ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

18 грудня 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/17819/23

Головуючий у першій інстанції Логвіна Т. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1582/24

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої-судді: Шитченко Н.В.,

суддів: Висоцької Н.В., Онищенко О.І.,

позивач: Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 жовтня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

У С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року АТ «ПУМБ» звернулося з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідачки заборгованість в сумі 156 325,12 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 19 липня 2021 року між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір з видачею кредитної картки зі встановленим кредитним лімітом у 20 000 грн, який в подальшому було збільшено до 36 000 грн. 21 жовтня 2021 року між сторонами укладено кредитний договір та надано позичальнику кредит в сумі 80 000 грн. Відповідачка умови обох укладених договорів щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків належним чином не виконувала, внаслідок чого утворилась заборгованість у загальному розмірі 156 325,12 грн, яку в добровільному порядку боржником не сплачено.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 липня 2024 року провадження у справі за позовом АТ «ПУМБ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості закрито. Повернуто позивачу з Державного бюджету 2 147,20 грн сплаченого судового збору.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 жовтня 2024 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі задоволено частково. Стягнуто з АТ «ПУМБ» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3 000 грн. В іншій частині вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник відповідачки адвокат Йовенко О.В., вважаючи висновки, наведені в ухвалі суду від 02 жовтня 2024 року такими, що не відповідають обставинам справи, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неврахування правових висновків Верховного Суду та ЄСПЛ, просить скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нове додаткове рішення, яким збільшити суму витрат на професійну правничу допомогу, понесених ОСОБА_1 , до 30 000 грн.

Представник зазначає, що за умовами укладеного з ОСОБА_1 договору про надання правової допомоги від 12 квітня 2024 року сторони домовилися про фіксовану вартість юридичних послуг в розмірі 30 000 грн. На виконання умов договору відповідачка внесла на рахунок адвокатського об`єднання передоплату в сумі 5 000 грн, а решту коштів у розмірі 25 000 грн повинна була сплатити протягом 10 днів після скасування заочного рішення у справі, ухвалення нового рішення чи закриття провадження у справі.

Указує, що надання відповідачці правової допомоги підтверджується актом про надані послуги, згідно з яким загальна кількість часу, яку витрачено на супроводження справи № 750/17819/23 в суді першої інстанції, склала 25 год. 35 хв. У разі здійснення обрахунку затраченого часу за рекомендаціями щодо застосування мінімальних ставок адвокатського гонорару, затверджених рішенням Ради адвокатів Чернігівської області від 17 березня 2023 року № 119, вартість наданих адвокатом послуг становитиме 38 379,90 грн, що є значно більшою сумою, ніж вартість послуг, визначених у договорі.

Наголошує на тому, що скасування заочного рішення у цій справі з подальшим закриттям провадження свідчить про те, що дії адвоката були необхідними й ефективними та призвели до результату, який очікувала отримати відповідачка, звертаючись за правовою допомогою.

Звертає увагу суду на висновок Верховного Суду, наведений у постанові від 27 лютого 2022 року у справі № 686/28627/18, за яким витрати на професійну правову допомогу можуть відшкодовуватися незалежно від того, чи оплачені вони стороною до моменту заявлення вимоги про їх відшкодування, чи будуть оплачені лише в майбутньому. Зазначає, що зазначене узгоджується з позицією ЄСПЛ у практичних рекомендаціях «Вимоги щодо справедливої сатисфакції», де указано, що поняття «фактично понесені витрати» означає, що заявник мав сплатити їх або буде зобов`язаним сплатити їх відповідно до юридичного або договірного зобов`язання. Оскільки за договором про надання правової допомоги у ОСОБА_1 виникає зобов`язання щодо оплати витрат з правової допомоги у встановленому договором розмірі, такі витрати відповідно до ст. 137 ЦПК України підлягають відшкодуванню. Необхідність понесення витрат виникла у відповідачки в результаті недобросовісної поведінки позивача, тому саме на нього, згідно з ч. 5 ст. 142, ч. 3 ст. 141 ЦПК України, мають бути покладені наведені витрати у повному розмірі.

