ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

02 квітня 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 749/1374/23

Головуючий у першій інстанції - Чигвінцев М. С.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/637/24

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.

секретар Шкарупа Ю.В.

Позивач: ОСОБА_1

Відповідач: ОСОБА_2

Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_1

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на ухвалу Щорського районного суду Чернігівської області від 22 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів (суддя Чигвінцев М.С.), постановлену о 12 год. 35 хв.у м. Сновськ,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до Щорського районного суду Чернігівської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Ухвалою Щорського районного суду Чернігівської області від 22 лютого 2023 року провадження у вищевказаній справі закрито. Ухвала мотивована тим, що вимога щодо стягнення аліментів не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства оскільки позивачка проживає на території російської федерації та має громадянство цієї держави.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржувану ухвалу, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що оскаржувана ухвала є незаконною оскільки на час звернення з зазначеним позовом до суду діяв договір про правову допомогу між Україною та російською федерацією, тому вона має право на розгляд її справи за місцем реєстрації відповідача в Щорському районному суді Чернігівської області.

До суду надійшов відзив ОСОБА_2 в якому заявник просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін. Відзив мотивовано тим, що апеляційна скарга є необґрунтованою, оскільки на час звернення позивачки до суду вже набрав чинності ЗУ «Про вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року».

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст. 368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону відповідає ухвала суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Відповідно до частини 1 статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно частини 1 статті 3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

При цьому, порядок урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один зі своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок, встановлює Закон України «Про міжнародне приватне право».

У п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлено, що іноземний елемент це ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка проживаючи на території російської федерації та маючи громадянство цієї держави 16 грудня 2023 року звернулась з позовом до свого батька - ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Позов обґрунтувала тим, що з 01 вересня 2023 року навчається в «Міреа - російський технологічний універсітет», в зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, яку її батько в добровільному порядку не надає.

З огляду на те, що позивачка є громадянкою російської федерацієї, то дана справа є справою з інозеним елементом і питання підсудності цієї справи визначається з урахуванням норм Закону України «Про міжнародне приватне право».

Згідно частини 1 статті 67 Закону України «Про міжнародне приватне право» зобов`язання щодо утримання що виникають із сімейних відносин регулюються правом держави у якій має місце проживання особа яка має право на утримання.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди розглядають будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках, якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні.

З викладеного слідує, що відповідно до положень Закону України «Про міжнародне приватне право» вимога ОСОБА_1 про стягнення аліментів не може бути предметом розгляду в суді на території України та підлягає пред`явленню до компетентного суду російської федерації.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно частини 1 статті 256 ЦПК України, якщо провадження закривається з підстав, визначених пунктом 1 частини 1 статті 255 цього Кодексу, суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Зважаючи на те, що пред`явлена ОСОБА_1 вимога щодо стягнення аліментів не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що провадження у справі слід закрити та роз`яснити позивачці, що з такими вимогами їй слід звернутися до компетентного органу російської федерації.

Доводи апеляційної скарги про те, що на час звернення з зазначеним позовом до суду діяв договір про правову допомогу між Україною та російською федерацією є безпідставними, оскільки прийнятий 01 грудня 2022 року Закон України № 2783-IX «Про вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року», набрав чинності 23 грудня 2022 року, тобто до звернення позивачкою з цим позовом до суду, тому Україна не зобов`язана виконувати умови вказаного договору, що відповідає положенням статті 72 Віденської конвенції про право міжнародних договорів та статті 25 Закону України «Про міжнародні договори України».

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для закриття провадження у справі не спростовують, ухвалу суду постановлено з дотриманням норм процесуального права, а тому підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 375, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Щорського районного суду Чернігівської області від 22 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 03 квітня 2024 року.

Головуючий: Судді: