Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/4869/24
Провадження № 2-з/711/51/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2024 року суддя Придніпровського районного суду міста Черкаси Булгакова Г.В. розглянувши заяву представників ОСОБА_1 - адвокатів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про забезпечення позову,-

в с т а н о в и в:

17.06.2024 ОСОБА_1 , в особі своїх представників адвокатів Дубинського В.М., ОСОБА_3 , звернуласьдо Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом, в якому просила: скасувати рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради «Про передачу земельних ділянок у приватну власність і користування» № 522 від 26.06.1998 в частині передачі у приватну власність земельної ділянки ОСОБА_4 ; визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ЧР24-2-1559 від 03.08.1998, виданий ОСОБА_4 ; скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:032:0084.

Одночасно із позовом ОСОБА_1 , в особі своїх представників адвокатів Дубинського В.М., ОСОБА_3 , подала заяву про забезпечення позову, в якій просила суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , розміром 361 кв.м. з кадастровим номером :02:032:0084, яка згідно Договору дарування земельної ділянки від 24.12.2012 належить ОСОБА_5 .

Заяву мотивувала тим, що предметом позову є земельна ділянка, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 . У квітні 2024 року позивачці стало достовірно відомо про намагання ОСОБА_5 терміново продати свою частину земельної ділянки із своєю частиною домоволодіння, що межує із позивачкою та знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Про продаж цієї спірної земельної ділянки позивачці стало відомо з публікації про її реалізацію за 230 000 доларів США, розміщеної на ОЛХ з поміщенням на ньому фотографії будинку ОСОБА_5 АДРЕСА_1 на земельній ділянці розміром 361 кв. м. Земельна ділянка ОСОБА_5 з незрозумілих ОСОБА_1 причин знаходиться під її житловим будинком. Оскільки ОСОБА_5 може в будь-який момент реалізувати предмет позову, виникла необхідність у вжитті судом заходів забезпечення позову.

Дослідивши заяву про забезпечення позову та додані до неї документи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У відповідності до статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Такий правовий висновок щодо розуміння сутності інституту забезпечення позову наведений у постанові Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 924/150/17.

Статтею 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Позов забезпечується, зокрема, шляхом накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, забороною вчиняти певні дії, іншими заходами необхідними для забезпечення ефективного захисту.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у пункті 4 постанови № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18, від 07.06.2022 у справі № 127/25378/21.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є власником земельної ділянки загальною площею 666 кв.м., яка розташована по АДРЕСА_1 (кадастровий номер земельної ділянки -02-032-0045), що підтверджується державним актом про право власності на земельну ділянку серія ЯА № 310444 від 16.03.2005.

Відповідач ОСОБА_5 є власником суміжної земельної ділянки загальною площею 361 кв.м., яка розташована по АДРЕСА_1 (кадастровий номер земельної ділянки -02-032-0084). Право власності на вищевказану земельну ділянку ОСОБА_5 набув на підставі договору дарування земельної ділянки від 24.12.2012. Попереднім власником земельної ділянки на підставі договору від 27.10.2005 та рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 20.06.2007 був ОСОБА_6 , що підтверджується державним актом про право власності на земельну ділянку серія ЯЕ № 623210, виданим управлінням земельних ресурсів у м. Черкаси 16.11.2007.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову представники позивачки посилались на те, що ОСОБА_5 має намір відчужити належну йому земельну ділянку, на якій з незрозумілих причин знаходиться належний позивачці житловий будинок, на підтвердження чого надали суду роздруківку із сайту оголошень «ОЛХ»про продаж земельної ділянки.

Втім, з наданої роздруківки неможливо встановити яку саме земельну ділянку виставлено на продаж, хто є особою, яка розмістила оголошення.

Крім того, у заяві про забезпечення позову не наведено достатніх обґрунтувань та не доведено належними доказами того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачки, за захистом яких вона звернулася до суду.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 та її представниками не доведено належними й допустимими доказами необхідність вжиття заходів забезпечення позову, а тому у задоволенні заяви слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1-18, 149-150, 153, 154, 157, 158 ЦПК України, суддя,-

п о с т а н о в и в:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 - адвокатів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Г. В. Булгакова