Стверджує, що, частково задовольняючи заяву ОСОБА_1 , районний суд не навів у своєму рішенні жодного мотивування щодо зменшення суми витрат за надання правової допомоги та не обґрунтував, які надані правові послуги не підлягають відшкодуванню.

Позивачем відзив на апеляційну скаргу у встановлений термін не подавався.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Дійшовши висновку про часткове задоволення заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі, суд першої інстанції виходив з того, що згідно з платіжною інструкцією від 12 квітня 2024 року заявниця сплатила адвокатському об`єднанню 5 000 грн. Ураховуючи фактичні обставини справи та виходячи з критерію розумності та співмірності, а також беручи до уваги клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, суд дійшов висновку, що заявлена стороною відповідача сума витрат за надання правничої допомоги підлягає зменшенню та визнав необхідним стягнути з позивача на користь ОСОБА_1 3 000 грн.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком районного суду, зважаючи на наступне.

У справі встановлено, що у грудні 2023 року АТ «ПУМБ» звернулося з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідачки заборгованість в сумі 156 325,12 грн (а.с. 3-5). Звернення АТ «ПУМБ» з цим позовом зумовило порушення відповідачкою зобов`язань за кредитними договорами.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 березня 2024 року позов АТ «ПУМБ» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитом в сумі 156 325,12 грн (а.с. 24-25).

22 квітня 2024 року АТ «ПУМБ» скерувало до суду першої інстанції заяву про закриття провадження у справі на підставі ч. 1 ст. 255 ЦПК України у зв`язку з відсутністю предмету спору (а.с. 28). Мотивуючи заяву, представник банку зазначив, що заборгованість за кредитним договором, яку заявлено до стягнення, погашена відповідачкою в добровільному порядку після подання позову.

25 квітня 2024 року адвокат Йовенко О.В. в інтересах ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» звернувся із заявою про перегляд заочного рішення у справі (а.с. 32-35). Інтереси ОСОБА_1 в суді першої інстанції адвокат Йовенко О.В. представляв на підставі ордеру серії СВ № 1086501 від 25 квітня 2024 року (а.с. 36).

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 червня 2024 року скасовано заочне рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 березня 2024 року та призначено судове засідання для розгляду справи по суті (а.с. 69).

Під час розгляду справи представником відповідачки через систему «Електронний суд» подано наступні процесуальні документи: клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (а.с. 62-63), відзив на позовну заяву (а.с. 73-75) та заяву про розподіл витрат на професійну правничу допомогу (а.с. 93-94).

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 липня 2024 року провадження у справі за позовом АТ «ПУМБ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості закрито (а.с. 97). Дійшовши такого висновку, суд зазначив, що від позивача надійшла заява про закриття провадження через відсутність предмету спору, оскільки відповідачкою до початку розгляду справи по суті сплачено заборгованість у повному обсязі.

26 липня 2024 року адвокат Йовенко О.В. звернувся із заявою, в якій просив ухвалити додаткове рішення про стягнення з АТ «ПУМБ» 30 000 грн у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, понесених його довірителькою ОСОБА_1 (а.с. 99-102). Мотивуючи заяву, адвокат указав на те, що необхідність у наданні відповідачці правової допомоги виникла через необґрунтовані дії позивача, який був обізнаний про добровільне погашення боржником боргу за кредитом, проте умисно звернувся з позовом про стягнення заборгованості. Такі дії позивача призвели до ухвалення помилкового заочного рішення у справі, що поставило відповідачку перед загрозою подвійного стягнення однієї і тієї ж суми боргу та зумовило понесення витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 жовтня 2024 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі задоволено частково. Стягнуто з АТ «ПУМБ» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3 000 грн. В іншій частині вимог відмовлено.

За змістом ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Доступ до суду є правом особи, гарантованим, зокрема, ч. 1 ст. 4 ЦПК України, ч. 1 ст. 55 Конституції України та п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Згідно з ч. 9 ст. 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Статтею 44 ЦПК України визначено вичерпний перелік дій, які можуть бути визнані зловживанням процесуальними правами. Так, за змістом ч. 2 ст. 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданням цивільного судочинства, в тому числі: подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер.

Відповідно до ч. 3 ст. 142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Звернувшись із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі, яким належить стягнути з АТ «ПУМБ» на користь ОСОБА_1 30 000 грн витрат на професійну правничу допомогу, представник відповідачки стверджував про необґрунтованість дій позивача, який, будучи обізнаним про добровільне погашення боргу за кредитом, звернувся з цим позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Ці дії призвели до ухвалення помилкового заочного рішення у справі, що зумовило звернення відповідачки за правовою допомогою та відповідні витрати з цього приводу.

Аналізуючи наведені аргументи сторони відповідача, апеляційний суд виходить з того, що з позовом про стягнення з ОСОБА_1 кредитної заборгованості АТ «ПУМБ» звернулося через систему «Електронний суд» 06 грудня 2023 року (а.с. 3-5). У справі 28 березня 2024 року ухвалено заочне рішення про задоволення позову (а.с. 24-25).

25 квітня 2024 року адвокат Йовенко О.В. в інтересах ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» звернувся із заявою про перегляд заочного рішення у справі (а.с. 32-35), посилаючись на те, що борг погашено. З доданої до заяви роздруківки спілкування відповідачки з представниками АТ «ПУМБ» у месенджерах вбачається, що питання про погашення простроченої заборгованості ОСОБА_1 ініціювала вже після звернення банку з цим позовом до суду (а.с. 40).

У період з грудня 2023 року по квітень 2024 року відповідачка сплачувала в рахунок заборгованості грошові кошти по програмі спрощення (перші погашення датовані 26 грудня 2023 року) та запитувала у банку інформацію щодо стану її кредитних рахунків, що підтверджується копіями платіжних інструкцій (а.с. 42-45) та роздруківками переписки у месенджерах (41, 46-52).

22 квітня 2024 року представником банку відповідачці надіслано повідомлення про закриття кредитних договорів № 901 та № 101, а також повідомлено, що питання про стан справи № 750/17819/23 направлено до юридичного відділу (а.с. 52 зворот). Цього ж дня, 22 квітня 2024 року, АТ «ПУМБ» скеровано до Деснянського районного суду м. Чернігова заяву про закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, яку мотивовано тим, що після пред`явлення позову відповідачкою задоволені позовні вимоги банку, у зв`язку з чим предмет спору відсутній.

Зважаючи на наведене в сукупності, колегія суддів вважає такими, що не відповідають обставинам цієї справи, твердження сторони відповідача про необґрунтоване пред`явлення АТ «ПУМБ» позову. Судом встановлено, що борг за кредитом у ОСОБА_1 на час пред`явлення позову існував і був погашений відповідачкою лише після звернення банку до суду. Наведене зазначено у в ухвалі суду першої інстанції про закриття провадження у справі від 24 липня 2024 року, яка є чинною.

Відповідно до ч. 3 ст. 142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. ОДНАК якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Отже, наведеними вище нормами ЦПК України саме АТ «ПУМБ», яке не підтримало заявлених до ОСОБА_1 вимог внаслідок їх задоволення відповідачкою після пред`явлення позову, наділено правом на відшкодування понесених витрат у справі. Тобто правові підстави для стягнення з банку на користь відповідачки витрат за надання правничої допомоги в суді першої інстанції, відсутні. Проте, зважаючи на змагальність судового розгляду та приписи ч. 1 ст. 367 ЦПК України, відповідно до яких суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, з якою звернулася ОСОБА_1 , а позивач таким правом не скористався, колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідачки, подана її представником адвокатом Йовенком О.В., не підлягає задоволенню, а підстави для скасування судового рішення, яким вирішено питання відшкодування судових витрат, відсутні.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 жовтня 2024 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча: Н.В. Шитченко

Судді: Н.В. Висоцька

О.І. Онищенко