КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Євграфової Є.П., Писаної Т.О.,

при секретарі Ганжалі С.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 11 липня 2024 року та на додаткове рішення Подільського районного суду м. Києва від 9 серпня 2024 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної у місті Києві державної адміністрації та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної у місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дітей,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дітей.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що сторони з 19 листопада 2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

Під час шлюбу у сторін народились діти: син ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та донька ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 07.06.2022 шлюб між сторонами було розірвано.

На дату початку повномасштабного вторгнення росії в Україну, сторони разом із дітьми проживали у місті Львові.

05 квітня 2022 року відповідач ОСОБА_1 прийняла рішення про виїзд разом із дітьми до Республіки Франція. Таке рішення попередньо з позивачем не погоджувалося.

ОСОБА_2 неодноразово приїздив до дітей, регулярно підтримував з ними спілкування та у липні 2023 року після спільної відпустки, яка попередньо погоджувалася з відповідачем, діти сказали батьку, що вони хочуть повернутися в Україну.

На прохання дітей, позивач вирішив повернутися з ними в Україну, та з липня 2023 року діти проживають разом із батьком в Києві за адресою: АДРЕСА_1 , де їм створені належні умови.

Позивач ОСОБА_2 зазначив, що діти відвідують загальноосвітню санаторну школу-інтернат №19 м. Києва; вихованням, навчанням, забезпеченням культурної програми у вихідні, допомогою з вивченням домашніх завдань, підтриманням режиму дня, охороною здоров`я та матеріальним утриманням дітей займається батько. Сторони не дійшли згоди щодо визначення місця проживання дітей, а тому позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права та з метою створення найкращих умов для проживання сина та доньки. Зазначає, що діти не хочуть повертатися у Республіку Франція, оскільки там для них немає належних умов для проживання, відповідач постійно працює, та немає можливості забезпечити якнайкращі інтереси їх спільних дітей.

Ухвалою суду від 12 грудня 2023 року прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей.

В обґрунтування зустрічного позову ОСОБА_1 зазначила, що після розірвання шлюбу діти залишились проживати з нею. Після повномасштабного вторгнення російської федерації вона разом із дітьми виїхала до Республіки Франція, де отримала тимчасовий захист та облаштувала умови для нормального життя.

У липні 2023 року позивач за первісним позовом ОСОБА_2 , забравши дітей на відпочинок, вивіз дітей до України, по суті ввівши її в оману, без її згоди на повернення дітей додому в Україну.

ОСОБА_1 зазначила, що під час проживання дітей разом із нею, для них було створено умови для проживання. Діти вивчали у дитячому центрі французьку мову, навчались у школі Робер Манен у м. Невсель, Франція, відвідували художню школу, акробатику, гімнастку, займались тенісом, зараховані до асоціації для зайняття лижним спортом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 11 липня 2024 року первісний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дітей про визначення місця проживання дітей задоволено.

Визначено місце проживання малолітнього сина - ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та малолітньої доньки - ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), із батьком - ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за адресою: АДРЕСА_1 .

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей відмовлено.

Додатковим рішенням Подільського районного суду м. Києва від 9 серпня 2024 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000,00 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 3 вересня 2024 року ОСОБА_1 подала дві апеляційні скарги на рішення Подільського районного суду м. Києва від 11 липня 2024 року та на додаткове рішення Подільського районного суду м. Києва від 9 серпня 2024 року.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги на рішення, зазначила, що в оскаржуваному рішенні судом першої інстанції неповністю з`ясовано обставини справи та не враховано протиправної зміни місця проживання дітей та відібрання батьком з метою зміни їх місця проживання.

Судом першої інстанції не враховано що враховуючи складну безпекову ситуацію в першій половині 2022 року, за погодженням із батьком дітей, ОСОБА_1 виїхала за межі країни та тимчасово проживала на території Французької Республіки.

Також не враховано і те що відповідно до довідки від 09.01.2024, виданої мерією міста Невсель Французької Республіки вбачається, що житло в якому проживала ОСОБА_1 є придатним для проживання її дітей.

