Справа № 213/4588/23
Провадження № 2/192/135/24
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 квітня 2024 року Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді Щербини Н.О.,
за участю секретаря судового засідання Короти Л. С.,
представника позивача ОСОБА_1 в режимі відеоконференції
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в смт Солоне Солонянського району Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 01 листопада 2018 року по 31 липня 2023 року в розмірі 23 939 гривень 31 копійка, заборгованості по платі за абонентське обслуговування в розмірі 246 гривень 20 копійок, інфляційних втрат в розмірі 1 954 гривні 94 копійки, 3% річних в сумі 819 гривень 17 копійок, а всього 26 959 гривень 62 копійки.
На обґрунтування позову зазначив, що відповідач з 27 квітня 2018 року є власником квартири АДРЕСА_1 , а позивач здійснює постачання теплової енергії населенню за вказаною адресою.
Позивачем надавались послуги з централізованого опалення, від яких відповідач не відмовлявся та за користування яким проводились нарахування відповідно до встановлених тарифів. Однак, через часткову сплату за користування тепловою енергією відповідачем за період з 01 листопада 2018 року по 31 липня 2023 року виникла заборгованість на суму 23 939 гривень 31 копійка, а також виникла заборгованість по платі за абонентське обслуговування в розмірі 246 гривень 20 копійок, які позивач просить стягнути з відповідача. Відповідно до ст. 625 ЦК України через несвоєчасне виконання зобов`язання щодо сплати спожитих послуг позивач також просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати в розмірі 1 954 гривні 94 копійки, 3% річних в сумі 819 гривень 17 копійок.
Представник позивача ОСОБА_1 в режимі відеоконференції в судовому засіданні не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, а про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відзив на позов не надав.
Ухвалою суду від 02 квітня 2024 року постановлено здійснювати розгляд справи в порядку заочного провадження.
Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 901 ЦК за договором надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується надати послугу, яка споживається у процесі здійснення певної дії або здійснення певної діяльності, а інша сторона зобов`язується сплатити виконавцю дану послугу, якщо інше не встановлено договором.
На підставі ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплову енергію та інші послуги) береться крім квартирної плати згідно затверджених у встановленому законом порядку тарифам.
Згідно із ст. 9, 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Ціни (тарифи) відповідно до закону встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування.
Згідно ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до комунальних послуг відносяться послуги з постачання теплової енергії, постачання гарячої води.
На підставі ч. 5 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.
На підставі п. 2 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, опалювана площа (об`єм) квартири (будинку садибного типу) - загальна площа (об`єм) квартири, а також будинку садибного типу без урахування площі лоджій, балконів, терас. Згідно п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» визначає, що плата за теплову енергію повинна вноситися щомісячно.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 згідно договору купівлі-продажу від 24 квітня 2018 року є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових права (а.с.6).
Згідно рішення виконавчого комітету Криворізької міської ради № 343 від 12 жовтня 2011 року «Про надання згоди на передачу окремих об`єктів теплопостачання від Комунального підприємства «Криворіжтепломережа» до Державного підприємства «Криворізька теплоцентраль» до Державного підприємства «Криворізька теплоцентраль», передано об`єкти теплопостачання у Довгинцівському, Жовтневому, Інгулецькому та Саксаганському районах міста. Таким чином, виконавцем послуги з централізованого опалення для будинку АДРЕСА_2 є АТ «Криворізька теплоцентраль» (а.с.31).
Відповідно до ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», надання комунальних послуг здійснюється безперервно крім часу перериву на між опалювальний період для мереж (систем) опалення (теплопостачання) виходячи з кліматичних умов згідно з нормативно-правовими актами та ліквідації наслідків аварії.
Послуги з теплопостачання надавались відповідачу безперервно, що підтверджується актами про подачу теплоносія та актами про припинення подачі теплоносія, відповідно на початку опалювального сезону, та в кінці (а.с.110-117).
Позивач на виконання своїх зобов`язань надав відповідачу послугу з централізованого опалення за адресою виникнення заборгованості, а тому відповідач, як власник вищезазначеного майна, зобов`язаний оплатити вартість отриманої послуги.
Судом встановлено, що за період з 01 листопада 2018 року по 14 жовтня 2019 року нарахування за послугу з централізованого опалення здійснювалось згідно затверджених тарифів на опалення для абонентів житлових будинків без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії за м2.
За період з 15 жовтня 2019 року у житловому будинку АДРЕСА_2 було встановлено комерційний вузол обліку теплової енергії, у зв`язку з чим нарахування за послуги за період до 31 липня 2023 року здійснювалося згідно об`єму фактично спожитої теплової енергії для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії за спожиті Гкал.
Нарахування за користування послугою з централізованого опалення у період з 01 листопада 2018 року по 31 жовтня 2021 року включно виконувалося згідно з Постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», а п. 18 вказаних Правил № 630 передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку.
Таким чином, нарахування за користування послугами з централізованого опалення за листопад 2018 року споживач повинен сплатити у строк до 20 грудня 2018 року включно, а зобов`язання щодо вищезазначеної послідовності платежів за наступними розрахунковими періодами тривало до 31 жовтня 2021 року.
Відповідно до ч. 3 ст. 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір на надання послуг з централізованого опалення у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та виконавцями цих послуг. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", який був чинний на час виникнення спірних правовідносин, передбачав право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. При цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 1 та 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Разом з тим, факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі №6-2951цс15.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
Пунктами 1, 5 ч. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
З 01 листопада 2021 року по 31 липня 2023 року нарахування заборгованості відбувалося згідно Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року № 315 «Методика розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг».
Законом України «Про внесення змін до деяких законів щодо врегулювання окремих питань у сфері надання житлово-комунальних послуг», який набрав чинності 01 травня 2021 року, до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» було внесено зміни, у тому числі й щодо організації договірних відносин між виконавцями житлово-комунальних послуг та споживачами.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.
Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги.
Позивачем як виконавцем послуг 01 жовтня 2021 року на своєму офіційному сайті було розміщено Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії. Протягом 30 днів з дня опублікування Типового індивідуального договору, на адресу позивача від відповідача та інших мешканців/співвласників будинку за адресою: АДРЕСА_3 не надходило жодних документів які б підтверджували наявність рішення власників багатоквартирного будинку про обрання моделі договірних відносин.
Таким чином, з 01 листопада 2021 року між позивачем та відповідачем, як споживачем послуги з постачання теплової енергії, було фактично укладено Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, а тому відповідач є індивідуальним споживачем і обтяжений обов`язком сплачувати за комунальні послуги.
Відповідно до п. 34 Типового індивідуального договору, споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу.
Таким чином, нараховані кошти за користування послугою з постачання теплової енергії за листопад 2021 року споживач зобов`язаний сплатити у строк до 31 грудня 2021 року включно. Зобов`язання щодо вищезазначеної послідовності платежів за наступними розрахунковими періодами тривало до 31 липня 2023 року.
Згідно розрахунку позивача, з урахуванням часткового погашення заборгованості, у відповідача ОСОБА_2 виникла заборгованість за спожиту теплову енергію в розмірі 23 939 гривень 31 копійка (а.с.106-107), яка підлягає стягненню на користь позивача.
Судом встановлено, що відповідно до п. 30 Типового індивідуального договору, о плата за послугу з постачання теплової енергії складається з: плати за послугу, визначеної відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 830 в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2021 р. № 1022, та Методики розподілу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання; плати за абонентське обслуговування в розмірі, визначеному виконавцем, але не вище граничного розміру, визначеного Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 32 Типового індивідуального договору визначено, що плата за абонентське обслуговування нараховується щомісяця. Початок і закінчення розрахункового періоду для розрахунку за платою за абонентське обслуговування завжди збігаються з початком і закінченням календарного місяця відповідно.
Згідно з Постановою Кабінету Міністрів України «Про встановлення граничного розміру плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для комунальних послуг, що надаються споживачам багатоквартирних будинків за індивідуальними договорами» від 21 серпня 2019 року № 808, держава регулює її граничний рівень.
Плата за абонентське обслуговування (з урахуванням податку на додану вартість), визначена відповідно до планованих витрат виконавця (витрат, пов`язаних з укладенням договору про надання комунальної послуги, із здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води і теплової енергії (у разі їх наявності у будівлі споживача), а також за виконання інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонентів за індивідуальними договорами (крім обслуговування та поточного ремонту внутрішньо-будинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води); - плата за абонентське обслуговування не перевищує граничний розмір плати за абонентське обслуговування, визначеного відповідно до законодавства; - граничний розмір плати за абонентське обслуговування залежить від законодавчо встановленого на відповідну дату розміру прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць; - граничний розмір плати за абонентське обслуговування змінюється одночасно із зміною розміру прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць; - плата за абонентське обслуговування має фіксований розмір у розрахунку на 1 абонента (споживача) в місяць та сплачується протягом року щомісячно; - розмір абонентської плати не залежить від кількісних показників спожитих комунальних послуг.
Судом встановлено, що згідно розрахунку позивача (а.с.35) плата за абонентське обслуговування з лютого 2022 року по липень 2023 року становить 246 гривень 20 копійок. які відповідач не сплатив, а тому розмір такої плати підлягає стягненню на користь позивача.
Вирішуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат в розмірі 1 954 гривні 94 копійки та 3% річних в сумі 819 гривень 17 копійок, суд виходить з того, що згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
З огляду на юридичну природу правовідносин сторін, як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК, як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.
Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 18 березня 2018 року по справі № 210/5796/16-ц.
Таким чином, за умови відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, яка передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Враховуючи положення Постанови КМУ від 5 березня 2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», інфляційні втрати та 3 % річних позивачем було нараховано за період до набрання чинності вищезазначеної Постанови, тобто до 24 лютого 2022 року (а.с.36).
З огляду на вказане, оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання,тому він зобов`язаний сплатити інфляційні втрати, а також три проценти річних від простроченої суми, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частини також підлягають задоволенню.
Суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин, який тривав до 30 червня 2023 року.
Також Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».
Крім того на підставі п. 19 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України (в редакції з 17 березня 2022 року) вбачається, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.
Тому у зв`язку з військовою агресією РФ проти України згідно з Указом Президента України «Про ведення воєнного стану в Україні» № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 5-30 годин 24 лютого 2022 року, який діє до теперішнього часу.
Врахувавши наведені норми, суд дійшов переконання, що для заявлених позивачем вимог за період з 01 листопада 2018 року по 31 липня 2023 року строки загальної позовної давності не спливли, оскільки Законами України були внесені зміни до ЦК щодо продовження строків за ст. 257 ЦК на час дії карантинних обмежень та на час введеного в Україні воєнного стану.
Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 1 грудня 2021 року по справі № 373/651/20.
На підставі викладеного, суд оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, з точки зору їх достатності і взаємного зв`язку у їх сукупності вважає, що існують підстави для задоволення позову.
Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
Таким чином, у зв`язку із задоволенням позовних вимог з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір, сплачений ним під час звернення з позовом до суду.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 141, 247, 259, 263-265, 274, 279 ЦПК України, суд
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне судове рішення складене 04 квітня 2024 року.

Суддя Н. О. Щербина