Справа № 473/2309/23
РІШЕННЯ

іменем України

(додаткове)

"21" червня 2024 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючої судді Лузан Л.В., за участю секретаря судового засідання Багрін І.А., без участі учасників справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» про визнання дій, бездіяльності незаконними, визнання недійсним договору, стягнення коштів

ВСТАНОВИВ

у травні 2023 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз», в якому з урахуванням поданих у наступному заяв про залишення без розгляду частини позовних вимог, зміну предмета позову, збільшення розміру позовних вимог, просила про: визнання незаконними дій відповідача щодо припинення газопостачання, нарахування заборгованості за послугу з розподілу природного газу за період з січня 2020 року по травень 2023 року; визнання незаконною бездіяльність відповідача щодо розгляду заяви позивачки про поновлення газопостачання; визнання недійсним договору сервісного (технічного) обслуговування, укладеного між сторонами 26 травня 2023 року; стягнення безпідставно отриманих відповідачем коштів у сумі 4 354 грн. 59 коп., стягнення коштів у порядку ст. 625 ЦПК України, компенсації моральної шкоди в розмірі 50 000 грн. 00 коп.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачка ОСОБА_1 була власником житлового будинку АДРЕСА_1 (27 червня 2023 року позивачка відчужила вказаний житловий будинок). Будинок був під`єднаний до газорозподільної системи, природний газ, що постачався до будинку, використовувався для приготувався їжі, опалення будинку. Послуги з розподілу природнього газу надавав АТ «Миколаївгаз». З липня 2019 року позивачка в зв`язку з похилим віком та станом здоров`я за вищевказаною адресою не проживає. 23 листопада 2020 року працівниками АТ «Миколаївгаз» було припинено газопостачання до вказаного будинку шляхом опломбування запірної арматури (крану) на газопроводі-вводі. Згідно акта, що залишили працівники відповідача за вищевказаною адресою, припинення газопостачання відбулося через виток газу. Також у вказаному акті зазначено, що виток газу усунуто. Проте газопостачання до будинку поновлено не було. Вказані дії відповідача позивачка вважала незаконними, оскільки виток газу у системі газопостачання її будинку був фактично відсутній (аварійної ситуації, яка б загрожувала життю, здоров`ю, майну громадян, не було; аварійно-диспетчерська служба газового господарства про виток газу не повідомлялася та для його ліквідації не виїжджала; суміжні споживачі, підключені до газорозподільної системи не повідомлялися), тому у відповідача були відсутні підстави для припинення газопостачання, відповідно до глави 7 розділу VI Кодексу газорозподільних систем. При цьому, відповідач не направляв позивачці повідомлення про встановлення факту витоку газу, необхідності проведення додаткових робіт для поновлення газопостачання.

В зв`язку з вказаним порушенням прав позивачки щодо безперебійного цілодобового доступу до газорозподільної системи остання 03 квітня 2023 року звернулася до відповідача з заявою про поновлення газопостачання, та повторно 13 квітня 2023 року. Проте вказані звернення не були розглянути в строки, передбачені діючим законодавством, газопостачання до будинку не було поновлено, тому вказану бездіяльність позивачка просила визнати незаконною.

При цьому, відповідач продовжував нараховувати плату за послуги з розподілу природного газу, визначивши заборгованість за вказану послугу в розмірі 3 154 грн. 59 коп. за період з січня 2020 року по травень 2023 року. Проте, з огляду на те, що припинення розподілу газопостачання до будинку позивачки відбулося незаконно за ініціативою АТ «Миколаївгаз», підстави для нарахування та стягнення вказаної заборгованості відсутні.

Водночас, з огляду на похилий вік та незадовільний стан здоров`я у позивачки виникла необхідність продати належний останній житловий будинок, у зв`язку з чим та відмовою відповідача відновити газопостачання позивачка була змушена укласти договір №62АN540-4951-23 сервісного (технічного) обслуговування побутового споживача, сплатити в порядку його виконання 1200 грн. 00 коп., а також заборгованість за послуги з розподілу природного газу в сумі 3 154 грн. 59 коп. Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 , на підставі ст. 233 ЦК України просила визнати вказаний договір недійсним, стягнути з відповідача сплачені нею кошти в загальній сумі 4 354 грн. 59 коп., відповідно до ст.1212 ЦК України.

Також на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України позивачка ОСОБА_1 просила стягнути з АТ «Миколаївгаз» 60 грн. 25 коп. та відповідну суму, що має бути визначена судом на час ухвалення судового рішення.

Крім того, позивачка вказувала, що незаконне відключення від газопостачання та нарахування за таких умов заборгованості за послуги з розподілу природного газу завдали їй нервові переживання, оскільки незаконні дії відповідача створювали їй перешкоди в розпорядженні своєю власністю, необхідно було докладати додаткові зусилля для поновлення порушеного права, що було дуже складно з огляду на її вік та стан здоров`я. Компенсацію завданої моральної шкоди позивачка оцінила в 50 000 грн. 00 коп.

07 червня 2024 року Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області ухвалив рішення (повний текст якого було складено 17 червня 2024 року), відповідно до якого позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано дії відповідача щодо припинення розподілу природного газу, нарахування заборгованості за послуги розподілу природного газу незаконними, визнано недійсним договір сервісного (технічного) обслуговування побутового споживача, стягнуто кошти в сумі 4 354 грн. 59 коп., компенсацію моральної шкоди в сумі 5000 грн. 00 коп. В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

11 червня 2024 року представниця позивачки адвокат Чередніченко І.Б. подала до суду заяву про ухвалення додаткового рішення у справі в частині стягнення понесених позивачкою судових витрат, а саме витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 55 100 грн. 00 коп., а також судового збору, сплаченого за видачу копій технічного запису судових засідань в загальному розмірі 194 грн. 68 коп. (з урахуванням банківської комісії).

Представники сторін у судове засідання не з`явилися, про час та місце його проведення були повідомлені належним чином, їх неявка не перешкоджає розгляду заяви.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ч.ч. 1, 2, 3, 8 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч.ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що 08 травня 2023 року між адвокатом Чередніченко І.Б. та ОСОБА_1 був укладений договір про надання правничої допомоги б/н. Відповідно до умов договору адвокат зобов`язалася надати позивачці професійну правничу допомогу, пов`язану з представництвом її інтересів у справі за позовом до АТ «Миколаївгаз» про захист прав споживачів, для чого ОСОБА_1 надала адвокату усі встановлені законом процесуальні права позивача. Зі свого боку позивачка зобов`язалася сплатити на користь адвоката вартість наданої правничої допомоги (гонорар) у розмірі 5000 грн. 00 коп.

Договором від 26 травня 2023 року внесені зміни до вищевказаного договору, відповідно до якого розмір гонорару визначається в акті про обсяг наданих послуг, виходячи з наступного розрахунку: консультації 300 грн. 00 коп., складання позовної заяви 4000 грн. 00 коп., складання заяв по суті 2000 грн. 00 коп., складання процесуальних заяв 1000 грн. 00 коп., подання запиту 500 грн. 00 коп., представництво інтересів позивачки в досудовому порядку 2000 грн. 00 коп., участь у судових засіданнях 2000 грн. 00 коп. (кожне засідання).

Згідно акта наданих послуг професійної правничої (правової) допомоги від 10 червня 2024 року вартість наданих послуг становить 55 100 грн. 00 коп. Вказані послуги позивачкою не сплачені. Згідно договору про внесення змін від 26 травня 2023 року гонорар сплачується клієнтом не пізніше 30 днів з дня ухвалення рішення суду.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого в самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи, чи були вони фактично понесені, та оцінювати їх необхідність.

Водночас Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц зробила висновок про те, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Крім того, в постанові Верховного Суд від 02 лютого 2024 року в справі №910/9714/22 зазначено, що з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову суд може обмежити розмір гонорару огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; тривалість розгляду і складність справи тощо. Подібний висновок викладений у додатковій постанові Верховного Суду від 13 лютого 2024 року в справі №910/12155/22.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, як зазначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Представницею відповідача адвокатом Руденко Н.В. подано клопотання щодо зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, з огляду на їх неспівмірність з позовними вимогами, невідповідність критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру. Крім цього, при вирішенні зазначеного питання повинен бути врахований принцип пропорційності задоволених вимог.

Розподіляючи витрати на професійну правничу допомогу, суд зауважує на те, що наявний в матеріалах акт наданих послуг від 10 червня 2024 року не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

З урахуванням складності справи, обсягу та складності виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності подання всіх заяв з урахуванням ст. 174 ЦПК України, та значимості таких дій у даній справі, виходячи з її конкретних обставин, суд вважає, що заявлена сума компенсації витрат є надмірною, тому суд вважає доведеними витрати позивачки на професійну правничу допомогу в розмірі 18 000 грн. 00 коп.

Разом з тим, ураховуючи принцип пропорційності задоволених вимог при покладенні на сторони судових витрат та зважаючи на те, що з шести пред`явлених позивачкою позовних вимог, задоволені дві вимоги немайнового характеру (18000/6х2), вимоги майнового характеру задоволені на 17 % (3060 грн.), з відповідача на користь позивачки підлягають стягнення витрати на правничу допомогу в загальному розмірі 9 060 грн. 00 коп.

Проте, не підлягають стягненню з відповідача кошти за отримання копій технічного запису судових засідань (проведених за участю представниці позивачки), оскільки вказані витрати не відносяться до витрат, пов`язаних з вчиненням процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Керуючись ст.ст. 133, 137, 141, 258-259, 263-265, 270 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ

стягнути з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» на користь ОСОБА_1 9 060 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .

Відповідач: Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз»: місцезнаходження: місто Миколаїв, вулиця Погранична, будинок № 159, ідентифікаційний код 05410263.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя Л.В. Лузан