З 14.02.2024 ОСОБА_1 має на праві користування окрему житлову квартиру площею 106 кв.м. у місті Ев`ян-ле-Бен.

Вважає, що судом не було враховано і те що апелянт працевлаштувалася за новим місцем проживання, отримує стабільну заробітну плату, що все це було здійснено в інтересах дітей з метою забезпечення їхньої безпеки.

Вважає, що своїми діями ОСОБА_2 вживає дії, направлені на ускладнення спілкування дітей із матір`ю, а також на відчуження дітей від матері, шляхом дискредитації матері в очах дітей, та ускладнення їх взаємного спілкування.

Зазначає, що орган опіки і піклування, вважаючи за доцільне визначити місце проживання дитини разом з батьком, не з`ясував, всі обставини, а саме не надав оцінки тому факту, що дітей в матері було відібрано.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги на додаткове рішення ОСОБА_1 зазначила, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, здійснивши розгляд заяви позивача про ухвалення додаткового рішення в судовому засіданні, за відсутності ОСОБА_1 .

З поданої представником позивача неможливо встановити погодження конкретних грошових зобов`язань за надання правової допомоги.

Вказує, що зі змісту п.5.1, 5.2 договору слідує, що розмір гонорару адвоката не є фіксованим та має бути погоджений сторонами поговору додатково.

З наданого акту від 11.08.2024 не вбачається доказів того, щo сторонами було погоджено розмір винагороди адвоката згідно п.5.1.

Оскільки до заяви, а також до матеріалів справи не долучено двостороннього документа, складеного та підписаного позивачем та адвокатом Щербиною Я.М., зі змісту якого вбачалося би погодження сторонами договору розміру винагороди.

Вважає, що у разі відсутності документального підтвердження погодження вартості години надання правової допомоги згідно п.5.1. подальші розрахунки позивача понесених ним витрат не можуть вважатися обґрунтованими.

Посилалась на позицію ВП ВС від 20 липня 2021 року по справі № 922/2604/20, де зазначено, що відсутність документального підтвердження надання правової допомоги є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, позивач не скористався своїм правом для подачі відзиву.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

Апелянт ОСОБА_1 та її представник адвокат Мілетич О.О., в судовому засіданні підтримали апеляційні скарги з наведених в них підстав, просили їх задовольнити, рішення суду першої інстанції та додаткове рішення скасувати. Ухвалити нове судове рішення про задоволення зустрічного позову.

ОСОБА_2 та його представник адвокат Щербина Я.М., в судовому засіданні заперечували проти апеляційних скарг, просили залишити їх без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, повідомлялись належним чином про дату, час і місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Позиція суду апеляційної інстанції

Вислухавши доповідь судді доповідача, пояснення учасників процесу які з`явились судове засідання, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню враховуючи наступне.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом першої інстанції встановлено, що з 9 листопада 2011 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, зареєстрованому Виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, про що складено актовий запис № 634 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 від 19.11.2011.

За час перебування у шлюбі у сторін народились діти син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у місті Києві 02.08.2013, актовий запис № 1729, та донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , видане Оболонським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві 04.06.2016 року, актовий запис № 1104.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 07 червня 2023 року, яке набрало законної сили 08 липня 2022 року (справа № 758/2490/22), шлюб між сторонами було розірвано.

Діти сторін зареєстровані разом із матір`ю за адресою - АДРЕСА_1 , де фактично проживають із батьком з липня 2023 року.

Зазначена квартира на праві приватної власності належить ОСОБА_2 ,що підтверджується витягом № 39585966 з реєстру речових прав на нерухоме майно від 24.06.2015.

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 22.08.2023, складеного посадовими особами Служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної у місті Києві державної адміністрації, у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 діти проживають разом із батьком, умови для проживання та виховання дітей створені належним чином, а саме - санітарно-гігієнічні умови проживання відповідають нормі, в квартирі наявні необхідні меблі, побутова техніка, комунальні зручності, чисто та охайно. Діти займають окрему кімнату у якій наявне двох`ярусне ліжко, парта, забезпечені одягом, іграшками, продуктами харчування (т.1 арк. спр.44).

