Постанова

Іменем України

17 грудня 2024 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/17943/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О. В., Немировської О. В.,

за участю секретаря Марченка М. С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну ОСОБА_1 та ОСОБА_2

на рішення Голосіївського районного суду м. Києва

від 21 серпня 2024 року

в складі судді Хоменко В. С.

у цивільній справі №752/14862/19 Голосіївського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2

до ОСОБА_3 , ОСОБА_4

про усунення перешкод у користуванні майном, зобов'язання вчинити дії та відшкодування шкоди

У С Т А Н О В И В:

В липні 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із вказаним позовом, в якому, з урахуванням заяви про зміну предмета позову, просили:

усунути перешкоди у користуванні межовими спорудами, а саме: гараж літера «Б», сарай літера «В», сарай літера «Г», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , які мають спільну стіну із сусідніми спорудами та розташовані на межі земельних ділянок ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ;

стягнути на користь ОСОБА_1 і ОСОБА_2 солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 збитки в розмірі 58 311,56 грн, з яких: 21 310 грн - збитки, понесені на відшкодування знищеного майна, 34 765 грн - збитки, понесені на відпустку та геодезичні послуги; 2 236,56 грн - збитки, понесені на витрату пального; моральну шкоду в розмірі 120 000 грн.

Позовна заява мотивована тим, що позивачі є власниками будинку з господарськими спорудами (гараж літера «Б», сарай літера «В», сарай літера «Г»), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки №:79:322:0003, площею 0,0603 га. Відповідачу ОСОБА_3 належить земельна ділянка та будинок з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказують, що мають із відповідачами спільну стіну гаража літера «Б» та сараю літера «В» із сусідньою земельною ділянкою, що належить ОСОБА_3 . Відповідачка здійснила демонтаж будівлі гаража, що знаходиться на їх земельній ділянці, внаслідок чого повністю зруйновано спільну стіну гаража та сараю, яка була по суті межовою спорудою і без будь-яких дозвільних документів на проведення такого демонтажу, а також за відсутності їх згоди та в той час, коли вони знаходилися на відпочинку за кордоном.

Вважають, що такі дії відповідачів по знищенню стіни, яка перебуває у їх спільному користуванні, порушують їх права власників, що також завдає їм моральної шкоди, яка виражається у моральних стражданнях та переживаннях, пов`язаних із знищенням належного їм майна.

Крім того, позивачі зазначили, що понесли витрати (збитки) на відпустку, через те, що неправомірні дії відповідачів щодо знищення стіни тривали весь час їх перебування за кордоном, як наслідок відпустка не стала їм відпочинком, а принесла страждання. Вони понесли витрати на послуги геодезистів за проведення геодезичної зйомки та визначення межі земельних ділянок, а також понесли витрати на пальне з метою захисту права власності, порушеного відповідачами, та витрати на відновлення за допомогою будівельників межової стіни.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 21 серпня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивачі звернулися до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги вказували, що суд неправильно застосував норми матеріального права, а саме положення ст. 316, 317, 319, 321, 328, 358 ЦК України, 108 Земельного кодексу України, а також не врахував правових висновків Верховного Суду, викладених у справах №757/45797/16 та №323/1862/16, і як наслідок ухвалив несправедливе рішення про відмову в задоволенні позову.

Суд належним чином не дослідив докази у справі, а саме технічні паспорти суміжних споруд, фотоматеріали та роздруківки з Google-карт, які підтверджують, що гараж літера "Б" та сарай літера "Б" домоволодіння по АДРЕСА_1 суміжно (впритул) побудовані з гаражем домоволодіння по АДРЕСА_1 , належним відповідачці ОСОБА_3 , що призвело до неправильного вирішення спору.

Судом першої інстанції не досліджено, що стіна по суті була одночасно на двох технічних документаціях обох будинків та мала аналогічний розмір; відповідачем протиправно знищено доказ, незважаючи на існування ухвали суду про забезпечення позову та відкрите виконавче провадження з її виконання; не враховано, що станом на дату ухвалення оскаржуваного рішення позивачами вже було відновлено стіну по межі земельних ділянок, яка в тому числі продовжує виконувати функцію паркану.

Судом не враховано, що саме протиправні дії відповідача (знищення майна та доказу) унеможливили проведення будівельної чи іншої експертиз.

За наведених обставин просили рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 21 серпня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених в ній. Зазначив, що позивач ОСОБА_2 повідомлена про розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідач про день, час та місце розгляду справи в суді апеляційної інстанції повідомлені відповідно до вимог п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , перевірила законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, та дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є власниками земельної ділянки, кадастровий номер :79:322:0003, площею 0,0603 га, та житлового будинку, зазначеного на плані літерою «А», а також господарських та побутових будівель і споруд: гаража, зазначеного на плані літерою «Б», сараю, зазначеного на плані літерою «В», сараю, зазначеного на плані літерою «Г», альтанки, зазначеної на плані літерою «Д», споруди № 1-5, І-ІІ, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_3 є власником суміжної земельної ділянки кадастровий номер :79:322:0001, площею 0,0809 га, житлового будинку літ. Д - житловий будинок, літ. Д-ІІ житловий будинок (ІІ поверх), літ. В - гараж, № 1-4 споруди, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

