КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/5017/23
Провадження № 2/488/773/24 р.
РІШЕННЯ

Іменем України

20.06.2024 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого по справі судді Селіщевої Л.І.,

при секретарі Волошиній Я.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, -

Встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом до відповідача ОСОБА_2 , в обґрунтування якого вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла дружина позивача та відповідно мати відповідача ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилась спадщина на належне їй нерухоме майно:

-Земельну ділянку з кадастровим номером :01:000:0715, площею 0,0393 га, яка розташована по АДРЕСА_1 , та має цільове призначення землі сільськогосподарського призначення;

-Земельну ділянку з кадастровим номером :04:006:0033, площею 0,1 га, яка розташована по АДРЕСА_2 , та має цільове призначення землі житлової та громадської забудови.

На час смерті ОСОБА_3 була зареєстрована по АДРЕСА_3 , і разом з нею за цією ж адресою були зареєстровані позивач та відповідач. Позивач вказує, що відповідач фактично не проживав за цією адресою через те, що він постійно мешкає тривалий час за кордоном, тому реєстрація його місця проживання за вказаною адресою має формальний характер, тому спадщину після смерті матері він в установленому законом порядку не прийняв.

Позивач зазначає, що спадщину після смерті ОСОБА_3 фактично прийняв лише він, так як дійсно проживав з нею до часу її смерті по АДРЕСА_3 .

З метою оформлення спадщини позивач звернувся до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Іваненко С.В., яка завела відповідну спадкову справу, проте відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину на усе спадкове майно. Нотаріус мотивувала наявністю ще одного спадкоємця за законом першої черги, відповідача по даній справі, який є таким, що фактично прийняв спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_3 .

Посилаючись на таке і на неможливість в позасудовому порядку оформити спадщину на усе спадкове майно, позивач просив суд визнати за ним право власності на:

- Земельну ділянку з кадастровим номером :01:000:0715, площею 0,0393 га, яка розташована по АДРЕСА_1 , та має цільове призначення землі сільськогосподарського призначення;

-Земельну ділянку з кадастровим номером :04:006:0033, площею 0,1 га, яка розташована по АДРЕСА_2 , та має цільове призначення землі житлової та громадської забудови.

в порядку спадкування за законом після смерті його дружини ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою судді від 11.12.2023 р. було відкрито провадження у даній справі і її розгляд був призначений за правилами загального позовного провадження.

Позивач ОСОБА_1 подав заяву про слухання справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, від його представника адвоката Ганги Д.Г. надійшла заява про визнання позову у повному обсязі, з підтвердженням фактичного не проживання відповідача зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Частиною 5 ст. 268 ЦПК України визначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення поновного судового рішення.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши зібрані по справі письмові докази, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частина 3 ст. 12 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Із матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Миколаєві померла ОСОБА_3 , яка була дружиною позивача ОСОБА_1 та матір`ю відповідача по даній справі ОСОБА_2 .

Із копії спадкової справи № 92/2023, заведеної приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Іваненко С.В. до майна померлої ОСОБА_3 , вбачається, що на випадок своєї смерті остання заповіту не залишила. В установлений законом строк із заявою про прийняття спадщини звернувся чоловік спадкодавця, позивач по даній справі - ОСОБА_1 . Інші особи із заявами про прийняття спадщини не зверталися.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (ст. 1258 ЦК України).

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

В силу ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою-четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто (ч.ч. 1-2 ст. 1269 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1273 ЦК України).

Таким чином право на спадкування здійснюється спадкоємцями шляхом прийняття спадщини або її неприйняття. При цьому діючим законодавством передбачено право спадкоємця відмовитись від прийняття належної йому спадщини.

Спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, і може відкликати відмову від прийняття спадщини протягом вказаного строку.

Положеннями ст. 1270 ЦК України визначено наступні строки для прийняття спадщини:

-загальний строк прийняття спадщини шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини;

-якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців.

Пунктом 3 Постанови КМУ № 164 від 28.02.2022 р. «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» (із внесеними змінами) установлено, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини.

При цьому визначення додаткового строку для подання заяви про відмову від спадщини чинним законодавством України не передбачено.

Виходячи із положень діючого законодавства суд робить висновок, що після закінчення вказаного строку частка у спадщині одного із спадкоємців не може бути збільшена з тих підстав, що інший спадкоємець не бажає оформлювати спадщину та відмовляється від належної йому частки на користь іншого спадкоємця. У такому випадку особа, яка прийняла спадщину (фактично або шляхом подачі заяви до нотаріальної контори), має право розпорядитись усім або частиною майна, отриманого у порядку спадкування шляхом відчуження її іншому спадкоємцеві за договором купівлі-продажу, дарування, міни тощо.

Із наявного у матеріалах спадкової справи витягу з Реєстру територіальної громади м. Миколаєва (а.с. 13) вбачається, що на час своєї смерті ОСОБА_3 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , і разом з нею за цією ж адресою були зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які в силу ст.ст. 1268, 1269 ЦК України є такими, що в установленому законом порядку прийняли спадщину після її смерті.

За такого частка позивача як одного зі спадкоємців за законом першої черги у спадковому майні, що залишилось після смерті ОСОБА_3 , становить 1/2 частину, а не цілу частину, як це вважає позивач.

Не дивлячись на визнання представником відповідача позову у повному обсязі, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі, оскільки на думку суду, це суперечить закону (ч.4 ст. 206 ЦПК України). Наданий представником відповідача лист Державної прикордонної служби України, на думку суду, сам по собі не може вважатись належним та достатнім доказом неприйняття відповідачем спадщини у порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки лише доводить періодичний перетин ним державного кордону України. Натомість доказів, які б достеменно підтверджували постійне проживання відповідача за кордоном починаючи з 2018 року (як це зазначено у заяві представника відповідача), матеріали справи не містять.

З огляду на вищевикладене, суд знаходить позовні вимоги у даній справі такими, що підлягають задоволенню частково.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 258-259, 264-265, 268, 354 ЦПК України, суд,-

Вирішив:

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті його дружини - ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/2 частину наступного нерухомого майна:

-земельної ділянки з кадастровим номером :01:000:0715, площею 0,0393 га, яка розташована по АДРЕСА_1 , та має цільове призначення землі сільськогосподарського призначення;

-земельної ділянки з кадастровим номером :04:006:0033, площею 0,1 га, яка розташована по АДРЕСА_2 , та має цільове призначення землі житлової та громадської забудови.

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення. У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання зареєстровано АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання зареєстровано АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2

Суддя Л.І. Селіщева