Справа № 359/2579/23
Провадження № 2/484/967/24
Рішення

іменем України

17.06.2024 року м. Первомайськ

Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Максютенко О.А.,

за участю секретаря судового засідання Завірюха В.Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Бориспільського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зняття арешту з майна

встановив

представник позивача звернувся до суду з позовною заявою про зняття арешту з всього нерухомого майна та оголошення заборони на його відчуження належного ОСОБА_2 , яка була визнана померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 . Арешт накладено на підставі виконавчого листа 2-2472 від 04.09.2008 року виданого Бориспільським міськрайонним судом та зареєстрований 06.10.2009 року Київською обласною філією державного підприємства «Інформаційний центр», реєстраційний номер 9122097 та просив виключити арешт з Державного реєстру речових прав.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача у справі, посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 мати позивача ОСОБА_2 була визнана померлою. Після її смерті залишилось спадкове майно. Позивач звернувся до державного нотаріуса з заявою прийняти спадщину. Після перевірки наявності обмежень на майно спадкодавця було встановлено обтяження у виді арешту всього нерухомого майна. Арешт було накладено на підставі виконавчого листа №2-2472 від 04.09.2008 року, виданого Бориспільським міськрайоннм судом, реєстраційний номер обтяження 9122097 від 06.10.2009 року.

08.08.2022 року позивач звернувся до відповідача з заявою про зняття арешту з майна за виконавчим провадженням № 10047452.

16.08.2022 року позивач отримав відповідь від Бориспільської виконавчої служби про те, що виконавче провадження знищено за строком їх зберігання, у зв`язку з чим здійснити будь-які дії по виконавчому провадженню не є можливим. 27.09.2013 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження згідно п8.ч.1 ст.49 «ЗУ про виконавче провадження» щодо виконання виконавчого листа виданого Бориспільским міськрайонним судом №1-н284 від 04.09.2008 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь БРПТМ «Райтепломережа» боргу. Даним листом повідомлено, що відповідно до ч.5 ст. 59 Закону України Про виконавче провадження арешт може бути знятий за рішенням суду.

Враховуючи вищенаведене, та те що на сьогодні виконавче провадження закрито. В зв`язку з цим позивач змушений звернутися до суду із даною позовною заявою.

Сторони в судове засідання не з`явилися.

Позивач просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити з підстав наведених у позовній заяві, та на підставі зібраних у справі доказів.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Відповідач, який належним чином повідомлений про відкриття провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження, не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу ч.8 ст.178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані позивачем докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України та ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Судом встановлено, що позивач у справі, ОСОБА_1 вирішив реалізувати належне йому право на спадщину нерухоме майно.

Листом від 16.08.2022 року вих.№ 55898 начальником Бориспільського відділу державної виконавчої служби у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Києва) повідомлено згідно даних АСВП на виконані у відділі перебувало виконавче провадження: ВП №10047452 щодо виконання виконавчого листа виданого Бориспільським районним судом №1-н-284 від 04.09.2008 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь БРПТМ «Райтепломережа» боргу в розмірі 3172.68 грн. 27.09.2013 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження згідно п.8 ч.1 ст.49 «Закону України про виконавче провадження». Виконавче провадження знищено за строком зберігання.

З відомостей ДРРП вбачається, що на все майно власника ОСОБА_2 накладено обтяження відділом державної виконавчої служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції на підставі виконавчого листа 202472 від 04.09.2008 року виданого Бориспільським міськрайонним судом.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, свідоцтво про смерть Серія НОМЕР_1 від 28.11.2017 року, актовий запис № 04.

09.12.2017 року Бориспільською районною державною нотаріальною конторою за № 61709003 зареєстровано спадкову справу після смерті ОСОБА_2 .

З копії спадкової справи вбачається, що з заявою про прийняття спадщини звернувся її син позивач по справі ОСОБА_1 за себе та недієздатного ОСОБА_3 та син ОСОБА_4 . Державним нотаріусом встановлено майно, що належало спадкодавцю, земельні ділянки, житлові будинки та квартира. Свідоцтво про право на спадщину не видавалось.

Відповідно до ч.2 ст.26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Відповідно до статті 41Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відновлення порушеного конституційного права на вільне користування своєю власністю є покладення на відповідача обов`язку усунути перешкоди у користуванні майном.

Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження»: «Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини».

Пленум Верховного Суду України у постанові від 27.08.1976 року №6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» у п. 4 роз`яснив, що за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним.

Відповідно до ч.2 ст.30 ЦПК України, позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцем знаходження цього майна або основної його частини. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Ст.ст.316,317,319ЦКУкраїни регламентовано, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а,ст.321 ЦК України, - що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні. Статтею 391ЦКУкраїни передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до вимог ч.ч.1,2ст.56 ЗУ «При виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року № 5 Про судову практику в справах про зняття арешту з майна позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). А, відповідно до ч.ч.1,2 ст.59 та ст.60 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить саме їй, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. В разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника, арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. В разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Згідно зі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику.

Виходячи з вищевикладеного, на час звернення із заявою до суду за наявності арешту (обтяження,) накладеного на майно позивача, порушується його права як спадкоємця, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися спадковим майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття заборони відчуження об`єктів нерухомого майна, оскільки суду не надано відомостей щодо правомірності подальшого арешту на майно спадкодавця.

Керуючись ст.ст.41,55 Конституції України, ст.ст.16,19,76-89,247,263,264,274-279 ЦПК України,

ухвалив

позов задовольнити.

Зняти арешт з всього нерухомого майна та оголошення заборони на його відчуження належного ОСОБА_2 , яка була визнана померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 . Арешт накладено на підставі виконавчого листа 2-2472 від 04.09.2008 року виданого Бориспільським міськрайонним судом та зареєстрований 06.10.2009 року Київською обласною філією державного підприємства "Інформаційний центр", реєстраційний номер 9122097. Виключити арешт з Державного реєстру речових прав.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або у порядку, передбаченого ч. 2 ст. 273 ЦПК України. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 19.06.2024 року.

Суддя: