Провадження № 22-ц/801/2371/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бойко В. М.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2024 рокуСправа № 127/19360/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М. В.

Суддів: Панасюка О. С., Сопруна В. В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 вересня 2024 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

Рішення ухвалив суддя Бойко В. М.,

Рішення ухвалено у м. Вінниця

Повний текст рішення складено 23 вересня 2024 року,

Встановив:

У червні 2024 року АТ «Таскомбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 28 липня 2020 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № , за умовами якого кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмірі 38 430,00 грн. та на умовах, встановлених цим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Кредит відповідачем було отримано шляхом безготівкового перерахування коштів у спосіб, зазначений в кредитному договорі (п. 4), отже кредитодавець свої обов`язки за кредитним договором виконав у повному обсязі.

При цьому, 17 грудня 2021 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та АТ «Таскомбанк» укладено договір факторингу за яким відступлено право вимоги за зобов`язаннями відповідача. Позивач є новим кредитором відповідача за кредитним договором з усіма наступними додатками та змінами.

Наразі умови кредитного договору позичальником не виконані, кредитні кошти у встановлені договором строки не повернуті. Станом на 29 травня 2024 року заборгованість позичальника становить 70 137,05 грн., в т. ч.: заборгованість по тілу кредиту (в т. ч. прострочена) 26 570,90 грн.; заборгованість по річним процентам (в т. ч. прострочена) 2,22 грн.; заборгованість по щомісячним процентам (в т. ч. прострочена) 43 563,93 грн.

Враховуючи викладене позивач просив стягнути з ОСОБА_1 суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 70 137,05 грн., а також понесені судові витрати.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18 вересня 2024 року позов задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк» заборгованість за кредитним договором № від 28 липня 2020 року, яка станом на 29 травня 2024 року становить 70 137,05 грн., в тому числі: 26 570,90 грн. - заборгованості по тілу кредиту (в т. ч. прострочена); 2,22 грн. - заборгованість по річним процентах (в т .ч. прострочена); 43 563,93 грн. - заборгованість по щомісячним процентам (в т.ч. прострочена).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк» понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 028,00 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. Також просить стягнути на свою користь з позивача 4542,00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Вважає, що рішення суду не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що судом першої інстанції не взято до уваги, не розглянуто та не винесено письмову ухвалу щодо клопотання відповідача про вилучення доказів з матеріалів справи та розгляд справи на основі решти документів. При цьому відповідач вважає, що зазначені ним докази суперечать вимогам ст. 95 ЦПК України, практиці Верховного Суду та національному стандарту України затвердженому наказом Державного підприємства «Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості» від 01 липня 2020 року, що не враховувалось судом при їх розгляді та прийнятті рішення по суті.

Крім того, матеріали справи не містять документів, що підтверджують виконання кредитодавцем своїх зобов`язань. Оскільки відсутні будь-які докази передачі коштів відповідачу, то реальність та дійсність кредитного договору між кредитодавцем та відповідачем достовірно не доведена. Наданий позивачем розрахунок не може бути доказом безспірного розміру грошових зобов`язань відповідача та не є первинним документом бухгалтерського обліку, оформленим відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Позивач АТ «Таскомбанк» у встановлений судом строк відзив на апеляційну скаргу не надав.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Судом встановлено, що 28 липня 2020 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № , за умовами якого кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмірі 38 430,00 грн. на умовах, встановлених цим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором (а. с.7-11).

Відповідно до п. 1.1. кредитного договору кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

Згідно з п. 1.3. кредитного договору позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах передбачених в Паспорті кредиту № 4844867, який є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно з п. 2.1. кредитного договору всі інші умови кредитного договору, викладені в Паспорті кредиту та в Умовах отримання фінансових кредитів TOB «ФК «ЦФР», які розміщені на сайті TOB «ФК «ЦФР». Відповідно до п. 2.2. кредитного договору цей договір, паспорт кредиту та Умови отримання фінансових кредитів TOB «ФК «ЦФР» - складають єдиний кредитний договір (а. с. 7).

17 грудня 2021 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та АТ «Таскомбанк» укладено договір факторингу за яким відступлено право вимоги за зобов`язаннями відповідача. Позивач є новим кредитором відповідача за кредитним договором з усіма наступними додатками та змінами (а. с. 12-18).

