ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2024 року

м. Київ

справа № 759/9359/22

провадження № 61-3882св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Олійник А. С., Сердюка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Чучковська Анна Вячеславівна, на рішення Святошинського районного суду міста Києва

від 06 жовтня 2022 року та додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києва від 19 жовтня 2022 року у складі судді Ул`яновської О. В., постанову Київського апеляційного суду від 07 лютого 2023 року у складі колегії суддів Сушко Л. П., Олійника В. І., Сліпченка О. І. та додаткову постанову Київського апеляційного суду від 28 лютого 2023 року у складі колегії суддів Сушко Л. П., Олійника В. І., Кирилюк Г. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом

до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно у порядку спадкування за законом.

Позовні вимоги мотивовано тим, що з 05 вересня 1984 року ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 . У шлюбі подружжя не мало спільних дітей, проте у чоловіка була дочка від попереднього шлюбу ОСОБА_2 (відповідач у справі).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер і після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з рухомого та нерухомого майна:

1/2 частки квартири АДРЕСА_1 ;

1/2 частки квартири АДРЕСА_2 ;

1/2 частки гаражного боксу № НОМЕР_1 у гаражному кооперативі « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на АДРЕСА_3 ;

1/2 частки земельної ділянки з кадастровим номером :75:670:0075, цільове призначення - для ведення садівництва, площею 0,1014 га, яка розташована за адресою:

АДРЕСА_4;

1/2 частки земельної ділянки з кадастровим номером :75:670:0244, цільове призначення - для ведення садівництва, площею 0,0980 га, яка розташована за адресою:

АДРЕСА_5;

1/2 частки завершеного будівництвом і прийнятого в експлуатацію садового (дачного) будинку загальною площею 380,7 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_5 ;

1/2 частки автомобіля Toyota Avensis д. н. НОМЕР_2 , титульним власником якого є спадкодавець;

1/2 частки грошових вкладів на загальну суму 41 629,70 грн та

2 915,25 євро;

1/2 частки простих бездокументарних іменних акцій Акціонерного товариства «Укртелеком» у кількості 3060 штук, загальною номінальною вартістю 765,00 грн.

На більшу частину вказаного майна позивач отримала на шлюбну половину правовстановлюючі документи та відповідні свідоцтва про право на спадщину, проте спір між сторонами виник щодо на квартири

АДРЕСА_1 , земельної ділянки з кадастровим номером :75:670:0244, цільове призначення - для ведення садівництва, площею 0,0980 га, яка розташована за адресою:

АДРЕСА_5 , та завершеного будівництвом і прийнятого в експлуатацію садового (дачного) будинку загальною площею 380,7 кв. м, що розташований за адресою:

АДРЕСА_5 .

20 грудня 2021 року заведено спадкову справу № 4/2021 за заявою ОСОБА_2 та за заявою ОСОБА_1 від 19 січня 2022 року.

Відповідно до постанови приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кравченко І. О. від 28 липня 2022 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності спадкодавця на зазначене майно (щодо квартири

АДРЕСА_1 та садового (дачного) будинку загальною площею 380,7 кв. м

на АДРЕСА_5 ).

Відповідно до постанови приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кравченко І. О. від 15 вересня 2022 року земельна ділянка з кадастровим номером :75:670:0075 є особистою приватною власністю спадкодавця, а не спільною власністю подружжя,

а тому ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Крім того, у постановах про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину зазначалося про те, що до 13 жовтня 2022 року свідоцтва про право на спадщину не можуть бути видані у зв`язку зі встановленим граничним строком зупинення перебігу строку для прийняття спадщини відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану».

У зв`язку з неможливістю у досудовому порядку відновити свої спадкові права, ОСОБА_1 просила суд:

визнати за ОСОБА_1 право власності на 3/4 частки квартири

АДРЕСА_1 , з яких 1/4 частка в порядку спадкування після смерті чоловіка ОСОБА_3 , а 1/2 частка як шлюбна половина у спільній сумісній власності;

визнати за ОСОБА_1 право власності на 3/4 частки земельної ділянки з кадастровим номером :75:670:0244, цільове призначення - для ведення садівництва, площею 0,0980 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_5;

визнати за ОСОБА_1 право власності на 3/4 частки завершеного будівництвом і прийнятого в експлуатацію садового (дачного) будинку загальною площею 380,7 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_5 ;

визнати за відповідачем ОСОБА_2 право власності на 1/4 частку спірного майна.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 06 жовтня

2022 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції вважав, що позивач обрала неефективний спосіб захисту свого порушеного права, оскільки їй необхідно звернутися до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Додатковим рішенням Святошинського районного суду міста Києва

від 19 жовтня 2022 року заяву представника відповідача про стягнення судових витрат на правничу допомогу задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у розмірі 75 888,75 грн. У решті вимог заяви відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 07 лютого 2023 року рішення Святошинського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2022 року та додаткове рішення цього ж суду від 19 жовтня 2022 року залишено без змін.

