Номер провадження: 22-ц/813/3208/24
Справа № 495/8793/23
Головуючий у першій інстанції Боярський О. О.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

18.06.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: Кострицький В.В.

судді Назарова М.В., Лозко Ю.П.

за участю секретаря судового засідання Пухи А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання ОСОБА_1 про закриття апеляційного провадження та витребування доказів за апеляційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20 вересня 2023 року

у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, про позбавлення батьківських прав,-

встановив :

В провадженні Одеського апеляційного суду перебуває апеляційна скарга військової частини НОМЕР_1 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20 вересня 2023 року у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, про позбавлення батьківських прав.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18.03.2024 було відкрито апеляційне провадження.

В подальшому апеляційна скарга призначена до розгляду.

17 червня 2024 року ОСОБА_1 подав до Одеського апеляційного суду клопотання про закриття провадження по справі та витребування доказів.

В обґрунтування свого клопотання ОСОБА_1 зазначає, що вказана апеляційна скарга Військової частини НОМЕР_1 подана нею як особою з підстав нібито вирішення судом першої інстанції питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Однак, з оскаржуваного судового рішення вбачається, що питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Апелянт в своїй апеляційній скарзі не наводить, яким чином оскаржуваним судовим рішенням вирішені питання про його права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, щодо яких саме прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків суд першої інстанції вирішив питання.

Спір по даній справі виник та вирішений судом першої інстанції з сімейних правовідносин стосовно позбавлення одного із батьків дитини батьківських прав, вирішений у відповідності до вимог Сімейного кодексу України, а не Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та інших нормативно-правових актів, що регламентують виконання військового обов`язку громадянами України та проходження військової служби.

Крім того, вважає, що по даній справі з Виконавчого комітету Білгород - Дністровської міської ради Одеської області, код ЄДРПОУ - 04056799, який розташований за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Михайлівська, 56, має бути витребуваний Висновок про доцільність та/або недоцільність позбавлення батьківських прав громадянки України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Враховуючи, що надання органом опіки та піклування - суду письмового висновку про розв`язання спору між батьками щодо визначення місця проживання дитини та позбавлення батьківських прав передбачено імперативною нормою діючого сімейного законодавства України, а тому є обов`язковим під час розгляду даної справи, є доцільним та необхідним зобов`язати орган опіки та піклування, яким є виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, надати апеляційному суду висновок щодо вирішення спору між батьками про позбавлення матері батьківських прав.

В судовому засіданні військової частини НОМЕР_1 заперечували проти задоволення клопотання про закриття провадження та витребування доказів у справі.

Інші учасники судового процесу будучі повідомленими про дату, час і місце судового засідання, призначеного на 18 червня 2024 року, не прийняли участі у судовому засіданні, що відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України не є перешкодою розгляду клопотання у їх відсутність.

Пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Після прийняття апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі, суд апеляційної інстанції з`ясовує, чи прийнято оскаржуване судове рішення безпосередньо про права, інтереси та (або) обов`язки скаржника, і які конкретно. Встановивши такі обставини, суд вирішує питання про залучення скаржника до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, та, як наслідок, скасування судового рішення на підставі пункту 4 частини третьої статті 376 ЦПК України, оскільки таке порушення норм процесуального права є в будь-якому випадку обов`язковою підставою для скасування рішення місцевого суду, якщо суд першої інстанції прийняв судове рішення про права, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, то апеляційний суд своєю ухвалою закриває апеляційне провадження на підставі пункту З частини першої статті 362 ЦПК України, оскільки у такому випадку не існує правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі, в зв`язку з чим відсутній суб`єкт апеляційного оскарження.

Тлумачення наведених норм процесуального права свідчить про те, що суд апеляційної інстанції лише в межах відкритого апеляційного провадження має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи невирішення судом першої інстанції питань про права та інтереси особи, яка не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції.

Таким чином, суд апеляційної інстанції має першочергово з`ясувати, чи стосується оскаржуване судове рішення безпосередньо прав та обов`язків скаржника, та лише після встановлення таких обставин вирішити питання про скасування судового рішення, а у випадку встановлення, що права заявника оскаржуваним судовим рішенням не порушені та питання про його права і обов`язки стосовно сторін у справі судом першої інстанції не вирішувалися, закрити апеляційне провадження, оскільки в останньому випадку така особа не має права на апеляційне оскарження рішення суду.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі № 62/12 та від 16 січня 2020 року у справі № 925/1600/16, а також у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 лютого 2020 року у справі № 668/17285/13 (провадження № 61-41547сво18). Тобто зазначена правова позиція є незмінною тривалий час.

На підставі матеріалів справи апеляційним судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 з 27.09.2016 року, що доводиться витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 85 від 28.09.2016 року. Згідно п.2 вказаного наказу «капітана ОСОБА_1 , призначеного наказом Міністра оборони України від 02 вересня 2016 року № 824 (по особовому складу) на посаду заступника командира 3 гарматної артилерійської батареї по роботі з особовим складом...з 27 вересня 2016 року зарахувати до списків особового складу частини та ні всі види забезпечення. Капітана ОСОБА_1 , вважати таким, що справи та посаду заступника командира 3 гарматної артилерійської батареї по роботі з особовим складом прийняв та з 27 вересня 2016 року приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Статтею 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» врегульовані підстави звільнення з військової служби. Пунктом 3) частини п`ятої статті 26 вказаного Закону врегульовані питання звільнення з військової служби під час дії воєнного стану військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом під час проведення мобілізації та дії воєнного стану, тобто положення вказаного Закону стосуються тієї особи, якою саме є позивач ОСОБА_1 . У відповідності до абзацу 11 підпункту г) пункту 3) ч.5 ст.26 вказаного Закону позивач - ОСОБА_1 завдяки оскаржуваному судовому рішенню отримав можливість звільнитись через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): як військовослужбовець, який самостійно виховує дитину віком до 18 років.

08 листопада 2023 року ОСОБА_1 подав рапорт про звільнення його з військової служби на підставі абзацу 11 «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військової обов`язок та військову службу» через сімейні обставини, а саме: самостійним вихованням дітей віком до 18 років .

Статтею 65 Конституції України передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби передбачено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Зокрема вказаний нормативно-правовий акт визначає, під час воєнного стану військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, можуть бути звільнені у зв`язку із тим, що вони самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років (абз. 12, п.п. «г», п. 2, ч. 4 ст. 26 цього Закону).

Відповідно до приписів Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дii особливого періоду (з моменту оголошення мобiлiзацii протягом строку її проведення, який визначається рiшенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) на підставах, передбачених, зокрема, п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок i військову службу у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них (абз. 1 пп. 2 п. 225).

На підставі спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 30.01.2018 №Д-322/1/1дск (для службового користування) сформовано військову частину НОМЕР_2 (окрема бригада), в підпорядкуванні якої перебуває військова частина НОМЕР_3 (окремий батальйон).

Як встановлено судом апеляційної інстанції раніше, з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 28.09.2016 №85 капітан ОСОБА_1 призначений на посаду заступника командира 3 гарматної артилерійської батереї по роботі з особовим складом цієї ж військової частини. На даний час проходить військову службу на цій же посаді.

З урахуванням наведених вище норм права, капітан ОСОБА_1 виконує військовий обов`язок із оборони України, виконання якого забезпечується військовим командуванням зазначених військових частин. Тому питання щодо його звільнення відноситься до компетенції командира військової частини НОМЕР_1 (бригади).

Оскаржуване рішення ґрунтується на встановленому судом факті самостійного виховання позивачем дитини віком до 18 років. Даний факт є підставою для звільнення з військової служби.

Таким чином, у результаті ухвалення Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20 вересня 2023 року позивач - капітан ОСОБА_1 , набув підставу для звільнення з військової служби, надалі звернувся з рапортом про звільнення з військової служби з підстав самостійного виховання ним дітей віком до 18 рокiв вiд 07.11.2023 вх. № 7820. У той же час уповноваженим суб`єктом розгляду вказаного рапорту є військова частина НОМЕР_1 .

Враховуючи вище викладене, колегія суддів дійшла висновку, що скаржник військова частина НОМЕР_1 є особою, права якої порушені оскаржуваним судовим рішенням.

Щодо клопотання про витребування доказів.

Відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої-третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо надані для дослідження нові докази, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання щодо витребування доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні.

Скаржник є позивачем у справі, тому мав об`єктивну можливість подати даний доказ до позовної заяви або заявити вказане клопотання в суді першої інстанції. Оскільки скаржник не навів поважних причин не подання цих доказів та подання клопотання до районного суду, тому колегія суддів відмовляє у вказаному клопотанні.

Керуючись ст. 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

ухвалив :

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про закриття апеляційного провадження та витребування доказів у цивільній справі за апеляційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20 вересня 2023 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту з дня її прийняття , але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Дата складання повного тексту ухвали 18 червня 2024року.

Судді В.В. Кострицький

М.В. Назарова

Ю.П. Лозко