Згідно із п. 3.4. вказаного вище договору, право вимоги переходить до нового кредитора з моменту підписання сторонами відповідного Реєстру прав вимоги та зарахування коштів у розмірі ціни договору на рахунок ТОВ «ФК «ЦФР», після чого АТ «ТАСКОМБАНК» стає новим кредитором по відношенню до позичальників стосовно їх заборгованостей по кредитним договорам, а також по відношенню до поручителів стосовно їх зобов`язань за договорами забезпечення.

Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги до вказаного вище договору від 17 грудня 2021 року АТ «ТАСКОМБАНК» набуло права вимоги до відповідача на суму 70 137,05 грн. (а. с. 18).

На виконання вимог п. 4.1. договору про відступлення права вимоги АТ «ТАСКОМБАНК» сплатив ТОВ «ФК «ЦФР» ціну договору, що підтверджується меморіальним ордером № 833437008 від 17 грудня 2021 року (а. с. 18 зворот).

Таким чином ТОВ «ФК «ЦФР» передало АТ «ТАСКОМБАНК» права вимоги за кредитним договором № від 28 липня 2020 року, укладеним із ОСОБА_1 .

Станом на 29 травня 2024 року заборгованість позичальника становила 70 137,05 грн., в т. ч.: заборгованість по тілу кредиту (в т. ч. прострочена) 26 570,90 грн.; заборгованість по річним процентам (в т. ч. прострочена) 2,22 грн.; заборгованість по щомісячним процентам (в т. ч. прострочена) 43 563,93 грн. (а. с. 19).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вважав вимоги позивача про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості в загальній сумі 70 137,05 грн. за кредитним договором такими, що засновані на законі, оскільки позичальник не виконував умови договору та має заборгованість, тому повинен відповідати за порушення взятих на себе зобов`язань.

Апеляційний суд вважає такий висновок суду першої інстанції правильним.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

З доказів, наданих позивачем на підтвердження позовних вимог, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 належним чином не виконує зобов`язання за підписаним ним кредитним договором № від 28 липня 2020 року, з умовами якого він погодився, підписавши окрім договору: паспорт кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» № 4844867 та анкету-заяву № 35725063 від 28 липня 2020 року на отримання кредиту та інших послуг в ТОВ «ФК «ЦФР» (а. с. 7-8).

З умов кредитного договору № від 28 липня 2020 року (п. 1.4) вбачається, що ОСОБА_1 , підписавши кредитний договір, доручив ТОВ «ФК «ЦФР» виплатити за рахунок отриманого кредиту, такі суми грошових коштів за наступними реквізитами:

- отримувач: ОСОБА_1 , на рахунок у АТ «Таскомбанк», сума 27 000,00 грн., призначення переказ на поточний рахунок ОСОБА_1 за рахунок кредиту зг. КД від 28/07/2020, без ПДВ;

- отримувач: ПАТ «Страхова компанія «ТАС», на рахунок у АТ «Таскомбанк», сума 600,00 грн., призначення 29.07.2020, ОСОБА_1 , Страховий платіж, без ПДВ;

- отримувач: ПАТ «Страхова компанія «ТАС», на рахунок у АТ «Таскомбанк», сума 6480,00 грн., призначення оплата страхового платежу за договором страхування № -С від 28/07/2020;

- отримувач: ПАТ «Страхова компанія «ТАС», на рахунок у ПАТ КБ «Приватбанк», сума 650,00 грн., призначення оплата страхового платежу за договором страхування № -KZM від 28/07/2020;

- отримувач: ПАТ «Страхова компанія «ТАС», на рахунок у АТ «Таскомбанк», сума 800,00 грн., призначення оплата страхового платежу за договором страхування № -ЛО від 28/07/2020;

- отримувач: ТОВ «Саппорт.УА», на рахунок у АТ «Прокредит Банк», сума 200,00 грн., призначення оплата за електронний ключ доступу до додатку «support.ua» SU від 28/07/2020.

Також, відповідач підписав паспорт кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» № 4844867, з якого вбачається, що сума/ліміт кредиту становить 38 430,00 грн., строк, на який надається кредит 24 місяці, спосіб та строк надання кредиту - безготівковим шляхом, протягом 3 (трьох) банківських днів від дня укладення договору. Процентні ставки: сукупна - початковий процент при наданні кредиту 10% від суми кредиту 2700 грн., щомісячні проценти 6,00 % від суми кредиту - згідно з графіком платежів, річні проценти 0,01 % від суми боргу за договором - згідно з графіком платежів, чергова частина кредиту - згідно з графіком платежів.

