Житомирський апеляційний суд
Справа №296/9230/23 Головуючий у 1-й інст. Лєдньов Д.М.
Категорія 82 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2024 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Павицької Т.М., Трояновської Г.С.,

з участю секретаря

судового засідання Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 296/9230/23 за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів,

за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 07 березня 2024 року та додаткове рішення цього ж суду від 01 квітня 2024 року, ухвалені під головуванням судді Лєдньова Д.М. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернулась з даним позовом та з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог (том 1 а.с.147-156) остаточно просила розірвати договір №233 від 17 березня 2023 року, укладений між нею та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (далі ФОП ОСОБА_2 , Відповідач) і стягнути із відповідача грошові кошти в сумі 372 765, 00 грн та понесені витрати на оплату судового збору і професійну правничу допомогу.

Позов мотивувала тим, що 17 березня 2023 року між нею та ФОП ОСОБА_2 укладено договір № 233 поставки та монтажу малої архітектурної форми, за умовами якого відповідач зобов`язався виготовити та установити альтанку розміром 6500х4500 за адресою: АДРЕСА_1 .

На виконання договору про попередню оплату замовлених послуг позивачем здійснено сплату коштів: на користь ФОП ОСОБА_2 в загальній сумі 348 000,00 грн, та на користь ОСОБА_3 , ОСОБА_4 3000,00 грн і 12 000,00 грн відповідно.

Також, додатково готівкою сплачено кошти за проживання двох робітників ФОП ОСОБА_2 в розмірі 8265,00 грн, транспортні послуги 1500,00 грн.

ОСОБА_1 зазначала, що виготовлена відповідачем конструкція не відповідала описам, наведеним у технічній документації, як невід`ємній частині договору. Фактично не виконано захист матеріалів деревини, що призвело до пошкодження матеріалів, придбаних за кошти замовника.

30 травня 2023 року вона виявила факт пошкодження та приведення до непридатності дошок підлоги, відеодоказ відповідних обставин було передано ФОП ОСОБА_2 .

Вона також направила йому заяву з вимогою розірвання договору.

05 червня 2023 року ФОП ОСОБА_2 . вивіз будівельні матеріали, а сплачені кошти не повертає.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 07 березня 2024 року позов задоволено частково. Розірвано договір № 233 від 17 березня 2023 року поставки та монтажу малої архітектурної форми, укладений між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Стягнуто із відповідача на користь позивача сплачені на виконання умов договору кошти в сумі 348 000,00 грн. Вирішено питання судових витрат.

Додатковим рішенням цього ж суду від 01 квітня 2024 року стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 14 112,15 грн.

У поданій апеляційній скарзі, відповідач просить рішення та додаткове рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову та стягнення витрат на правничу допомогу відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвалене рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні не відповідають обставинам справи.

Зазначає, що із платіжних доручень долучених до позову, вбачається що оплати проведені від імені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Жодного документу по оплаті коштів ФОП ОСОБА_2 від імені ОСОБА_1 у матеріалах справи не міститься.

Також, в порушення вимог статті 137 ЦПК України, суддя першої інстанції під час проведення розгляду документів поданих з позовом не провів заміну ОСОБА_1 на належних позивачів, чим порушено норми процесуального права.

Вказує, що оскаржуваний договір не є укладеним, як єдиний документ, оскільки сторони не досягли згоди щодо всіх істотних умов і як наслідок не є підписаним Апелянтом.

Не може бути укладеним Договір, який не містить підпису сторони, по якому не проведено замовником оплати, та по якому не вчинено жодних дій по його виконанню. Він не може бути розірваним, оскільки не є укладеним.

Крім того, поставка, монтаж, демонтаж металоконструкцій не відповідали опису, технічній документації описаній в проекті Договору ще раз підтверджує, що між сторонами існували інші домовленості, які не обумовлені положеннями проекту Договору № 233 від 17.03.2023.

Щодо додаткового рішення зазначає, що суд першої інстанції, в порушення вимог статей 246, 270 ЦПК України, його ухвалив без повідомлення відповідача про призначення судового засідання, чим позбавив права останнього на подачу клопотання про зменшення витрат на правничу правову допомогу, визначеного частиною 5 статті 137 ЦПК України, що є порушенням судом першої інстанції процесуального права.

