ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

головуючого судді Никифоряка Л.П.,

суддів Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2024року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 в якому виклала вимоги про захист прав споживачів.

Позовні вимоги заявниця обґрунтовувала тим, що 17 грудня 2023року між нею та ФОП ОСОБА_2 було укладено Договір про надання послуг в підборі, організації переглядів варіантів житла з метою заселення. Вказувала, що нею були виконані умови договору по оплаті послуг, що підтверджується квитанцією від 17 грудня 2023року на 6000,00грн, однак відповідачем не виконано умови договору. Згідно заявки позивачки на надання послуг, нею було обрано тариф базовий підбір 5 варіантів житла, юридичний пакет, гарантія. Строк надання послуг 30 днів.

Позивачка вважала, що послуга відповідачем не була надана, чим порушено ЗУ «Про захист прав споживачів», у зв`язку з чим у неї виникла необхідність в поверненні коштів.

Ураховуючи викладене, позивачка виклала вимоги про розірвання вказаного договору, стягнення з позивача оплати послуг по підбору житла по тарифу «Базовий» у вартості 6 000,00 грн, 3% за кожен день прострочення повернення коштів з 29 січня 2024року по 29 травня 2024року у розмірі 21 600,00 грн, моральну шкоду у розмірі 6 000,00 грн та судовий збір на користь держави у розмірі 1 211,00 грн.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10 вересня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що із досліджених судом доказів, не зрозуміло що саме порушено ОСОБА_2 відповідно до ЗУ «Про захист прав споживачів».

З рішенням суду не погодилась позивачка, в апеляційній скарзі висловила вимогу про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення її позову в повному обсязі.

Незаконність та необґрунтованість рішення суду на думку заявниці полягає у тому, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відповідач насправді належно та в повному обсязі не виконав умови договору про надання послуг в підборі, організації переглядів варіантів житла з метою заселення.

Заявниця вказує, що у зв`язку з тривалим невиконанням взятих на себе зобов`язань відповідачем, вона має право на отримання 3% річних вартості послуги за кожен день прострочення, відповідно до ЗУ «Про захист прав споживачів», а також зважаючи на вказані обставини, вважає, що їй завдано моральну шкоду.

Відповідач подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому не погодився з доводами позивачки та просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно пункту 1 частини першої статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідками про доставку електронного листа.

Сторони у справі у встановлений законом строк не звернулися до суду з заявою із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Переглядаючи справу за наявними в ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції з огляду на доводи апеляційної скарги та межі, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, відповідно до положень частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

В ході судового розгляду встановлено такі обставини, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Згідно заявки на надання послуг від 17 грудня 2023року, ОСОБА_1 обрала тариф «Базовий», який коштував 6 000,00 грн та в який входив підбір 5 варіантів житла, юридичний пакет, та гарантія. Строк надання послуг якого 30 днів (а.с.17).

Відповідно до пунктів 1.1 - 1.5 договору про надання послуг в підборі, організації переглядів варіантів житла з метою заселення від 17.12.2023року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , Клієнт звертається до Менеджера з заявкою за допомогою в пошуку житла і підборі для подальшого заселення. Менеджер приймає заявку від Клієнта і за допомогою програмно - апаратного комплексу, а також зусиль співробітників в офісі надає останньому допомогу в пошуку та підборі житла для подальшої оренди та проживання. Клієнт зобов?язується оплатити послуги, а Менеджер зобов?язується надати Клієнту інформаційні послуги у вигляді надання актуальної інформації. Перелік інформаційних послуг, що надаються Менеджером Клієнту, термін їх надання визначаються Сторонами в Заявці, яка є додатком і невід?ємною частиною цього договору. Надання інформаційних послуг Клієнту здійснюється за допомогою Смс - повідомлень, месенджерів, соціальних мереж або по електронній пошті в одному екземплярі (а.с.18).

Відповідно до товарного чеку ОСОБА_1 було сплачено послуги по підбору житла по тарифу «Базовий» вартістю 6 000,00грн (а.с.19).

Згідно платіжної інструкції № 9327-2407-8562-1000 від 17 грудня 2023року платник ОСОБА_1 перерахувала 6 000,00грн ФОП ОСОБА_2 (а.с.20).

Згідно претензії № 16/01/2024 від 16 січня 2024року на суму 6 000,00 грн, ОСОБА_1 просила розірвати договір про надання послуг в підборі, організації переглядів варіантів житла з метою заселення від 17 грудня 2023року та повернути оплату послуг по підбору житла по тарифу «Базовий» у вартості 6 000,00 грн у зв`язку із тим, що послуга не надана, чим порушено ЗУ «Про захист прав споживачів» (а.с.21-29).

Відповідно до відповіді на претензію № 16/1/2024 від 16 січня 2024року, відповідач ОСОБА_2 повідомляє, що її претензія була розглянута і прийнято рішення, що підстав для розірвання договору немає, адже по даному тарифу всі послуги були надалі в повному обсязі (а.с.30).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач виконав умови договору про надання послуг в підборі, організації переглядів варіантів житла з метою заселення.

Проте, суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Вирішальним для результатів розгляду даної справи суд апеляційної інстанції вважає необхідність з`ясування питання чи дійсно відповідач виконав умови договору про надання послуг в підборі, організації переглядів варіантів житла з метою заселення в розумінні вимог ЗУ Про захист прав споживачів.

Так, згідно з заявкою на надання послуг від 17 грудня 2023року, ОСОБА_1 обрала тариф «Базовий», який коштував 6 000,00 грн та в який входить підбір 5 варіантів житла, юридичний пакет, та гарантія. В розумінні досягнутих сторонами договору умов, Підбір варіантів включає в себе те, що: «менеджер підбирає варіанти житла для клієнта із наявних у базі, уточнює інформацію про об`єкти. Менеджер за допомогою смс-повідомлення або e-mail листів повідомляє клієнта про підібрані варіанти. За бажанням клієнта, менеджер назначає зустрічі з власником житла, щоб клієнт поїхав і подивився їх об`єкти».

Згідно пункту 2.1 Договору про надання послуг в підборі, організації переглядів варіантів житла з метою заселення від 17.12.2023року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , менеджер займається пошуком об`єктів житла, які здаються в оренду. Формує з них базу даних по оренді житла. Підтримує інформацію в базі в актуальному стані власними силами і за свій рахунок. Надає клієнту варіанти житла для подальшого заселення в надмірній кількості на вибір.

Відповідно до статті 6 ЗУ "Про захист прав споживачів", споживач має право на отримання послуги належності якості.

Відповідно до частини четвертої статті 10 ЗУ "Про захист прав споживачів", за наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

В пункті другому частини першої, частини другої статті 19 ЗУ "Про захист прав споживачів" унормовано, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Підприємницька практика вважається такою, що вводить в оману, якщо вона спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, шляхом надання йому неправдивої чи неповної інформації або ненадання інформації про:

1) основні характеристики продукції, такі як: її наявність, переваги, небезпека, склад, методи використання, метод і дата виготовлення або надання, поставка, кількість, специфікація, географічне або інше походження, очікувані результати споживання чи результати та основні характеристики тестів або перевірок товару;

2) гарантійний строк та гарантійне обслуговування продукції;

3) будь-які застереження щодо прямої чи опосередкованої підтримки виробником продавця або продукції;

4) спосіб продажу, ціну або спосіб розрахунку ціни, наявність знижок або інших цінових переваг;

5) умови оплати, доставки, виконання договору купівлі-продажу;

6) потреби у послугах, заміні складових чи ремонті;

7) місце розташування і повну назву продавця, а в разі потреби - місце розташування і повну назву особи, від імені якої виступає продавець;

8) характер, атрибути та права продавця або його агента, зокрема інформації про його особу та активи, кваліфікацію, статус, наявність ліцензії, афілійованість та права інтелектуальної або промислової власності, його відзнаки та нагороди;

9) небезпеку, що загрожує споживачу у зв`язку з покупкою та/або використанням продукції;

10) права споживача, у тому числі право відмовитися від продукції (для відповідних видів товарів, робіт і послуг), право на заміну продукції або відшкодування збитків.

Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Підприємницька практика, яка істотно спотворює або може істотно спотворити економічну поведінку лише чітко визначеної (окремої) групи споживачів, особливо вразливих до такої діяльності через їх розумові або фізичні вади, вік чи довірливість, у разі якщо продавець мав об`єктивну можливість передбачити їх поведінку та особливості, має оцінюватися з точки зору середньостатистичного представника такої групи, а також з урахуванням припущення, що, зважаючи на викладені обставини, можливість здійснити свідомий і компетентний вибір відсутня і споживач помиляється при вчиненні правочину щодо обставин, які мають істотне значення. Зазначені умови не стосуються законної рекламної діяльності, у тому числі створення заяв або виразів, які не можуть бути сприйняті буквально.

Згідно статті 21 ЗУ "Про захист прав споживачів", крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо:

1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції;

2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення;

3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору;

4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач;

5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію;

6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою;

7) ціну продукції визначено неналежним чином;

8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.

Як зазначає позивачка у направленій відповідачу Претензії та у поданому в суд позові, обумовлена договором послуга не була надана, чим порушено вимоги ЗУ Про захист прав споживачів.

Згідно відповіді на претензію № 16/1/2024 від 16 січня 2024року, відповідач ОСОБА_2 повідомляв позивачку про те, що на підставі договору про надання послуг в підборі, організації переглядів варіантів житла з метою заселення від 17 грудня 2023року та заявки на надання послуг по тарифу «Базовий» їх менеджерами були виконані всі умови договору, ваше звернення з заявкою по вашим вимогам та побажанням щодо підбору варіантів за типом нерухомості, районам було прийнято в обробку до виконання 17 грудня 2023року, на умовах тарифу Базовий». Менеджерами з заселення 17 грудня 2023року вам був наданий доступ та пароль до сайту об`єктів нерухомості під оренду, в той же день вам було запропоновано 7 (сім) ID номерів квартир згідно критеріїв вашої заявки. Вами також був здійснений 1 перегляд запропонованої квартири та 1 варіант ви переглянули особисто користуючись актуальною базою сайту. Менеджерами з заселення постійно проводився моніторинг актуальних варіантів житла та максимальна робота з підбору для вас варіанту який би підійшов вам максимально та при перегляді якого і спілкування з власником сприяло заключенню договору на оренду житла з власником та вдалого заселення (а.с.30).

З огляду на зміст відповіді на претензію позивачки щодо невиконання умов договору, слід дійти висновку, що відповідач визнає той факт, що ОСОБА_1 був здійснений один перегляд запропонованої квартири та один варіант вона переглянула особисто користуючись актуальною базою сайту.

З матеріалів справи не вбачається, а відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що позивачка дійсно заходила на їх сайт, переглядала квартири та вони відповідали заявленим вимогам у заявці: ціна, район тощо. Факт того, що ОСОБА_1 був здійснений один перегляд запропонованої квартири та один варіант вона переглянула особисто користуючись актуальною базою сайту, позивачкою не оспорюється, проте це не свідчить про належне виконання умов договору, зокрема в частині підбору 5 варіантів житла.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що ФОП ОСОБА_2 не виконав в повному обсязі та належним чином умови договору про надання послуг в підборі, організації переглядів варіантів житла з метою заселення, не надав клієнту варіанти житла для подальшого заселення в надмірній кількості на вибір та не сприяв досягненню мети з якою було укладено такий договір, а саме заселення клієнта.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказів на підтвердження виконання умов договору, відповідачем суду не надано.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Договір набирає чинності з моменту його укладення (ч. 2 ст. 631 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами (ч.ч.1, 2, 3 ст.639 ЦК України).

Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору (ст.902 ЦК України).

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.903 ЦК України).

Строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами (ст.905 ЦК України).

Збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст.906 ЦК України).

Відповідно до ст.907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Статтею 651 ЦК України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до статті 10 ЗУ Про захист прав споживачів у разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати: безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк; відповідного зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги); безоплатного виготовлення іншої речі з такого ж матеріалу і такої ж якості чи повторного виконання роботи; відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи; реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору.

За наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Згідно з ч. 2 ст. 651 ЦК України визначена можливість зміни або розірвання договору за рішенням суду на вимогу однієї із сторін договору у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

З наявних у справі доказів вбачається, що між сторонами був укладений договір надання послуг, на виконання якого відповідач мав здійснити підбір та організацію переглядів варіантів житла з метою заселення.

Разом з тим, ФОП ОСОБА_2 не виконав в повному обсязі та належним чином умови договору про надання послуг, доказів протилежного відповідачем суду не надано.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки позивачкою на виконання умов договору від 17 грудня 2023року було сплачено на рахунок відповідача 6 000,00грн, а відповідачем були порушені істотні умови договору, які були обумовлені сторонами, послуги у повному обсязі так і не були надані, а кошти позивачці не повернуті, слід стягнути з відповідача на користь позивачки вартість сплачених послуг по підбору житла по тарифу «Базовий», згідно договору від 17 грудня 2023року у розмірі 6000,00грн.