Матеріалами справи підтверджуються те, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 01.09.2023 є гравцем футбольної команди ДЮСШ «Поділ» та учасником районних та міських змагань. Має щотижневий графік тренувань за розкладом: понеділок, вівторок, четвер - 18:00 по 19:30.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залучена до роботи у шкільних гуртках: театральний, живопис, акторська майстерність.

Дійти спільної згоди щодо визначення місця проживання та виховання дітей батьки самостійно не змогли.

Згідно з висновку органу опіки і піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 11.12.2023 за № 106-11107 щодо визначення місця проживання малолітніх дітей зазначено, що з метою надання до суду письмового висновку органом опіки та піклування проведена відповідна робота, за результатами якої встановлено, зокрема, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 2011 по 2022 рік. Від цього шлюбу мають дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають з батьком з липня 2023 року.

Згідно з другим висновком органу опіки і піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 08.02.2024 за № 106-1216 у зв`язку з прийняттям судом зустрічного позову до розгляду, після винесення висновку про доцільність визначення місце проживання малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дане питання повторно винесене на розгляд комісії.

Пояснення допитаних в судовому засіданні свідків суд першої інстанції не прийняв, оскільки не були безпосередніми учасниками подій.

Судом першої інстанції в судовому засіданні 11 червня 2024 року за присутності представника третьої особи та психолога судом з`ясовано думку дитини сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який висловив бажання проживати разом з татом та сестричкою.

Крім того судом першої інстанції були дослідженні консультативні висновки нейропсихолога від 24.08.2023, психолога від 24.08.2023, психологічне обстеження на звернення ОСОБА_5 , які судом першої інстанції не були взяті до уваги, оскільки були викладені на користь того зі сторін хто замовляв такий висновок.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції повністю відповідає зазначеній процесуальній нормі враховуючи наступне.

Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до частин другої - четвертої статті 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» (далі Закон) сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частини перша, друга статті 15 Закону).

Верховний Суд зазначає, що міжнародні та національні норми не містять норми, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції про права дитини).

Дитина є суб`єктом права і, незважаючи на незначний вік, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя.

Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.

Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави - учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Під час визначення місця проживання дитини, зважаючи на вікову категорію дитини, необхідно проводити бесіду з останньою, головним завданням якої є встановлення дійсного психоемоційного стану дитини, визначення інтересів дитини та з`ясування думки щодо бажання дитини проживати з одним із батьків.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

ЄСПЛ зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04).

Аналіз наведених вище норм права, практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, насамперед повинні бути враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Обидва батьки надали суду достатньо доказів які заслуговують на увагу на користь кожного з них.

Аналізуючи матеріали справи, колегія суддів врахувала висновки органу опіки та піклування, та пояснення сина сторін щодо проживання дітей з батьком.

Колегія суддів вважає, що діти перебувають у звиклому для них середовище, під піклуванням і на утриманні батька.

Зміна місця проживання на даний час суттєво би вплинула на їх емоційний стан.

Доводи ОСОБА_1 щодо існування певної загрози життям і здоров`ю дітей, оскільки в країні йде війна, також заслуговують на увагу, але колегія суддів приймаючи до уваги усі доводи сторін загалом та наявні в матеріалах докази.

Колегія суддів виходила з того, що рішення суду першої інстанції ухвалювалось з урахуванням бажання дітей та на захист їх інтересів в першу чергу.

Піклування та захист дітей довірено повністю їх батьку, а мати в свою чергу не позбавлена права приймати участь у вихованні та піклуванні дітей.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 11 липня 2024 року належіть залишити без задоволення.

Щодо додаткового рішення, колегія суддів вважає, що в апеляційній скарзі ОСОБА_1 додаткове рішення Подільського районного суду м. Києва від 9 серпня 2024 року, відсутні обґрунтовані доводи на спростування доводів суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скаргиОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 11 липня 2024 року та додаткове рішення Подільського районного суду м. Києва від 9 серпня 2024 року залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 11 липня 2024 року та додаткове рішення Подільського районного суду м. Києва від 9 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний тест постанови складений 10 грудня 2024 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Є.П. Євграфова

Т.О. Писана