Справа №463/3063/24
Провадження №2/463/1046/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2024 року Личаківський районний суд м.Львова в складі:

головуючого-судді - Грицка Р.Р.,

з участю секретаря судового засідання - Романської І.В.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и в :

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення грошових коштів за договором доручення № 11092023 на придбання та транспортування транспортного засобу від 11.09.2023 року у розмірі 43000,0 доларів США.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 11.09.2023 року між ним на відповідачем було укладено договір доручення № 11092023 на придбання та транспортування транспортного засобу з Китайської Народної Республіки. Згідно умов даного договору, відповідач (Повірений) уповноважений від імені, в інтересах та за рахунок позивача (Довірителя) укладати правочини на поставку та/або замовити поставку на територію України транспортного засобу з місця його зберігання, що придбаний Довірителем та/або для Довірителя в Китайській Народній Республіці в строк до чотирьох місяців з дати укладення договору, тобто до 11.01.2024 року. За умовами договору транспортний засіб, який відповідач зобов`язався поставити був автомобіль марки «AUDI», модель «Q4 50quattro Creative», модельний рік 2023 року. Позивач надав відповідачу доручення придбати вказаний транспортний засіб за ціною 43000,0 доларів США, а відповідач зобов`язався виконати прийняте на себе доручення на умовах найбільш вигідних для позивача та на його вимогу надавати інформацію про хід виконання доручення. Місцем передачі транспортного засобу було м.Львів. На виконання умов договору позивач 11.09.2023 року передав відповідачу грошові кошти в сумі 43000,0 доларів США, що підтверджується відповідною розпискою ОСОБА_3 , яка написана ним власноручно. Однак, відповідач у встановлений договором строк, умови договору не виконав, не поставив позивачу транспортний засіб та не повернув грошові кошти в розмірі 43000,0 доларів США. Вказує, що він неодноразово звертався до відповідача, щоб дізнатись про стан виконання договору, однак відповідач так і не виконав умов договору у встановлений строк, неодноразово обіцяв виконати свої зобов`язання щодо передачі транспортного засобу або повернути грошові кошти, незважаючи на сплив встановленого строку. Також відповідач не вживає жодних заходів щодо повернення коштів. Таким чином, вважає, що є достатні підстави на те, що відповідач не має наміру виконати умови договору або повернути грошові кошти, чим порушує умови договору, а тому він вправі звернутись до суду за захистом свого порушеного права. На підставі викладеного, просить стягнути з відповідача на його користь грошові кошти за договором доручення № 11092023 на придбання та транспортування транспортного засобу від 11.09.2023 року у розмірі 43000,0 доларів США.

Правом на подання відзиву відповідач не скористався.

Позовна заява поступила до суду 05.04.2024 року.

Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 08.04.2024 року, позовну заяву залишено без руху для усунення недоліків зазначених у мотивувальній частині ухвали.

10 квітня 2024 року представником позивача подано заяву на усунення недоліків, зазначених в ухвалі суду від 08.04.2024 року.

Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 12.04.2024 року, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено підготовче засідання за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 09.05.2024 року, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

29 травня 2024 року розгляд справи відкладено на 20.06.2024 року у зв`язку із неявкою відповідача у судове засідання.

Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ, яку останній повторив в п.22 справи «Осіпов проти України» (заява № 795/09, рішення від 08.10.2020), стаття 6 Конвенції гарантує не право бути особисто присутнім у судовому засіданні під час розгляду цивільної справи, а більш загальне право ефективно представляти свою справу в суді та на рівність у користуванні правами з протилежною стороною, передбаченими принципом рівності сторін. Пункт 1 статті 6 Конвенції надає Державам можливість на власний розсуд обирати засоби гарантування цих прав сторонам провадження (див. рішення у справі «Варданян та Нанушян проти Вірменії» (Vardanyan and Nanushyan v. Armenia), заява № 8001/07, пункт 86, від 27 жовтня 2016 року, та наведені у ньому посилання). Отже, питання особистої присутності, форми здійснення судового розгляду, усної чи письмової, а також представництва у суді є взаємопов`язаними та мають аналізуватися у більш ширшому контексті «справедливого судового розгляду», гарантованого статтею 6 Конвенції. Суд повинен встановити, чи було надано заявнику, стороні цивільного провадження, розумну можливість ознайомитися з наданими іншою стороною зауваженнями або доказами та прокоментувати їх, а також представити свою справу в умовах, що не ставлять його в явно гірше становище vis-а-vis його опонента.

Суд забезпечив сторонам можливість ефективно представляти свою справу в суді. Справа слухалась у відкритому судовому засіданні, а сторони повідомлялись про дату, місце та час розгляду справи.

Перед тим як розпочати розгляд справи по суті суд провів підготовче засідання, в межах якого були виконані завдання підготовчого провадження.

Відтак, суд у відповідності до вимог частини п`ятої статті 12 ЦПК України та прецедентної практики ЄСПЛ створив для сторін рівні можливості відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Про існування будь-яких інших доказів, які мають важливе значення і які не були долучені до справи сторони суду не повідомляли, при тому що в силу частин другої, третьої та четвертої статті 83 ЦПК України, вони повинні були подати всі свої докази разом з позовом та відзивом та в цей же строк повідомити про існування доказів, які не можуть бути подані разом з першою заявою по суті справи.

Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа буде вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням тієї чи іншої процесуальної дії. Обставини справи встановлюватимуться таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

В будь-якому випадку, право на справедливий судовий розгляд забезпечується, серед іншого, процедурою апеляційного перегляду судових рішень, де сторона не позбавлена можливості подання нових доказів якщо буде доведено поважність причин їх неподання в суді першої інстанції (частина третя статті 367 ЦПК України). Тому, якщо у сторін наявні ті чи інші аргументи або докази, на які даним судовим рішенням не буде надано відповіді, така сторона вправі навести їх у апеляційній скарзі, одночасно вказавши причини неподання їх суду першої інстанції.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з підстав викладених у ньому, просить такий задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився без поважних причин, належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи всіма можливими засобами, що підтверджується також судовими повістками, скерованими за місцем проживання останнього та оголошенням про виклик до суду. Відзиву на позов або клопотання про відкладення розгляду справи не подав.

Враховуючи те, що представник позивача не заперечив проти ухвалення заочного рішення у справі, у відповідності до вимог ст.ст.223, 280, 281 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи, розглянути справу у відсутності відповідача, ухваливши заочне рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що між позивачем ОСОБА_2 (Довіритель) та відповідачем ОСОБА_3 (Повірений) 11.09.2023 року було укладено договір доручення № 11092023 на придбання та транспортування транспортного засобу з Китайської Народної Республіки (далі Договір) та Додаток № 1 до договору доручення № 11092023 від 11.09.2023 року (далі Додаток № 1) (а.с.10-13).

Згідно з п.1.1 умов Договору, Повірений уповноважений від імені, в інтересах та за рахунок Довірителя укладати правочини на поставку та/або замовити поставку на територію України транспортного засобу з місця його зберігання, що придбаний Довірителем та/або для Довірителя в Китайській Народній Республіці в строк до чотирьох місяців з дати укладення договору.

Згідно з п.1.2 Договору та п.4 Додатку № 1 передбачено, що Довіритель надав Повіреному доручення придбати транспортний засіб за ціною 43000,0 доларів США.

У пункті 1 Додатку № 1 до Договору зазначено транспортний засіб, який відповідач ОСОБА_3 зобов`язався поставити ОСОБА_2 , а саме автомобіль марки «AUDI», модель «Q4 50quattro Creative», модельний рік 2023.

