Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2024 року м. Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Гребенюка В.В., за участю секретаря судового засідання Лукавої Ю.Р., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі за текстом - позивач) звернулась з позовом до Подільського районного суду м. Києва до ОСОБА_2 (надалі за текстом - відповідач), про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що через настання страхового випадку - пошкодження транспортного засобу "Toyota Venza", д.н.з. НОМЕР_1 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю транспортного засобу «BMW 745i», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням відповідача цивільно-правова відповідальність якого не була застрахована, у зв`язку з чим, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь суму різниці між вартістю матеріального збитку і здійсненою виплатою МТСБУ у розмірі 346 220,71 грн.; моральну шкоду в розмірі 34 622,07 грн. та витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідач заперечує проти позову, оскільки позивачем надано неналежні докази та не було вираховано вартість залишків автомобіля. Заперечуючи проти стягнення моральної шкоди відповідач звертає увагу на те, що позивач розраховує шкоду у відсотковому відношенні від розміру збитків, але не як наслідок моральних страждань.

Ухвалою Суду від 04.01.2022 (суддя Рибалка Ю.В.) відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд в спрощеному позовному провадженні та призначено судове засідання.

18.10.2022 до суду від відповідача надійшов відзив.

25.10.2022 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

05.01.2023 до суду від відповідача надійшло клопотання про проведення судової автотоварознавчої експертизи.

У судове засідання 22.06.2023 прибули представники сторін.

У судовому засіданні задоволенно клопотання відповідача про продовження процесуального строку на подання відзиву, долучено відзив до справи та відмолвено у задоволенні клопотання відповідача про проведення судової автотоварознавчої експертизи.

13.09.2023 до суду від відповідача надійшла заява про відвід судді.

13.09.2023 суддею було подано заяву про самовідвід.

Ухвалою Суду від 14.09.2023 (суддя Рибалка Ю.В.) залишено без задоволення заяву відповідача про відвід судді та задоволено заяву про самовідвід головуючого судді.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №758/17310/21 передано на розгляд судді Гребенюк В.В.

У судове засідання 01.10.2024 представники сторін не прибули.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, наявні передбачені ч. 1 ст. 223 та ч. 1, 2 ст. 280 ЦПК України підстави для заочного розгляду справи. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи із ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

25.08.2020 року в м. Києві по вул. О.Теліги, відповідач, керуючи транспортним засобом «BMW 745i» д.н.з. НОМЕР_2 здійснив зіткнення з транспортним засобом "Toyota Venza", д.н.з. НОМЕР_1 .

Відповідно до Постанови Подільського районного суду м. Києва у справі №758/7037/21 від 11.11.2021 відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (т.1, а.с. 10).

Відповідно до Звіту про визначення вартості матеріального збитку №6973 від 09.10.2020 виконаного суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_3 ринкова вартість КТЗ до пошкодження складає 546645,60 грн.; вартість відновлювального ремонту КТЗ з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу - 476220,71 грн., вартість залишків складає 70424,89 грн.

Позивач звернулась до МТСБ України із заявою про виплату страхового відшкодування, у зв`язку з пошкодженням застрахованого транспортного засобу внаслідок ДТП.

МТСБ України сплатило 130000,00 грн., що підтверджується випискою по банківському рахунку від 09.04.2021.

19.04.2021 позивач звернулась з досудовою вимогою про врегулювання спору до відповідача (докази направлення містяться в матеріалах справи), однак, остання залишилась без відповіді та реагування, у зв`язку з чим, звернулася до суду за захистом порушеного права.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступним.

Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частиною 2 статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Нормами статті 5 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі статтею 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до п.п. 7.17 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, якщо вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників розукомплектованого або аварійно пошкодженого КТЗ, перевищує його ринкову вартість без зазначених пошкоджень, то ринкова вартість такого КТЗ не розраховується. Відновлення такого КТЗ за принципом внеску є економічно недоцільним. У цьому випадку може бути визначена вартість утилізації КТЗ.

Відтак, враховуючи приписи ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", на користь позивача підлягає відшкодуванню ринкова вартість КТЗ до пошкодження у розмірі 476220,71 грн.

Статтею 988 ЦК України установлено, що страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків.

Відповідно до ч. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; - у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Відповідно до п. 9.3. ст. 9 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (в редакції чинній на дату ДТП) розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, становить 130000,00 тисяч гривень на одного потерпілого.

За таких обставин, враховуючи вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу (476220,71 грн.), вартість автомобіля до пошкодження (546645,60 грн.) та визначені законодавством розміри лімітів відповідальності (130000,00 грн.), суд приходить до висновку, що позовні вимоги про підлягають задоволенню про стягення матеріальної шкоди повністю (346220,71 грн. = 476220,71 грн. - 130000,00 грн.).

При цьому, суд відхиляє доводи відповідача про не врахування позивачем вартості залишків автомобіля повністю, адже, як вбачається з обставин справи, таку обставину було враховано позивачем.

Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 34622,07 грн., суд зазначає наступне.

Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у порушенні психологічного благополуччя, переживаннях, стражданнях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, фізичному та психологічному пристосуванні до порушень у стані здоров`я.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з ст. 26-1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Однак, у цій справі позивачем не надано жодного доказу в частині обґрунтування суми відшкодування моральної шкоди, яка обгрунтована душевними стражданнями та фізичними болями та дискомфортом через відсутність автомобіля суд зазначає, що позивачем не надано доказів на підтвердження перебування на стаціонарному лікуванні та лікарських висновків щодо характеру травм. Щодо обгрутування у частині душевних страждань та дискомфорту через відсутність автомобіля, суду не було надано доказів того було принижено честь або гідність позивача, або порушились нормальні життєві зв`язки.

Відтак, у відшкодуванні моральної шкоди, слід відмовити.

Щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає насутпне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги до суду позивачем надано наступні докази.

19.02.2021 між позивачем та АО «СмартЛекс» (надалі за текстом - Адвокатське об`єднання) було укладено Договір про надання правової допомоги №19/02/2021 (надалі за текстом - Договір), відповідно до п. 1.1. якого Адвокатське об`єднання зобов`язується за плату надавати надавати правову допомогу в порядку та на умовах визначених цим договором.

Згідно з п. 2 Додатку №1 до Договору розмір гонорару Адвокатського об`єднання за надання правової допомоги становить 2400,00 грн.

Позивач сплатила Адвокатському об`єднанню 2400,00 грн., що підтверджується квитанцією №0.0.,1 від 19.02.2021.

Щодо стягнення «гонорару успіху» у розмірі 51999,10 грн., розмір якого визначено у п. 3 Додатку №1 до Договору, суд зазначає наступне.

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19.10.2000 у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ вказав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 12.05.2020 зі справи № 904/4507/18 зауважила, що за наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями у присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22.02.2005 у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70- 72).

З урахуванням наведеного не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема, у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

До того ж, у Постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 сформовано правовий висновок про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, приписами цивільного процесуального законодавства, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Верховний Суд акцентував, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (така ж правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 24.01.2022 у справі №911/2737/17).

Так, позивач просить суд при задоволенні розову, стягнути з відповідача суму гонорару успіху (премії) у сумі 51933,10 грн, що має бути сплачена позивачем.

Суд зазначає, що ключовим критерієм під час розгляду питання щодо можливості стягнення «гонорару успіху», у справі яка розглядається, є розумність заявлених витрат. Тобто, розмір відповідної суми має бути обґрунтованим. Крім того, підлягає оцінці необхідність саме такого розміру витрат. Стягнення заявленої суми має співвідноситися із виконаною роботою щодо представництва інтересів у суді та досягнення обумовленого між сторонами успішного результату.

Так, адвокатом надавався комплекс послуг щодо вчинення дій необхідних для розгляду справи та її повного юридичного супроводу, які, в свою чергу, можуть бути співвіднесені з досягненням успішного результату (задоволення позову).

При цьому, суд бере до уваги, що правова позиція позивача вже була сформована в позовній заяві та не змінювалась протягом розгляду справи.

Вказане свідчить про розумну необхідність зменшення заявленого розміру судових витрат, оскільки такий розмір не відповідає критерію розумності та реальності (встановлення їхньої дійсності та необхідності); такі витрати не мають характеру необхідних і співмірних з виконаною роботою в суді.

Отже, суд приходить до висновку, що вимога позивача щодо розподілу витрат на професійну (правничу) допомогу в частині стягнення 51933,10 грн «гонорару успіху» не відповідає критерію розумності, такі витрати не мають характеру необхідних, неспіврозмірні з виконаною роботою, а їх відшкодування за відсутності достатнього обґрунтування з огляду на обставини цієї справи матиме надмірний фінансовий тягар для відповідача, відтак, витрати позивача в частині 51933,10 грн стягненню з відповідача не підлягають.

Разом з тим, на адресу Подільського районного суду міста Києва не надходило заперечень відповідача стосовно заявленого до відшкодування розміру адвокатських витрат та не подано клопотання про зменшення розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката.

Відтак, зважаючи на часткове задоволення позову, витрати позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 2400,00 грн покладаються на відповідача в заявленому розмірі.

Так, відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача у розмірі 2400,00 грн на професійну правничу допомогу покладаються на відповідача з огляду на задоволення позову.

Відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на сторін пропорційно задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 10, 18, 133, 141, 259, 263-265, 280-282, 289, ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково;

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 346 220 (триста сорок шість тисяч двісті двадцять) гривень 71 копійку;

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 4 370 (чотири тисячі триста сімдесят) гривень 21 копійку, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2 400 (дві тисячі чотириста) гривень;

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити;

Повне найменування сторін:

позивач - ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 );

відповідач - ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 );

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя В.В. Гребенюк