Посилаючись на постанову Кабінету Міністрів України від 28 лютого

2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», апеляційний суд вважав, що строк прийняття спадщини закінчується

13 жовтня 2022 року, а тому лише після цього строку та подання спадкоємцями правовстановлюючих документів нотаріус вправі видати свідоцтво про право на спадщину. У зв`язку з зазначеним, на думку апеляційного суду, позовні вимоги заявлені передчасно, що не позбавляє позивача вирішити питання в позасудовому порядку.

Додатковою постановою Київського апеляційного суду від 28 лютого

2023 року заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн. В іншій частині вимог заяви відмовлено.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

17 березня 2023 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат

Чучковська А. В., звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2022 року, додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києва від

19 жовтня 2022 року, постанову Київського апеляційного суду від 07 лютого 2023 року та додаткову постанову Київського апеляційного суду від 28 лютого 2023 року, у якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

У касаційній скарзі як на підставу касаційного оскарження судових рішень заявник посилається на пункти 1, 3 частини другої статті 389 ЦПК України.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що, відмовляючи в задоволенні позовних вимог по суті спору, суди першої та апеляційної інстанцій помилково зазначили, що підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом є пропуск строку прийняття спадщини, оскільки спір не стосується спадкування за заповітом, а відмова у вчиненні нотаріальної дії обґрунтована іншими підставами, зокрема відсутністю правовстановлюючих документів. Крім того, суди застосували норми права, що не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, зокрема положення статей 1272, 1299 ЦК України.

Суди повно та всебічно не дослідили обставин, що мають значення для справи, не звернули уваги на наявність у матеріалах спадкової справи двох постанов нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28 липня

2022 року та від 15 вересня 2022 року, а тому не аналізували та не досліджували підстав відмови нотаріуса та можливості захисту порушеного права позивача у досудовому порядку.

Крім того, постанова апеляційного суду суперечить правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 09 листопада 2022 року у справі № 205/7254/18, відповідно до якого не можуть одночасно існувати два судові рішення, у яких установлено взаємовиключні юридичні факти щодо тієї самої особи та того самого предмета спору. Погоджуючись із висновком суду першої інстанції щодо пропуску позивачем строку для прийняття спадщини та обрання неефективного способу захисту, апеляційний суд виснував про те, що позовні вимоги заявлено передчасно, оскільки позивач може відновити своє порушене право у позасудовому порядку.

Ухвалюючи додаткове рішення у справі, суд першої інстанції не повідомив сторону позивача про день і час розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення, що суперечить правовому висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 18 квітня 2022 року у справі № 522/18010/18. Крім того, позивач не отримувала заяви, чим була позбавлена можливості подати свої заперечення щодо визначеного розміру понесених витрат на правничу допомогу.

Висновки суду першої інстанції про стягнення на користь відповідача витрат на правову допомогу суперечать правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15, від 21 серпня 2019 року у справі № 922/2821/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 911/739/15, від 20 листопада 2018 року у справі № 910/2320/17.

Додаткова постанова апеляційного суду не відповідає правовим висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі

№ 755/9215/15, щодо дотримання критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката.

У травні 2023 року ОСОБА_2 подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у якому просить суд залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, посилаючись на безпідставність доводів скарги.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 20 квітня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано її матеріали з суду першої інстанції.

У квітні 2023 року матеріали справи № 759/9359/22 надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 21 травня 2024 року справу призначено до судового розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 (а. с. 11, т. 1).

Згідно з витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі 20 грудня 2021 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравченко І. О. здійснила реєстрацію спадкової справи, спадкодавцем за якою є ОСОБА_3 (а. с. 12, т. 1).

Спадкоємцями є дружина спадкодавця ОСОБА_1 та дочка спадкодавця ОСОБА_2 (а. с. 206, т. 1).

28 липня 2022 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравченко І. О. винесла постанову № 12/02-31 про відмову

ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право власності на 1/2 частку в спільно набутому майні подружжя, а саме:

1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , 1/2 частку завершеного будівництвом і прийнятого в експлуатацію садового (дачного) будинку загальною площею 380,7 кв. м, розташованого за адресою:

АДРЕСА_5 (а. с. 44, 45, т. 1).

Відмову мотивовано тим, що нотаріусу не надано документів, які підтверджують право власності спадкодавця ОСОБА_3 на квартиру

АДРЕСА_1 та садовий будинок на АДРЕСА_5 . Крім того, нотаріус зазначила, що відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого

2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» строк прийняття спадщини закінчується 13 жовтня 2022 року, а тому лише після цього строку нотаріус вправі видати свідоцтво про право на спадщину.

Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кравченко І. О. від 15 вересня 2022 року № 18/02-21 відмовлено

ОСОБА_1 у видачі свідоцтва на право власності на 1/2 частку у майні подружжя, набутого у період зареєстрованого шлюбу, а саме на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,0980 га, кадастровий номер :75:670:0244, яка надана для садівництва, що розташована за адресою: АДРЕСА_5 ).

Відмову мотивовано тим, що земельна ділянка отримана ОСОБА_3 у порядку реалізації права на приватизацію, є особистою власністю померлого, а не спільною власністю подружжя (а. с. 162, 163, т. 1).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши доводи касаційної скарги з підстав та у межах касаційного оскарження, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувані судові рішення не відповідають зазначеним вимогам закону.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який

не суперечить закону.

Відповідно до статті 10 ЦПК України при розгляді справи суд керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї (далі - Конвенція), згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (далі - ЄСПЛ). Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, а відповідно до статті 6 Конвенції таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які мають бути справедливими.

У пункті 1 статті 6 Конвенції визначено право кожного на справедливий

і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним

і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Предметом спору у справі, що переглядається, є визнання права власності на майно у порядку спадкування за законом.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно до нотаріуса, який відповідно до вимог статті 68 Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтвата склад спадкового майна.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Отже, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку

є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку.

Схожий за змістом правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 11 травня 2022 року у справі № 450/3258/17, від 28 квітня 2022 року у справі № 352/494/16-ц.

Матеріалами спадкової справи № 4/2021 щодо майна ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , підтверджено, що 19 січня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Кравченко І. О. з заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_3 .

Постановою приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Кравченко І. О. від 28 липня 2022 року № 12/02-31 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії про видачу свідоцтва на право власності на 1/2 частку в спільно набутому майні подружжя, а саме: 1/2 частку квартири

АДРЕСА_1 , 1/2 частку завершеного будівництвом і прийнятого в експлуатацію садового (дачного) будинку загальною площею 380,7 кв. м, розташованого за адресою:

АДРЕСА_5 .

Відмову у вчиненні нотаріальної дії мотивовано тим, що спадкоємець не надала правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності померлого ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 , а також садовий будинок, розташований за адресою:

АДРЕСА_5 . Крім того, нотаріус зазначила, що відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» строк прийняття спадщини закінчується 13 жовтня 2022 року, а тому лише після цього строку нотаріус вправі видати свідоцтво про право на спадщину (а. с. 150, 151, т. 1).

Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кравченко І. О. від 15 вересня 2022 року № 18/02-21 відмовлено

ОСОБА_1 у видачі свідоцтва на право власності на 1/2 частку у майні подружжя, набутого у період зареєстрованого шлюбу, а саме на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,0980 га, кадастровий номер :75:670:0244, яка надана для садівництва, що розташована за адресою: АДРЕСА_5 ).

Відмову у вчиненні нотаріальної дії мотивовано тим, що земельна ділянка площею 0,0980 га, кадастровий номер :75:670:0244, що розташована за адресою:

АДРЕСА_5 , була приватизована ОСОБА_2 на підставі рішення Київської міської ради від 07 липня 1998 року № 66/13. Таким чином, оскільки земельна ділянка отримана ОСОБА_3 у порядку реалізації права на приватизацію, вона є особистою власністю померлого, а не спільною власністю подружжя (а. с. 162, 163, т. 1).

Звертаючись до суду із позовом про визнання права власності на майно у порядку спадкування за законом, ОСОБА_1 вказувала на незаконність відмови нотаріуса у частині відмови у вчиненні нотаріальної дії щодо оформлення права на спадщину та, як наслідок, неможливість відновлення спадкових прав у досудовому порядку.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції посилався на те, що підставою для відмови заявнику у вчиненні нотаріальної дії, а саме відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, є пропуск строку для прийняття спадщини, встановленого законодавством. У зв`язку з зазначеним, на думку суду першої інстанції, позивач обрала неефективний спосіб захисту свого порушеного права, оскільки їй необхідно звернутися до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Разом із тим, аналіз постанов приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кравченко І. О. від 28 липня 2022 року № 12/02-31 та від 15 вересня 2022 року № 18/02-21 свідчить про інші підстави відмови у вчиненні нотаріальної дії, які не стосуються пропуску заявником строку для прийняття спадщини, встановленого законодавством.

При цьому в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду першої інстанції взагалі відсутні посилання та аналіз постанови приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кравченко І. О. від 15 вересня

2022 року № 18/02-21 про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно не дослідив обставин справи, не встановив характер спірних правовідносин та вважав, що позивач звернулася за захистом своїх спадкових прав із порушенням встановлених законом строків, у зв`язку з чим належним способом захисту буде звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

У свою чергу, апеляційний суд, погоджуючись по суті із висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову та залишаючи рішення суду без змін, зазначив, що строк прийняття спадщини закінчується 13 жовтня 2022 року, а тому позовні вимоги заявлені передчасно, що не позбавляє позивача вирішити питання в позасудовому порядку, посилаючись при цьому на пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року

№ 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану».

Колегія суддів зауважує, що не може одночасно існувати двох судових рішень, у яких встановлені взаємовиключні юридичні факти щодо однієї і тієї самої особи та стосовно одного й того самого предмета спору.

Щодо застосування судами пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)

У постанові Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі № 676/47/21 (провадження № 61-8014св22) зроблено правовий висновок такого змісту:

«У доктрині приватного права зауважується, що ієрархія актів цивільного законодавства може базуватися на їх юридичній силі (вимір по вертикалі). Вона поширюється, по-перше, на співвідношення закону та підзаконних актів та, по-друге, на співвідношення Конституції та законів (як кодифікованих, так і інших (поточних)). Одночасно слід визнати існування ієрархії між ЦК як кодифікованим законом та іншими (поточними) законами, що регулюють цивільні відносини. Ця ієрархія базується на визнанні ЦК основним актом цивільного законодавства (вимір ієрархії по горизонталі).

Стосовно виміру ієрархії актів цивільного законодавства по горизонталі,

то в статті 4 ЦК України закріплюється пріоритет норм ЦК (як основного регулятора приватних відносин) над нормами інших законів. Причому, що такий спосіб вирішення колізії норм ЦК із нормами інших законів, із констатацією пріоритету норм ЦК над нормами інших законів, підтримувався, зокрема, Конституційним Судом України (див. рішення від 13 березня

2012 року у справі № 5-рп/2012), Верховним Судом України (див. постанову Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13, постанову Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі

№ 6-2023цс15), Великою Палатою Верховного Суду (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року в справі № 334/3161/17 (провадження № 14-188 цс 20).

Щодо виміру ієрархії актів цивільного законодавства по вертикалі, то в статті 4 ЦК України встановлено повний перелік нормативно-правових актів, якими можуть регулюватися цивільні відносини. Крім Конституції України,

ЦК України та інших законів України, цивільні відносини можуть регулюватися, за загальним правилом, лише такими підзаконними актами, як: акти Президента України, видані у випадках, установлених виключно Конституцією України; постанови Кабінету Міністрів України, що не суперечать положенням ЦК України та інших законів України. Якщо постанова Кабінету Міністрів України суперечить положенням ЦК України, або іншому закону, мають застосовуватися відповідні положення ЦК або іншого закону. Інші органи державної влади України та органи влади Автономної Республіки Крим можуть видавати нормативні акти, що регулюють цивільні відносини, лише у випадках і в межах, установлених Конституцією України та законом. Таким чином можливість видання актів цивільного законодавства на підзаконному рівні для зазначених органів суттєвим чином обмежена

(див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2019 року в справі

№ 490/7071/16-ц (провадження № 61-25815св18).

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття (стаття 1270 ЦК України).

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (стаття 1272 ЦК України).

