Справа № 161/888/24
Провадження № 2-о/161/118/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2024 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі:

головуючого судді - Присяжнюк Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Шарунович К.П.,

заявниці ОСОБА_1 ,

заінтересованої особи ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку справу №161/888/24 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису,

ВСТАНОВИВ:

17 січня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису щодо ОСОБА_2 . Свої вимоги заявник мотивувала тим, що її чоловік систематично вчиняє домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно неї, а саме нецензурно ображає, принижує, штовхає, забирає особисті речі. Вказана особа неодноразово притягувалася за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 173-2 КУпАП.

Ухвалою суду від 17 січня 2024 року прийнято заяву до провадження та призначено її розгляд у судовому засіданні.

Заявниця у судовому засіданні заяву підтримала та просила задовольнити.

Заінтересована особа у судовому засіданні обставини, викладені у заяві заперечила.

Відповідно до ст. 350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису.

Заслухавши пояснення присутніх учасників справи, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд встановив таке.

ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 з 1990 року, однак на даний час шлюб розірвано (рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28.11.2022 справа №161/12389/22, а.с. 11-12).

Сторони проживають у двокімнатній квартирі за адресою АДРЕСА_1 ; кожен має свою кімнату, а санвузол, коридор та кухня - в спільному користуванні.

Постановами Луцького міськрайонного суду від 30.09.2022 у справі №161/12425/22, від 06.10.2022 у справі №161/12373/22 ОСОБА_2 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24.10.2022 у справі №161/14482/22, від 14.11.2022 у справі №161/14479/22 ОСОБА_2 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

21.12.2023, 02.01.2024 відносно ОСОБА_2 винесено термінові заборонні приписи стосовно кривдника серія АА №444512, серія АА №275167.

Заявниця вказала, що з 06.01.2024 не може потрапити в свою кімнату, оскільки ОСОБА_2 зламав дверний замок.

11 січня 2024 року ОСОБА_1 подала заяву до Луцького РУП ГУНП у

Волинській області про порушення щодо ОСОБА_2 кримінальної

справи за статтею 126-1 Кримінального кодексу України.

Заявниця стверджує, що здоров`я та її життя перебуває під загрозою, оскільки заінтересована особа систематично вчиняє по відношенню до неї домашнє насильство психологічного, економічного та фізичного характеру; вона боїться перебувати у квартирі.

Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з таких норм законодавства:

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини у вказаній сфері, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників.

Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.

Беручи до уваги наведені обставини, встановлено факти регулярного вчинення з боку ОСОБА_2 по відношенню до заявниці фізичного, економічного та психологічного насилля, та вбачається високий рівень вірогідності його продовження чи повторного вчинення, в тому числі й з тяжкими наслідками, такі ризики є реальними та підтверджуються матеріалами справи, тому суд приходить до висновку про застосування щодо ОСОБА_2 заходів тимчасового обмеження прав на строк 6 місяців.

Суд вважає, що такі заходи матимуть превентивний характер з метою недопущення більш негативних явищ щодо ОСОБА_1 , які існують у її взаємовідносинах із ОСОБА_2 .

Суд враховує, що вжиті заявницею розумні та законні заходи для її захисту, та покарання винного, в тому числі в рамках адміністративних справ, не дали наразі очікуваного результату, а тому обмежувальний припис є належним та допустимим способом захисту прав заявниці.

Суд вважає за необхідне вказати, що тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису в порядку, визначеному Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є легітимним заходом втручання у права та свободи особи.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.02.2021 у справі №766/13927/20-ц.

Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 350-1-350-8, 258, 263, 354-355 ЦПК України, Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», суд

УХВАЛИВ:

Видати обмежувальний припис щодо ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою АДРЕСА_2 , на строк 6 (шість) місяців, яким визначити такі тимчасові обмеження його прав відносно ОСОБА_1 , а саме:

заборонити ОСОБА_2 спілкування з постраждалою

ОСОБА_1 ;

заборонити ОСОБА_2 наближатися на 500 м до місця

проживання (перебування) ОСОБА_1 , інших місць частого відвідування ОСОБА_1 ;

заборонити ОСОБА_2 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати її і в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори, розмови в соціальних мережах та месенджерах, або контактувати з ОСОБА_1 через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заявник: ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 .

Заінтересована особа: ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 .

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Л.М. Присяжнюк