Реальна річна процентна ставка становить 36,81 % річних.

Паспорт містить графік погашення кредиту (а. с. 7 на звороті 8).

Кредитодавець свої обов`язки за кредитним договором виконав у повному обсязі, що підтверджується випискою з особового рахунку відповідача за період з 28 липня 2020 року по 29 травня 2024 року (а. с. 21-34).

У зв`язку з чим колегія суддів відхиляє доводи відповідача про те, що надані позивачем розрахунки суми боргу за кредитним договором не підтвердженні первинними обліковими бухгалтерськими документами.

У постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року в справі №554/4300/16-ц вказано, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Відповідно до п. 5.6 Положення про організацію оперативної діяльності в банках України, затвердженого Поставою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 виписка з особового рахунку клієнта є первинним документом та підтвердженням виконаних за день операцій.

Аналогічна за змістом норма закріплена у п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75.

Отже, надані позивачем розрахунок і виписка з особового рахунку відповідача, є належними та допустимими доказами в справі, оскільки виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів по рахунку відповідача, зокрема баланс станом на дату укладання кредитного договору (надана сума кредиту), всі операції за кредитом, а розрахунок заборгованості відображає суми сплаченого як основного боргу, так суми сплачених щомісячних процентів.

Належних та допустимих доказів на спростування зазначеного банком розміру заборгованості та контррозрахунку відповідачем не надано.

Верховний Суд у постанові від 07 квітня 2021 року у справі № 478/300/19 зауважив, що під схваленням правочину можуть розумітися будь-які дії, спрямовані на виконання укладеного правочину, в тому числі, приймання майна для використання, реалізація інших прав та обов`язків, відповідно до укладеного правочину.

Апеляційний суд вважає, що позивачем повністю доведено належними та допустимими доказами позовні вимоги щодо стягнення заборгованості по тілу кредиту та заборгованості за нарахованими відсотками.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не взято до уваги, не розглянуто та не винесено письмову ухвалу щодо клопотання відповідача про вилучення доказів з матеріалів справи та розгляд справи на основі решти документів, апеляційним судом відхиляються у зв`язку з наступним.

Як вбачається з матеріалів справи, до поданого в суд першої інстанції відзиву на позовну заяву, було додано у якості додатків заяву про виключення документів із числа доказів та клопотання про зобов`язання щодо надання оригіналів доказів (а. с. 51-63).

При цьому у описові частині рішення суду зазначається, що «відповідачем подано до суду заяву про виключення документів із числа доказів», що свідчить про те, що розгляд даної заяви відбувався у сукупності доводів відзиву на позовну заяву та їх зміст був врахований при розгляді справи по суті.

Отже, суд може розглянути окремі процесуальні питання (зокрема, щодо доказів) у нарадчій кімнаті під час ухвалення рішення. Відсутність окремої письмової ухвали щодо клопотання відповідача не свідчить про порушення його права, якщо це питання враховано при винесенні рішення.

Більше того, ОСОБА_1 не заперечує проти укладення кредитного договору з ТОВ «ФК «ЦФР». З дослідженого аудіозапису судового засідання встановлено, що у суді першої інстанції він визнав факт укладення договору, заперечуючи лише факт отримання грошових коштів, що уже спростовано зазначеним вище. А тому доводи апеляційної скарги у цій частині не мають значення для правильного вирішення справи.

Верховний Суд у постанові від 25 січня 2023 року у справі № 209/3103/21 вказав, що при вирішенні цивільних справ судами враховується стандарт доказування «більшої вірогідності».

Відповідачем не спростовано розмір заборгованості, завлений позивачем, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції.

За тих обставин, що кредитні кошти використовувались відповідачем та були перераховані за реквізитами вказаними ним у кредитному договорі № від 28 липня 2020 року, з умовами щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами він погодився, проте фактично отримані та використані кошти у добровільному порядку не повернув, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

За наведених обставин апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим не підлягає до скасування, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки наведені в ній доводи правильність висновків суду не спростовують.

Вирішуючи питання судових витрат відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, апеляційний суд приходить до висновку, що оскільки апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, понесені ним в суді апеляційної інстанції судові витрати слід залишити за ним.

Відповідно до положень пункту 2 частини 6 статті 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому рішення у ній не підлягає касаційному оскарженню (пункт 2 частини 3 статті 389 ЦПК України).

На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. В. Матківська
СуддіВ. В. Сопрун
О. С. Панасюк