З долучених позивачами до позовної заяви письмових доказів, а саме із схематичних планів суміжних земельних ділянок сторін вбачається, що сарай літера "В", розміщений на земельній ділянці позивачів по АДРЕСА_1 , має частково спільну стіну із сусідньою земельною ділянкою та гаражем, що належить ОСОБА_3 , як власнику домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Також обставина про розташування сараю, що належить позивачам, та гаражу, що належить ОСОБА_3 , підтверджується планом присадибної ділянки по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 , експлікацією угідь (план встановлення меж земельної ділянки), кадастровим планом земельної ділянки ( АДРЕСА_1 ).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачі посилалися на те, що за їх відсутності та без їх згоди, а також без будь-яких дозвільних документів, власник суміжної земельної ділянки ОСОБА_3 та її донька ОСОБА_4 повністю зруйнували спільну стіну їх гаражів. Демонтаж (знищення) відповідачами стіни гаражу та сараю призвело до порушення їх прав, оскільки суміжні гаражі виконували функцію межової споруди та фактично була продовженням паркану.

За приписами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Дослідження доказів - це безпосереднє сприйняття і вивчення судом в судовому засіданні інформації про фактичні дані, представленої сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, за допомогою передбачених в законі засобів доказування на підставі принципів усності та безпосередності. Предметом доказування у кожній справі є факти, які становлять основу заявлених вимог і заперечень проти них або мають інше значення для правильного розгляду справи і підлягають встановленню для прийняття судового рішення.

Аналіз наведених положень закону приводить до висновку, що позивачі повинні довести належними доказами не лише факт того, що їх сарай та гараж з гаражем відповідача ОСОБА_3 мали спільну стіну, що виконувала функцію межової споруди, а й факт того, що саме відповідачі зруйнували таку спільну стіну, що призвело до порушення майнових прав позивачів.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини 2 статті 76 ЦПК України ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що ним було прийнято рішення реконструкції гаражу, стіна якого є межовою спорудою. З фото, наявних в матеріалах справи, вбачається, що три стіни гаражу було розібрано позивачами до фундаменту. Як пояснив ОСОБА_1 ним було залишено межову стіну гаражу. Під час перебування у відпустці за кордоном позивачам стало відомо, що відповідачі почали розбирати свою споруду, яка знаходиться на їх земельній ділянці та мала спільну стіну з гаражем позивачів.

Таким чином, доведенню підлягає хто демонтував спільну стіну між спорудами сторін. Відповідачі заперечували факт демонтажу спільної стіни споруд.

Отже, встановлено, що кожна із сторін у справі розібрала свою споруду, що знаходилися на їх земельних ділянках.

Матеріали справи не містять належних, достовірних та достатніх доказів, які б давали суду правові підстави для висновку, що спільну стіну будівельних споруд сторін було зруйновано безпосередньо відповідачами.

Дійсно, в матеріалах справи наявні фото/, з яких вбачається, що спільну стіну (межову споруду) зруйновано.

Проте, надані позивачами фото та відео матеріали не підтверджують факт руйнування саме відповідачами спільної стіни гаражів та сараю. З даних доказів лише вбачається, що на подвір'ї знаходяться жінки та чоловік біля розібраної стіни будівельної споруди. При цьому, в судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що він розібрав свій гараж, але залишив одну стіну.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги, що факт руйнування відповідачами спільної стіни підтверджується неодноразовими викликами поліції за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки матеріали справи не містять належних доказів цих обставин. Так, в матеріалах справи наявна відповідь Голосіївського управління поліції ГУНП у м. Києві на запит адвоката позивачів ОСОБА_5 , в якій зазначено, що 16.07.2019 за адресою позивачів було здійснено виїзд слідчих та техніка-криміналіста. Проте, в даному документі відсутні відомості причини виїзду працівників поліції за місцем проживання позивачів.

Окрім наведених вище аргументів (фото та відео матеріали, виклики поліції) позивачі не доводили суду іншими доказами факт руйнування відповідачами спільної стіни.

Доводи апеляційної скарги, що відповідачі не виконували ухвалу суду про забезпечення позову не підтверджують факт руйнування останніми спільної стіни гаражів та сараю, а відтак такі доводи не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Позивачі не зверталися до суду з клопотанням про допит свідків на підтвердження факту демонтажу стіни відповідачами.

З огляду на відсутність в матеріалах справи належних доказів руйнування відповідачами спільної стіни колегія суддів вважає недоречними доводи апеляційної скарги, що протиправні дії відповідачів унеможливили проведення експертизи.

За обставин, коли наданими позивачами доказами не підтверджується факт руйнування відповідачами спільної стіни, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про не застосування судом першої інстанції норм матеріального права, якими визначено, що без згоди власника сусідньої земельної ділянки інший із сусідів не може ліквідувати або змінити спільну межову споруду.

Ураховуючи наведені обставини та положення закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та мотивованого висновку, що у відповідності до вимог ст. 76, 77 ЦПК України позивачі не надали належних доказів на підтвердження позовних вимог.

Розглядаючи спір суд першої інстанції в межах доводів заяви повно та всебічно дослідив обставини справи, дав належну оцінку зібраним у справі доказам, правильно визначив юридичну природу правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про те, що позовна заява не підлягає задоволенню, про що ухвалив відповідне рішення. Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 21 серпня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 20 грудня 2024 року.

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

О. В. Немировська