При цьому, вимоги позивачки про розірвання договору від 17 грудня 2023року про надання послуг в підборі, організації переглядів варіантів житла з метою заселення, задоволенню не підлягають, оскільки такий договір був укладений строком на 30 днів, тобто вичерпав свою дію 16 січня 2024року.

Отже, з викладеного вбачається, що договір припинив свою дію, а тому не може бути розірваний.

Щодо вимог позову ОСОБА_1 про стягнення 3% за кожен день прострочення зобов`язання, слід зазначити наступне.

Відповідно до частини п`ятої статті 10 ЗУ «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.

Враховуючи, що позивачка очікувала надання послуг протягом 30 днів, відповідно звернулась з Претензією щодо розірвання договору саме на 30 день дії договору 16 січня 2024року. Згідно трекінгу АТ «Укрпошта» відповідач отримав претензію 18 січня 2024року.

Відповідно до пункту 5.2 Договору, Претензії оформлюються і розглядаються в зручному для клієнта вигляді. Термін відповіді на претензію не більше 10 днів. Якщо відповідь на претензію не надана протягом 10 днів, претензія вважається прийнятою і підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідь на претензію також допускається у вигляді смс-повідомлення або іншій письмовій формі.

Тобто, термін на надання відповіді у Відповідача закінчився 28 січня 2024року.

Отже з 29 січня 2024року по день звернення до суду з позовом 29 травня 2024року позивачка має право на стягнення 3% за кожен день прострочення зобов`язання.

У цій справі розмір 3% за кожен день прострочення зобов`язання, нарахованих відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» складає 21600,00грн.

Відповідно до частини першої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (частини перша, друга статті 551 ЦК України).

У разі, якщо розмір неустойки перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, суд може його зменшити (частина третя статті 551 ЦК України).

Отже, положення частини третьої статті 551 ЦК України, з урахуванням загальних засад цивільного судочинства, дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Враховуючи, що розмір пені (21600,00грн) у цій справі значно перевищує розмір завданих збитків (6 000,00 грн), тому розмір пені, яка підлягає стягненню у цій справі, на переконання апеляційного суду підлягає зменшенню з 21 600,00грн до 5 000,00 грн.

Щодо вимог про стягнення моральної шкоди.

Частиною третьою статті 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди (ч.2 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі ст.ст.16, 23 ЦК України та ст.ст.4, 22 Закону «Про захист прав споживачів» навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі №216/3521/16-ц (провадження №14-714цс19).

Згідно з практикою ЄСПЛ, порушення прав людини вже саме по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справа «Науменко проти України»).

Оскільки апеляційним судом встановлено порушення прав позивача, відтак, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи позивача щодо завдання їй моральної шкоди у зв`язку із неправомірними діями відповідача.

Апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди спричиненої позивачці, що з урахуванням обставин її заподіяння та виходячи із засад розумності, виваженості, співмірності та справедливості колегія суддів оцінює у 1 000,00 грн та яка підлягає стягненню з ФОП ОСОБА_2 .

Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частина перша статті 76 ЦПК України доказами визначає будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.(частина перша, друга статті 77 ЦПК України).

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків дії принципу змагальності у цивільному процесі.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, судом першої інстанції при ухваленні рішення про відмову у задоволенні позову не враховано вищевикладеного, внаслідок чого суд безпідставно прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову.

З наведених мотивів, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову ОСОБА_1 та стягнення з фізичної особи підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вартість сплачених послуг по підбору житла по тарифу «Базовий», згідно договору від 17 грудня 2023року, у розмірі 6000,00грн, 3 % за кожен день прострочення зобов`язання у розмірі 5000,00грн та моральну шкоду у розмірі 1000,00грн

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи (пункт 1 частини першої статті 376 ЦПК України).

За положеннями частин першої, шостої та тринадцятої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи вимоги статті 141 ЦПК України, з фізичної особи підприємця ОСОБА_2 на користь держави слід стягнути судовий збір за розгляд справи у суді першої та апеляційної інстанції у розмірі 1211,20 + 1816,80 = 3 028,00грн.

Керуючись статтями 259, 268, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10 вересня 2024 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вартість сплачених послуг по підбору житла по тарифу «Базовий», згідно договору від 17 грудня 2023року, у розмірі 6 000,00грн, 3 % за кожен день прострочення зобов`язання у розмірі 5 000,00грн та моральну шкоду у розмірі 1 000,00грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 3 028,00грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частиною третьою статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 19 грудня 2024року.

Судді: