П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2024 року

м. Рівне

Справа № 569/14960/24

Провадження № 22-ц/4815/1366/24

Головуючий у Рівненському міському суді

Рівненської області: суддя Бучко Т.М.

Час, дата і місце проголошення

ухвали суду першої інстанції (вступна і резолютивна частини):

о 17 год. 13 хв. 24 жовтня 2024 року в м. Рівне

Рівненської області

Повний текст ухвали складено: 31 жовтня 2024 року.

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: Хилевич С.В.

судді: Боймиструк С.В., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

учасники справи:

позивач: Акціонерне товариство "Українська залізниця";

відповідач: ОСОБА_1 ;

представники учасників справи:

позивача адвокат Гачак Іван Осипович;

відповідача адвокат Сулковський Богдан Павлович;

за участі: ОСОБА_1 та представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця", від імені якого діє Регіональна філія "Львівська залізниця" АТ "Укрзалізниця", яку представляє адвокат Гачак Іван Осипович, на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 24 жовтня 2024 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця", від імені якого діє Регіональна філія "Львівська залізниця" АТ "Укрзалізниця", до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов`язків,

в с т а н о в и в :

У квітні 2024 року Регіональна філія "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Укрзалізниця" (далі АТ " Укрзалізниця") від імені АТ " Укрзалізниця" пред`явило до ОСОБА_1 позов про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов`язків. Мотивуючи свої вимоги, покликалась на те, що відповідач перебував у трудових відносинах із позивачем, виконував обов`язки начальника виробничого структурного підрозділу "Локомотивне депо Здолбунів" та згідно з висновками Державної аудиторської служби України здійснював затвердження актів ф. № 5-НП, що у свою чергу спричинило матеріальну шкоду АТ "Укрзалізниця" у виді вартості неоприбуткованого дизельного пального на суму 3 229 886,02 гривень.

З наведених мотивів просила стягнути з відповідача на користь АТ "Укрзалізниця" 3 229 886,02 гривень як вартість неоприбуткованого дизельного пального.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 24 жовтня 2024 року закрито провадження у справі.

Постановляючи ухвалу, суд виходив із того, що спір виник між господарським товариством та посадовою особою (керівником структурного підрозділу), стосується відшкодування збитків, заподіяних АТ "Укрзалізниця" діями ОСОБА_1 щодо неналежного виконання повноважень керівника, а тому відповідно до п.12 ч.1 ст.20 ГПК України відноситься до юрисдикції господарських судів.

На ухвалу представником позивача адвокатом Гачаком І.О. подано апеляційну скаргу, де покликався на її незаконність та необґрунтованість, які полягали у порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, зазначалося про те, що в розумінні ч.2 ст. 152, ч.1 ст. 161 ЦК України, п. 23 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про акціонерні товариства" відповідач не є посадовою особою АТ "Укрзалізниця". Крім того, й пунктом 53 постанови Кабінету Міністрів України від 02 вересня 2015 року №735 "Питання акціонерного товариства "Українська залізниця" передбачено, що посадові особи органів товариства - фізичні особи: голова та члени наглядової ради, правління, корпоративний секретар. Вимоги до посадових осіб товариства, обов`язки та їх відповідальність визначені законом. На переконання автора апеляційної скарги, сама собою наявність у працівника організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, без входження його посади до керівних чи виконавчих органів управління юридичної особи, не може бути достатньою підставою для включення його до переліку посадових осіб АТ "Укрзалізниця".

З викладених міркувань просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та передати справу для продовження розгляду до Рівненського міського суду.

У поданому відзиві представник відповідача адвокат Сулковський Б.П. просив залишити апеляційну скаргу без задоволення. При цьому посилався на те, що спір виник з приводу відшкодування майнової шкоди, завданої АТ "Укрзалізниця" під час виконання трудових обов`язків, і стосується дій відповідача під час здійснення ним своїх повноважень як посадової особи керівника. Це підтверджується наказом № 350/ос від 30 березня 2021 року, згідно з яким ОСОБА_1 було переведено на посаду начальника депо виробничого структурного підрозділу "Локомотивне депо Здолбунів" регіональної філії "Львівська залізниця" АТ "Укрзалізниця", яка відноситься до категорії персоналу "Керівники". Отже, висновок суду про те, що існуючі між сторонами правовідносини є господарськими, є правильним та узгоджується з усталеною судовою практикою, викладеній, зокрема, Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 11 грудня 2019 року у справі № 638/15118/16-ц (провадження № 14-329цс19), від 14 квітня 2020 року у справі № 910/12217/19 (провадження № 12-24гс20), Верховним Судом у постанові від 01 грудня 2022 року у справі № 161/7347/21, Здолбунівським районним судом Рівненської області у справах № 562/2757/24, № 562/2759/24 та № 562/2758/24, Залізничним районним судом м. Львова у справі № 462/7190/24, Ковельським міськрайонним судом Волинської області у справі № 159/5391/24, ухвалу про закриття провадження у справі якого залишено без змін постановою Волинського апеляційного суду від 23 жовтня 2024 року.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Згідно з пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Поняття "суд, встановлений законом" містить, зокрема, такі складові, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежовувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

У статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена ст. 20 ГПК України.

