КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2024 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 756/2906/24

номер провадження: 22-ц/824/9919/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач), суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 07 березня 2024 року у складі судді Луценка О.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Оболонського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_3 , в якому просила розірвати шлюб між нею та ОСОБА_3 , зареєстрований 03 березня 2022 року Оболонським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (місто Київ), актовий запис №258.

Ухвалою судді Оболонського районного суду міста Києва від 07 березня 2023 року дану справу передано за підсудністю до Приморського районного суду міста Одеси.

Не погоджуючись з ухвалою судді першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення суддею норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачка при зверненні з позовом до Оболонського районного суду міста Києва вказала, що вона зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою №108184491 від 29 лютого 2024 року, виданою Управлінням (Центром) надання адміністративних послуг Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації.

Вказує, що передаючи справу за її позовом за підсудністю до Приморського районного суду міста Одеси, суддя першої інстанції не взяв до уваги додане до позову свідоцтво про народження дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є неповнолітнім та перебуває на її утриманні. Посилаючись на те, що відповідно до ч.2 ст.28 ЦПК України, якою передбачено, що позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти, вважає, що дана цивільна справа підсудна Оболонському районному суду міста Києва.

Відповідач ОСОБА_3 не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направив.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Відповідно до ч.2 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37- 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Щодо клопотання представника ОСОБА_2 - адвоката Симбірської Є.В. про проведення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, то у задоволені клопотання слід відмовити з таких підстав.

Згідно із ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду щодо передачі справи на розгляд іншого суду (п.9 ч.1 ст.353 ЦПК) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 8 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Заявник (в одній із зазначених справ) не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу в даній справі належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів, у яких такий рух описаний.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Колегія суддів звертає увагу, що копія ухвали Київського апеляційного суду від 08 квітня 2024 року про відкриття провадження та копію апеляційної скарги з додатками отримана представником ОСОБА_2 - адвокатом Симбірською Є.В. 01 травня 2024 року. Разом з тим, правом на подання відзиву станом на момент розгляду справи відповідач чи його представник не скористались.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників.

Ураховуючи те, що дана справа підпадає під категорію справ, розгляд яких здійснюється у письмовому провадженні без повідомлення та виклику учасників справи, зважаючи на відсутність необхідності їх виклику для надання пояснень з огляду на обставини справи, підстави для виклику учасників справи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали судді першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Постановляючи ухвалу про передачу справи за підсудністю до Приморського районного суду міста Одеси, суддя першої інстанції виходив із того, що з доданих до позову документів не вбачається підтвердження посилання позивачки на те, що ОСОБА_3 проживає за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 . Тому суддя першої інстанції дійшов висновку, що справу слід розглядати за загальним правилом - за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача.

Однак з такими висновками судді першої інстанції погодитись не можна з таких підстав.

У ст.124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно зі ст.125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є частиною національного законодавства, кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Згідно з ч.1 ст.8 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Частиною 1 ст.23 ЦПК України встановлено, що усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою та третьою цієї статті.

Вирішуючи питання про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, суд повинен перевірити належність справ до його юрисдикції (предметної та суб`єктної) та підсудності (територіальної юрисдикції).

Територіальна юрисдикція визначається колом цивільних справ у спорах, вирішення яких віднесено до повноваження суду першої інстанції.

Відповідно до положень ст.187 ЦПК України, якою врегульовано порядок відкриття провадження у справі, якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду (п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України).

Суддею першої інстанції встановлено, що згідно з відомостями з Єдиного державного демографічного реєстру №483707 від 07 березня 2023 року відповідач ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.12).

За загальним правилом ч.1 ст.27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

У той же час, законодавець визначив підсудність справ за вибором позивача, зокрема, ч.2 ст.28 ЦПК України передбачено, що позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

Правовий аналіз ст.ст.27, 28 ЦПК України свідчить про те, що підсудність за вибором позивача (альтернативна підсудність) - це така підсудність, при якій позивачу надається право за своїм вибором пред`явити позов в один з декількох вказаних у законі судів. Разом із тим, правила альтернативної підсудності не позбавляють позивача права звернутися із позовом за правилами загальної підсудності (ч.1 ст.27 ЦПК України), оскільки позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої ст.30 цього Кодексу (ч.16 ст.28 ЦПК України).

Таким чином, позови про розірвання шлюбу можуть бути подані як за зареєстрованим місцем проживання (перебування) відповідача, так і за місцем проживання позивача за його вибором за умови, що на його утриманні перебувають малолітні або неповнолітні діти.

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 вбачається, що ОСОБА_1 є матір`ю - дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5).

Так, з доданої до позовудовідки №108184491 від 29 лютого 2024 року, виданої Управлінням (Центром) надання адміністративних послуг Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації, вбачається, що позивачка ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.6).

Також з доданої до позовудовідки №108184619 від 29 лютого 2024 року, виданої Управлінням (Центром) надання адміністративних послуг Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації, вбачається, що ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7).

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначала, що неповнолітній син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні.

Вирішуючи питання про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, суддя першої інстанції на вказані обставини уваги не звернув, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу Оболонським районним судом міста Києва.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а оскаржувана ухвала судді першої інстанції про передачу справи за підсудністю до Приморського районного суду міста Одесипостановлена з порушенням норм процесуального права.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Так, у справі «Bellet v. France» Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що у судді першої інстанції не було підстав для передачі справи на розгляд до Приморського районного суду міста Одеси за місцем реєстрації відповідача.

Відповідно до ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала судді першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, тому вона підлягає скасуванню на підставі ст.379 ЦПК України, а справа - направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 07 березня 2024 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: