Справа № 446/810/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.04.2024 року Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Самсін М. Л.

при секретарі Груба Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кам`янка-Бузька Львівської області справу за позовом ОСОБА_1 до Добротвірської селищної ради Львівської області про визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Добротвірської селищної ради Львівської області про визнання права власності на спадкове майно за законом. Позивач посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 . Після смерті ОСОБА_2 залишилось спадкове майно, а саме земельна ділянка розміром 3,54 га без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості на території Добротвірської селищної ради, що належала їй на підставі Сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ № 013248, виданим Стародобротвірською селищною радою 28.05.1997 року. ОСОБА_2 у шлюбі не перебувала, дітей у неї не було. До дня смерті ОСОБА_2 постійно проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою № 27 від 15.01.2024 року, виданої Стародобротвірським старостинським округом Добротвірської селищної ради. Разом з нею, на день її смерті, за даною. Адресою був зареєстрований та проживав дід позивача ОСОБА_3 , який був власником вищезгаданого будинку, відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 04.09.1997 року, а баба позивача ОСОБА_4 проживала без реєстрації. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер дід позивача ОСОБА_3 . Після смерті діда, ОСОБА_3 спадкоємцем усього майна була баба позивача ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 21.04.2005 року, зареєстрованого в реєстр за № 690. За життя баба позивача, ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений 21.05.2021 року керуючою справами виконавчого комітету Добротвірської селищної ради Львівської області, зареєстрований в реєстрі за № 48, відповідно до якого заповіла все своє майно позивачу ОСОБА_1 . Вважає, що баба ОСОБА_4 фактично прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 і вступила в оперативне управління спадковим майном, але не оформила право власності на спадкове майно. Просив суд постановити рішення, яким визнати за ним, ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку ділянку розміром 3,54 га без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості на території Добротвірської селищної ради, що належала померлій ОСОБА_2 на підставі Сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ № 013248, виданим Стародобротвірською сільською радою 28.05.1997 року.

Позивач позовні вимоги підтримав, про що подав відповідну заяву.

Відповідач проти позовних вимог не заперечив, про що подав заяву та просив слухати справу без участі представника.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Дослідивши письмові матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав:

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Згідно із ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

За приписами п.п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до статті 1225 ЦК ( 435-15) право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Статтею 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власника земельних часток (паїв)» передбачено, що до осіб, які мають право на земельну частку (пай) відносяться громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом.

Згідно ст. 2 цього Закону основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Згідно постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004р. №7 - Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Згідно п.3.5. роз`яснень ВСУ України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

Згідно з п. 1 ст.125 ЗК України, право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації, а тому спадкодавець мав право власності на земельну ділянку в межах згідно з планом, право на яку посвідчено сертифікатом на право на земельну частку (пай).

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Керуючись ст.ст.5,10,12,13,76,81,141,259,263,264,265,280,282 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 право власності на земельну ділянку ділянку розміром 3,54 га без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості на території Добротвірської селищної ради, що належала померлій ОСОБА_2 на підставі Сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ № 013248, виданим Стародобротвірською сільською радою 28.05.1997 року.

Рішення може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду через Кам`янка-Бузький районний суд протягом 30 днів.

Суддя М.Л.Самсін