1-3 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.
Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.
Щодо стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне.
Загальні положення про відшкодування моральної шкоди закріплені в статтях 23, 1167 Цивільного кодексу України (далі ЦК України).
Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
З огляду на те, що «розумність» і «справедливість» є оціночними поняттями, суди, насамперед першої та апеляційної інстанції, які заслуховують сторін та встановлюють фактичні обставини справи, мають широкий діапазон розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди.
Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (пункт 52).
Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду.
Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (пункт 56).
Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже, і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.
Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.
Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.
У позовній заяві позивач вказав, що бездіяльністю відповідача з невиконання судового рішення, яке набрало законної сили, йому завдано моральну шкоду, оскільки відповідач був змушений докласти зусиль з метою відновлення свого права, йому завдано душевних стражданнях, які виникли внаслідок невиконання відповідачем договору про передачу у власність ПВХ конструкції (вікна) від 21.08.2018, зміни життєвого розпорядку позивача, обумовленою неможливістю користування приміщенням для якого замовлялись ПВХ конструкції (вікна); повторні зусилля, здійснені позивачем з метою отримання ПВХ конструкцій (вікна) у іншого виробника; зниження цінності грошових коштів, у зв`язку зі зростанням цін на товари та послуги, впродовж більше ніж 3 років.
Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч. 1 ст. 1167 ЦК України).
Суд наголошує, що одним із принципів цивільного судочинства є змагальність сторін, яка полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12, 81 ЦПК України), тоді як суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи (принцип диспозитивності, передбачений ст. 13 ЦПК України).
Всупереч зазначеним вище вимогам, позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що в силу вимог статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком, факту заподіяння йому моральних страждань чи втрат немайнового характеру, а отже, і заподіяння моральної шкоди.
Встановлений законом обов`язок відповідача спростувати відсутність вини у заподіянні шкоди не виключає обов`язку позивача належним чином обґрунтування розмір спричиненої шкоди та надати відповідні докази. Водночас, позивачем, окрім припущень щодо завдання йому душевних страждань, не надано доказів спричинення йому шкоди, внаслідок невиконання відповідачем судового рішення, не доведено, що саме внаслідок бездіяльності відповідача було завдано позивачу моральної шкоди (у разі її завдання), а також не доведено належними та допустимими доказами розмір такої шкоди, яку відповідач визначив у 100000 грн, що понад в три рази перевищує розмір заборгованості відповідача відповідно до рішення від 17 серпня 2020 року.
За таких обставин, відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 по відшкодування моральної шкоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду з позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2147,20 грн, що підтверджується квитанцією від 29.09.2023.
У зв`язку з частковим задоволення позовних вимог, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог (18,96%), тобто у розмірі 407,17 грн.
Керуючись ст. 10, 12, 13, 76, 81, 141, 258, 259, 263-265, 273, 274, 279, 354 ЦПК України,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 в особі представника адвоката Лукинюка Володимира Васильовича до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат, три відсотки річних та моральної шкоди задовольнити частково.
У задоволенні позовних вимог про стягнення відшкодування моральної шкоди відмовити за необгрунтованістю.
Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 407,17 грн (чотириста сім гривень 17 копійок).
Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем протягом 30-ти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом 20-ти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30-ти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості щодо учасників справи:

позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ,

відповідач - фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя А.М. Тимченко