Також, у матеріалах справи відсутній детальний опис робіт (наданих послуг), Акт наданих послуг по Договору, Договір про надання правової (правничої) допомоги на підставі якого проведено оплату по Рахунку №001 від 07.03.2024. Відповідно неможливо визначити об`єми робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Крім того, судом першої інстанції взагалі проігноровані доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, що є порушенням принципу змагальності сторін.

У поданому відзиві, представник позивача - адвокат Черкавський Ю.С., посилаючись на законність та обґрунтованість рішень суду першої інстанції, просить залишити їх без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, а також стягнути із відповідача на користь позивачки витрати на правничу допомогу понесені в суді апеляційної інстанції у сумі 6000,00 грн.

У судовому засіданні ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити і надав пояснення, які відповідають її доводам.

Представник позивача адвокат Черкавський Ю.С. апеляційну скаргу не визнав, просив відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції, яке є законним і обґрунтованим, - залишити без змін.

Належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи позивач у судове засідання не з`явилась, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у її відсутність, що відповідає положенням частини 2 статті 372 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, яке позивачем не оскаржено, суд першої інстанції мотивував його тим, що встановлені у судовому засіданні обставини та досліджені наявні докази, свідчать про наявність правових підстав для розірвання укладеного між сторонами правочину та часткове стягнення із відповідача на користь позивача сплачених на виконання умов договору грошових коштів.

Колегія суддів погоджується із висновками місцевого суду виходячи із такого.

Відповідно до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» (надалі Закону) передбачено, що споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: належну якість продукції та обслуговування.

Правове врегулювання питань, пов`язаних із розірванням укладеного договору, виокремлює, у свою чергу, можливість розірвання договору за згодо сторін, в односторонньому порядку у випадках, визначених законом або договором, за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною.

За приписами частин 1-3 статті 10 Закону споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.

Якщо значну частину обсягу послуги чи робіт (понад сімдесят відсотків загального обсягу) вже було виконано, споживач має право розірвати договір лише стосовно частини послуги або робіт, що залишилася.

Якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця.

Відповідно до положень пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України, однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, який в силу вимог частини 1 статті 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства ( частини 1, 2 статті 207 ЦК України).

Згідно статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу України.

Частиною 1 статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до частин 1, 2 статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно частини 3, 4 статті 849 ЦК України якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника.

Замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підряднику плату за виконану частину роботи та відшкодувати йому збитки, завдані розірванням договору.

За приписами частини 1 статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Як убачається із матеріалів справи 17 березня 2023 року між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено Договір № 233 (надалі Договір), за умовами якого ФОП ОСОБА_2 , як виконавець послуг зобов`язався виготовити протягом 1 місяця з дати підписання договору і внесення авансу наступне замовлення:

Альтанка 6500*4500 модульна, каркасно щитова, утеплена, 1 комплект, згідно з Додатком № 1(надалі «Альтанка») та установити її за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно пункту 1.2. Договору вартість Альтанки з монтажем складає : 573 490,00 грн, без ПДВ (т. 1 а.с.8).

У Додатку 1 до Договору № 233 від 17.03.2023 зазначена Технічна документація (інформація про необхідні технічні, якісні та кількісні характеристики предмета закупівлі), а також строк виготовлення Альтанки: до 20 квітня 2023 року та розрахунок вартості замовлення (т. 1 а.с.9).

Згідно копій платіжних документів, які долучені до справи, громадянами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 були перераховані кошти, як оплата за товари (послуги) на ім`я громадян ФОП ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на загальну суму 348 000 грн (т. 1 а.с.11-17).

У суді першої інстанції, будучи допитаними у якості свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , пояснили, що зазначені вище грошові кошти належали позивачу, і враховуючи похилий вік ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), за проханням останньої, вони перераховували їх відповідачу, як розрахунок за Альтанку.

У судовому засіданні відповідач не заперечив факт надходження та отримання вказаних коштів, а також відрядження підлеглих працівників ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і направлення будівельних матеріалів для установки Альтанки за місцем проживання позивача.

Також встановлено, що 30 травня 2023 року позивачем на ім`я відповідача у зв`язку із невідповідністю комплектації та іншими недоліками альтанки, було направлено заяву із повідомленням про розірвання договору, демонтаж дерев`яного каркасу та вивезення будівельних матеріалів із приватної оселі за адресою: АДРЕСА_1 , в найкоротший термін субота НОМЕР_1 та забезпечити повернення авансової оплати (т.1 а.с.18).

ОСОБА_2 у суді підтвердив факт демонтажу дерев`яного каркасу та вивезення будівельних матеріалів із земельної ділянки позивача.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для розірвання укладеного правочину між сторонами і часткового стягнення із відповідача на користь позивача сплачених згідно умов цього Договору коштів.

А доводи апеляційної скарги відповідача щодо неукладення між ним та позивачем Договору № 233 від 17.03.2023, оскільки враховуючи на його думку, що у графі «Виконавець ФОП ОСОБА_2 » відсутній його підпис, є неприйнятними і безпідставними.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не свідчать про порушення місцевим судом норм матеріального чи процесуального права при вирішенні даного спору.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Посилання щодо незаконності рішення місцевого суду, наведені в апеляційній скарзі не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які ґрунтовно, повно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди апелянта з висновками щодо їх оцінки.

Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими, а рішення суду є законним та ґрунтується на встановлених обставинах справи.

Відтак, у відповідності до положень статті 375 ЦПК України, колегія дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду від 07 березня 2024 року без змін.

Щодо ухвалення додаткового рішення цього суду від 01 квітня 2024 рокупро стягнення на користь ОСОБА_1 витрат, понесених на правничу допомогу, колегія зазначає наступне.

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України).

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (частина перша та друга статті 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зроблено висновки, що «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін».

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У матеріалах справи наявний Договір № 9/34 про надання правничої (адвокатської) допомоги від 15 травня 2023 року укладений між адвокатом Стасовською Є.А. та позивачем; Акт Приймання-передачі наданих послуг від 15.09.2023; Квитанція від 15.09.2023 про сплату ОСОБА_1 за надані юридичні послуги адвокату 23292 грн ( т. 1 а.с. 38, 41, 42). Також міститься Договір про надання правової (правничої) допомоги від 05 лютого 2024 року, укладений між адвокатом Черкавським Ю.С. та ОСОБА_1 ; Рахунок від 07.03.2024 ( де помилково зазначено, що його підставою є Договір про надання правової (правничої) допомоги від 05.02.2023); Прибутковий касовий ордер № 1 від 07 березня 2024 року на суму 8000 грн (т. 2 а.с.66-68).

Суд першої інстанції керуючись принципом розумного підходу до визначення обсягу часу, необхідного для досягнення мети надання кваліфікованої та достатньої правової допомоги, обґрунтовано зменшив розмір витрат за договорами про надання правничої допомоги і стягнув із відповідача на корись позивача замість 31 000,00 грн, які просила позивач, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 14 112,15 грн, що є пропорційною сумою понесених витрат до розміру задоволених позовних вимог.

Підстав для скасування або зміни ухваленого судом першої інстанції додаткового рішення колегія суддів не убачає, тому доводи апеляційної скарги у цій частині є неприйнятними.

Щодо витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції суд зазначає наступне.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України резолютивна частина постанови суду апеляційної інстанції повинна містити зазначення розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

В апеляційному суді представник позивача адвокат Черкавський Ю.С. приймав участь в судовому засіданні, подавав відзив на апеляційну скаргу, до якого долучено Рахунок № 001 від 22.05.2024 (підстава: Договір про надання правової (правничої) допомоги від 05.02.2024); Прибутковий касовий ордер № 1 від 23 травня 2024 року на суму 6000 грн.

З урахуванням викладеного, враховуючи складність справи та обсяг виконаних адвокатом робіт, часом витраченим на їх виконання, колегія суддів дійшла висновку, що на із відповідача на користь позивача ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати, понесені останньою на професійну правничу допомогу в апеляційній інстанції.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 07 березня 2024 року та додаткове рішення цього ж суду від 01 квітня 2024 року без змін.

Стягнути із фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені під час апеляційного розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений: 21 червня 2024 року.