_________________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/340/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2024 року

Київський районний суд м.Одеси в складі головуючого судді Бескровного Я.В., при секретарі Кравченко К.С., розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ :

Качуровська звернулася до суду з даним позовом у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила у порядку поділу майна подружжя поділити майно набуте нею та ОСОБА_2 під час їхнього шлюбу залишивши: автомобіль Toyota Corolla (vin НОМЕР_1 ) НОМЕР_2 їй; автомобілі Ford Kuga 2013 року випуску державний номерний знак НОМЕР_3 та Nissan Qashqai 2014 року випуску державний номерний знак НОМЕР_4 - у власності ОСОБА_2 та стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошову компенсацію вартості частини автомобілів Ford Kuga 2013 року випуску державний номерний знак НОМЕР_3 та Nissan Qashqai 2014 року випуску державний номерний знак НОМЕР_4 у сумі 520428,79 грн.

Качуровська мотивувала позов тим, що 19.10.2001 між нею та Качуровським було укладено шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис №530, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (повторно) серії НОМЕР_5 від 04.09.2013.

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 14.06.2023 у справі №947/12634/23 шлюб між ними розірвано.

За час перебування у шлюбі подружжям набуте спільне майно, а саме:

- транспортний засіб марки FORD модель KUGA, 2013 року випуску, який 06.07.2017 зареєстрований за ОСОБА_2 ;

- транспортний засіб марки NISSAN модель QASHQAI, 2014 року випуску, який 06.07.2017зареєстрований за ОСОБА_2 ;

- транспортний засіб марки TOYOTA модель COROLLA, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2012 року випуску, НОМЕР_1 , який зареєстрований за ОСОБА_1 .

У зв`язку з недосягненням згоди щодо поділу спільного майна позивач змушена звертатися до суду за захистом своїх прав.

Представник позивача позов підтримала, просила його задовольнити.

Представник відповідача з позовом погодився частково, вважає суму компенсації вартості автомобілів завищеною.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 19.10.2001 між сторонами було укладено шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис №530, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (повторно) серії НОМЕР_5 від 04.09.2013.

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 14.06.2023 у справі №947/12634/23 шлюб між ними розірвано.

У період шлюбу сторонами набуто рухоме майно: автомобіль FORD модель KUGA, 2013 року випуску, який 06.07.2017 зареєстрований за ОСОБА_2 , перебуває у користуванні відповідача; транспортний засіб марки NISSAN модель QASHQAI, 2014 року випуску, який 06.07.2017 зареєстрований за ОСОБА_2 , перебуває у користуванні відповідача. Та транспортний засіб марки TOYOTA модель COROLLA, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2012 року випуску, НОМЕР_1 , який 06.07.2017 зареєстрований за ОСОБА_1 , перебував у користуванні останньої.

Відповідно до статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

За приписами ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжя за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до вимог ч.1ст.70 СК України, у разі поділу майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічні положення щодо рівності часток у спільній сумісній власності містить ч. 2 ст. 372 ЦК України.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Відповідно до положень статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Аналіз змісту положень статті 71 СК України дає підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку.

У пунктах 1-3 частини першої статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим.

Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки.

Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України, кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Відповідно до частини другої статті 364 ЦК України, право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав від інших співвласників грошову або іншу матеріальну компенсацію вартості його частки, припиняється з дня її отримання.

Результати аналізу зазначеної правової норми дають підстави для висновку, що у випадку надання співвласником згоди на припинення його права на частку у спільній частковій власності з одержанням від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, ризик невиплати такої грошової компенсації несе саме співвласник, який заявив вимогу про припинення його права на частку у майні.

Заявляючи відповідні вимоги, позивач погоджується на отримання грошової компенсації, а відповідач, у свою чергу, не завжди згоден її виплачувати. При цьому залишення неподільної речі у спільній власності без проведення реального поділу не позбавить того з подружжя, хто фактично цією річчю користується, можливості користуватися нею в подальшому. Одночасно інший з подружжя позбавляється як можливості користуватися спірною річчю, хоча вона перебуває у спільній власності, так і грошової компенсації, яку інша сторона добровільно на депозитний рахунок не внесла.

Оцінюючи положення частини п`ятої статті 71 СК України як такі, що застосовуються до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до іншого з вимогами про припинення його права на частку у спільному майні, Верховний Суд робить висновок, що ця норма не вимагає обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач.

Аналогічні висновки висловлені, зокрема у постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі N 210/4854/15-ц (провадження N 61-30421св18) та від 03 червня 2020 року у справі N 487/6195/16-ц (провадження N 61-46326св18).

Виходячи з аналізу зазначеної норми та враховуючи положенняст.ст.21,24,41 Конституції України, ст.ст.316, 317, 319, 358 та 361 ЦК України право співвласника на виділ частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні не може бути обмежене іншими співвласниками і такому праву співвласника, що виділяється, кореспондується обов`язок інших співвласників сплатити грошову компенсацію частки, розмір якої визначається з дійсної вартості майна на час розгляду судом справи.

За клопотанням сторони позивача судом 25.09.2023 призначалася судова авто товарознавча експертиза.

Згідно висновку експерта Науково-дослідного Експертно-криміналістичного Центру при ГУ МВС України в Одеській області № СЕ-19/116-24/1573-АВ від 05.03.2024р. :

-Ринкова вартість автомобіля «FORD KUGA», номерний знак НОМЕР_3 , станом на 04.03.2024 визначена рівній 638 212,80 грн.

-Ринкова вартість автомобіля «NISSAN QASHQAI», номерний знак НОМЕР_4 , станом на 04.03.2024 визначена рівній 674 617 грн.

Відповідно до встановленої ринкової вартості висновком експерта № СЕ-19/116-24/1573-АВ від 05.03.2024:

Вартість частки позивача у транспортному засобі марки FORD модель KUGA, 2013 року випуску,номерний знак НОМЕР_3 , складає 319 106, 40 грн.

Вартість частки позивача у транспортному засобі марки NISSAN модель QASHQAI, 2014 року випуску, складає 337 308,50 грн.

Відповідно до встановленої ринкової вартості в звіті про оцінку майна №18-220126-017 від 26.01.2021:

Вартість частки відповідача у транспортному засобі марки TOYOTA модель COROLLA, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2012 року випуску, НОМЕР_6 , складає 135986,11 грн.

Оскільки у користуванні відповідача залишаються два транспортні засоби, у яких частка позивача складає 656 414,90 грн. (319106,40 + 337308,50), з урахуванням залишення у власності позивача транспортного засобу, у якому частка відповідача складає 135986,11 грн., з відповідача підлягає стягненню грошова компенсація у розмірі 520 428,79 грн. (656 414,90 -135986,11) за частку позивача у транспортному засобі марки FORD модель KUGA, 2013 року випуску та транспортному засобі марки NISSAN модель QASHQAI, 2014 року випуску.

Стороною позивача, 09.05.2024 у якості доказу, разом з відзивом, надавався висновок експерта №007-СЕ/24 від 06.04.2024 про оцінку транспортних засобів, зроблених на замовлення відповідача.

Ухвалою суду від 08.04.2024 було прийнято до провадження заяву позивача про зміну позовних вимог і стороні відповідача надавався 15 денний строк з дня отримання ухвали від 08.04.2024р, для подання відзиву.

Згідно ст.178ч.8 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Оскільки відзив, разом з зазначеним висновком експерта, стороною відповідача подано до суду у порушення вимог ст.178 ЦПК України, після спливу 15 денного строку, і, поважності пропуску строку судом на встановлено, а стороною не подано клопотання про надання додаткового строку для подання відзиву, то суд до уваги цей відзив та додані до нього додатки не приймає, і вирішує справи за наявними доказами.

На підставі викладеного,керуючись ст.ст. 4-13,76-89,258-273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

У порядку поділу майна подружжя поділити майно набуте ОСОБА_1 та ОСОБА_2 під час їхнього шлюбу залишивши:

1. автомобіль Toyota Corolla (vin НОМЕР_1 ) НОМЕР_2 ОСОБА_1 ;

2. автомобілі Ford Kuga 2013 року випуску державний номерний знак НОМЕР_3 та Nissan Qashqai 2014 року випуску державний номерний знак НОМЕР_4 - у власності ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості частини автомобілів Ford Kuga 2013 року випуску державний номерний знак НОМЕР_3 та Nissan Qashqai 2014 року випуску державний номерний знак НОМЕР_4 у сумі 520428,79 грн.

Рішення може бути оскаржено в Одеський апеляційний суд протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Бескровний Я. В.