Відповідно до п.2.1 та п.2.3 Договору, відповідач ОСОБА_3 зобов`язався виконати прийняте на себе доручення до 25.11.2023 року на умовах найбільш вигідних для ОСОБА_2 та на вимогу останнього надавати йому інформацію про хід виконання доручення. У разі невиконання даного договору Повіритель зобов`язався повернути усі кошти в 5-ти денний термін з дня закінчення даного договору. Згідно з п.3.2 Договору місцем передачі транспортного засобу є м.Львів.

Відповідно до п.4.3.1 Договору, платіж у вигляді 43000,0 доларів США, передбачений п.1.2 цього Договору Довіритель сплачує Повіреному на момент укладення даного договору.

На виконання п.4.3.1 Договору, ОСОБА_2 11.09.2023 року передав ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 43000,0 доларів США, що підтверджується копією розписки написаною ОСОБА_3 власноручно, оригінал якої оглянуто судом (а.с.14).

Як встановлено судом відповідач умови договору не виконав, у встановлений договором строк, не поставив позивачу транспортний засіб, а також не повернув грошові кошти у розмірі 43000,0 доларів США.

З метою примусового стягнення грошових коштів за вказаним договором доручення позивач звернувся до суду з цим позовом.

Згідно зі ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правовідносини.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.509 ЦПК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За змістом статей 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч.1 ст.1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя. Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія, у межах якої є чинним виключне право повіреного.

Відповідно до ч.1 ст.1002 ЦК України повірений має право на плату за виконання свого обов`язку за договором доручення, якщо інше не встановлено договором або законом.

За вимогами ч.1 ст.1003 ЦК України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненими.

Повірений зобов`язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення. Повірений може відступити від змісту доручення, якщо цього вимагають інтереси довірителя і повірений не міг попередньо запитати довірителя або не одержав у розумний строк відповіді на свій запит. У цьому разі повірений повинен повідомити довірителя про допущені відступи від змісту доручення як тільки це стане можливим. (ч.1 ст.1004 ЦК України).

Обов`язки повіреного та довірителя регламентовані ст.ст.1006, 1007 ЦК України.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Судом встановлено, що між позивачем ОСОБА_2 (Довіритель) та відповідачем ОСОБА_3 (Повірений) 11.09.2023 року було укладено Договір доручення № 11092023 на придбання та транспортування транспортного засобу з Китайської Народної Республіки та Додаток № 1 до договором доручення № 11092023 на визначених у них умовах.

Позивач свої зобов`язання за договором доручення виконав в повному обсязі, а саме передав відповідачу грошові кошти в сумі 43000,0 доларів США, що підтверджується відповідною розпискою. Однак, відповідач умови договору не виконав, у встановлений Договором строк, не поставив позивачу транспортний засіб, а також не повернув грошові кошти в розмірі 43000,0 доларів США.

Згідно зі ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ч.1 ст.611 ЦК України).

В порушення умов кредитного договору а також ст.ст.509, 526, 1000 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, хоча ст.629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Оскільки в судовому засіданні не здобуто доказів виконання відповідачем зобов`язання за договорами доручення, останній в судове засідання не з`явився, відзив не подав та свою позицію не висловив слід вважати встановленим, що транспортний засіб позивачу не поставлено, грошові кошти не повернуто, а тому позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення, а право позивача захисту в обраний ним спосіб.

У відповідності до вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 15745,60 гривень, сплата якого підтверджується відповідними квитанціями (а.с.21, а.м.22).

Керуючись ст.ст.10, 12, 142, 258, 259, 263-265, 268, 280, 282-284, 289 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

позов ОСОБА_2 - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 43000,0 доларів США (сорок три тисячі доларів США) за договором доручення № 11092023 на придбання та транспортування транспортного засобу від 11.09.2023 року.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 15745,60 гривень (п`ятнадцять тисяч сімсот сорок п`ять гривень 60 копійок).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з часу складання повного судового рішення до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_2 , дата народження - інформація відсутня, місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 .

Повний текст судового рішення складено - 21 червня 2024 року.

Суддя Грицко Р.Р.