Пунктом 8 ст. 20 ГПК України встановлено, що господарські суди розглядають справи у спорах, які виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Так, у пункті 12 частини першої цієї статті передбачено, що господарські суди розглядають, зокрема, справи у спорах між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) такої посадової особи, за позовом власника (учасника, акціонера) такої юридичної особи, поданим в її інтересах.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Частиною другою ст. 89 ГК України визначено, що посадові особи відповідають за збитки, завдані ними господарському товариству. Відшкодування збитків, завданих посадовою особою господарському товариству її діями (бездіяльністю), здійснюється у разі, якщо такі збитки були завдані:

- діями, вчиненими посадовою особою з перевищенням або зловживанням службовими повноваженнями;

- діями посадової особи, вчиненими з порушенням порядку їх попереднього погодження або іншої процедури прийняття рішень щодо вчинення подібних дій, встановленої установчими документами товариства;

- діями посадової особи, вчиненими з дотриманням порядку їх попереднього погодження або іншої процедури прийняття рішень щодо вчинення відповідних дій, встановленої товариством, але для отримання такого погодження та/або дотримання процедури прийняття рішень посадова особа товариства подала недостовірну інформацію;

- бездіяльністю посадової особи у випадку, коли вона була зобов`язана вчинити певні дії відповідно до покладених на неї обов`язків;

- іншими винними діями посадової особи.

Із системного аналізу вказаних норм можна зробити висновок, що господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції, такий спір виник між господарським товариством та його посадовою особою, стосується рішень, дій чи бездіяльності цієї посадової особи на виконання нею своїх повноважень з управління товариством, організацією діяльності товариства.

Зі змісту позовної заяви з`ясовано, що предметом спору є відшкодування збитків, завданих господарському товариству відповідачем під час здійснення ним своїх повноважень, як посадової особи начальника (керівника) депо виробничого структурного підрозділу "Локомотивне депо Здолбунів" регіональної філії "Львівська залізниця" АТ "Укрзалізниця".

Тому суд попередньої інстанції дійшов правильного висновку, що правовідносини є господарськими.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції, висловленій Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 11 грудня 2019 року у справі № 638/15118/16-ц (провадження № 14-329цс19), від 14 квітня 2020 року у справі № 910/12217/19 (провадження № 12-24гс20), Верховного Суду у постанові від 01 грудня 2022 року у справі № 161/7347/21.

Колегія суддів зважає на те, що в розумінні посадової інструкції начальника локомотивного депо, положення про виробничий структурний підрозділ "Локомотивне депо Здолбунів" регіональної філії "Львівська залізниця" АТ "Укрзалізниця" (а.с. 34-48) на відповідача було покладено права та обов`язки, притаманні саме посадовій особі.

Тому доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає необґрунтованими і такими, що не заслуговують на увагу.

Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення у справах Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Підставою для залишення оскаржуваної ухвали без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при її постановленні.

Разом з тим згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 256 ЦПК України якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Хоча судом попередньої інстанції відповідні права позивачеві роз`яснено не було, однак ця прогалина усувається колегією суддів, яка звертає увагу, що вирішення спору між сторонами процесуальним законом віднесено до юрисдикції Господарського суду Рівненської області.

Щодо клопотання заявника про оголошення перерви у судовому засіданні в зв`язку із наявністю ухвали Верховного Суду від 10 грудня 2024 року у справі №61-15428ск24, якою відкрито касаційне провадження у справі за подібних обставин та правової природи, то з ними погодитися не можна.

Так, перелік підстав для оголошення перерви у судовому засіданні передбачено ст. 240 ЦПК України.

Між тим, пункт 10 ч. 1 ст. 252 ЦПК України вказує про право суду зупинити провадження у справі у випадку, зокрема, перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Тобто норми ст. 240 ЦПК України не визначають такої підстави для оголошення перерви у судовому засіданні як відкриття Верховним Судом касаційного провадження у справі, а пункт 10 ч. 1 ст. 252 ЦПК України передбачає право, а не обов`язок суду зупинити провадження у справі у разі перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду. При цьому це право не може виникати у разі відкриття касаційного провадження колегією суддів у складі трьох суддів Верховного Суду.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця", від імені якого діє Регіональна філія "Львівська залізниця" АТ "Укрзалізниця", яку представляє адвокат Гачак Іван Осипович, залишити без задоволення, а ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 24 жовтня 2024 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її постановлення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: С.В. Боймиструк

С.С. Шимків