Установлено, що на час воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини (пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого

2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану»,

в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Тлумачення вказаних норм, з урахуванням виміру ієрархії актів цивільного законодавства по вертикалі, свідчить, що:

правила щодо строку на прийняття спадщини (початок перебігу, наслідки спливу) регулюються ЦК України, який прийнятий Верховною Радою України і є основним актом цивільного законодавства України;

строк на прийняття спадщини за своєю суттю є присічним (статті 1270, 1272 ЦК), оскільки його сплив призводить до того, що спадкоємець вважається таким, який не прийняв спадщину. Тобто сплив строку «присікає» право на прийняття спадщини. Проте в законі, вочевидь з урахуванням сутності права на прийняття спадщини як майнового, передбачена можливість: за згодою самих спадкоємців, що прийняли спадщину, подати заяву про прийняття спадщини (частина друга статті 1272 ЦК України); для спадкоємця звернутися з позовною вимогою та за наявності поважної причини суд визначає додатковий строк на прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України);

законодавець як у статті 1270 ЦК України, так і в інших нормах ЦК України, не передбачає допустимості існування такої конструкції, як «зупинення перебігу строку на прийняття спадщини» та можливості в постанові Кабінету Міністрів України визначати інші правила щодо строку на прийняття спадщини;

пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року

№ 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) суперечить статтям 1270, 1272 ЦК України, а тому не підлягає застосуванню».

З огляду на зазначене Верховний Суд констатує помилковість висновків апеляційного суду про відмову в задоволенні позову з посиланням на те, що визначений судом строк для подання заяви про прийняття спадщини з урахуванням запровадженого воєнного стану був продовжений, а тому позовні вимоги заявлені передчасно, що не позбавляє позивача вирішити питання в позасудовому порядку, оскільки Верховний Суд у постанові

від 25 січня 2023 року у справі № 676/47/21 дійшов висновку про те, що постанова Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» суперечить статтям 1270, 1272 ЦК України, а тому не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Отже, колегія суддів виснує про те, що суди повно та всебічно не дослідили обставини, що мають значення для справи, не звернули уваги на наявність у матеріалах спадкової справи двох постанов нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28 липня 2022 року та від 15 вересня 2022 року, не надали належної правової оцінки дійсним підставам відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, не встановили характер спірних правовідносин, помилково зазначивши, що підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом є пропуск строку прийняття спадщини, оскільки спір не стосується спадкування за заповітом, а відмова у вчиненні нотаріальної дії обґрунтована іншими підставами, зокрема відсутністю правовстановлюючих документів. Крім того, суди застосували норми права, що не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, зокрема пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який за висновком Верховного Суду суперечить статтям 1270, 1272 ЦК України.

Оскільки суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами першої та апеляційної інстанцій, з`ясовувати дійсні обставини справи, колегія суддів з метою дотримання принципів справедливості, добросовісності та розумності, що є загальними засадами цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України), а також основоположних засад (принципів) цивільного судочинства (частина третя статті 2 ЦПК України), доходить висновку про направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати викладене в цій постанові, повно та всебічно дослідити обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, надати належну оцінку доказам: кожному доказу окремо, а також взаємному зв`язку доказів у їх сукупності, у результаті чого ухвалити законне та справедливе рішення із дотриманням норм матеріального та процесуального права.

У зв`язку з висновком Верховного Суду про скасування рішення Святошинського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2022 року та постанови Київського апеляційного суду від 07 лютого 2023 року скасуванню підлягають також і додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києва від 19 жовтня 2022 року та додаткова постанова Київського апеляційного суду від 28 лютого 2023 року, які є похідними від первісного судового акта та його невіддільною складовою частиною.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку про те, що оскаржувані судові рішення прийняті без додержання норм процесуального права та з порушенням норм матеріального права. У зв`язку з наведеним, із метою повного, всебічного та об`єктивного дослідження і встановлення фактичних обставин, що мають важливе значення для правильного вирішення справи, касаційний суд вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити, оскаржувані судові рішення скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Щодо судових витрат

Постанова суду касаційної інстанції складається, крім іншого, і з розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції (підпункт «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України).

Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими у статтях 141, 142 ЦПК України. У статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У частині тринадцятій статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У випадку, якщо суд касаційної інстанції скасовує судові рішення

з направленням справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат (див. постанову Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі

№ 530/1731/16-ц).

Ураховуючи, що справа направляється на новий розгляд до суду першої інстанції, суд касаційної інстанції не здійснює розподіл судових витрат.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Чучковська Анна Вячеславівна, задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 06 жовтня

2022 року, додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києва від 19 жовтня 2022 року, постанову Київського апеляційного суду

від 07 лютого 2023 року та додаткову постанову Київського апеляційного суду від 28 лютого 2023 року скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий І. М. Фаловська

Судді В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко

А. С. Олійник

В. В. Сердюк