Справа №478/1468/23 пров. №2/478/49/2024
Р і ш е н н я

І м е н е м У к р а ї н и

16 січня 2024 року Казанківський районний суд Миколаївської області

в складі: головуючої судді Сябренко І.П.

за участю: секретаря Поліщук С.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду смт. Казанка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення інфляційних втрат, пені та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання,

В с т а н о в и в:

27 листопада 2023 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , звернулася до суду з позовною заявою до Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-Гарант» (далі ТДВ СК «Альфа-Гарант») про стягнення інфляційних втрат, пені та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що 18 червня 2021 року близько 8 год 00 хв. на а/д Н-11 сполученням «Дніпро-Миколаїв», в напрямку с. Михайлівка до смт. Казанка, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю забезпечуваного автомобіля марки «Toyota Camry» номерний знак НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3 , який здійснив наїзд на нерухому перешкоду у вигляді дерева. Внаслідок чого, пасажир автомобіля «Toyota Camry» номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_4 , тобто батько позивача ОСОБА_1 , а також водій автомобіля ОСОБА_3 , отримали тілесні ушкодження від яких померли на місці пригоди.

Цивільно-правова відповідальність винуватця дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант», поліс №204373374.

У зв`язку зі смертю батька - ОСОБА_4 позивачу ОСОБА_1 спричинена значна та непоправна шкода.

Так, 09 серпня 2022 року позивач ОСОБА_1 безпосередньо звернулася до ТДВ СК «Альфа-Гарант» із заявою про виплату страхового відшкодування пов`язаного із моральною шкодою та втратою годувальника. 02 листопада 2022 року на банківські реквізити позивача ОСОБА_1 відповідачем ТДВ СК «Альфа-Гарант» було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 24000 грн заподіяної моральної шкоди, але відповідачем було відмовлено у виплаті страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника та роз`яснено, що оскільки остання на дату настання страхового випадку була вже повнолітньою працездатною особою та оскільки Товариству не надано інформації щодо доходів потерпілого за попередній календарний рік, а також документів, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, у Товариства немає правових підстав для сплати страхового відшкодування у зв`язку з втратою годувальника.

У зв`язку з невиконанням відповідачем ТДВ СК «Альфа-Гарант» обов`язку по сплаті страхового відшкодування позивач ОСОБА_1 в грудні 2022 року звернулася до Казанківського районного суду Миколаївської області з позовом про стягнення з відповідача страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника. Рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 25 квітня 2023 року позовні вимоги задоволено у повному обсязі, стягнуто з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у зв`язку з втратою годувальника в сумі 216000 грн. Постановою Миколаївського апеляційного суду від 18 липня 2023 року рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 25 квітня 2023 року змінено, позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у зв`язку з втратою годувальника в сумі 72012 грн 60 коп.

08 серпня 2023 року зазначені кошти були виплачені відповідачем ТДВ СК «Альфа-Гарант» позивачу ОСОБА_1 .

Враховуючи те, що позивач ОСОБА_1 звернулася із заявою на виплату страхового відшкодування до відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант» 09 серпня 2022 року, а відповідач в свою чергу неправомірно не виплатив страхове відшкодування, яке відповідно до постанови Миколаївського апеляційного суду від 18 липня 2023 року, було виплачено позивачу ОСОБА_1 08 серпня 2023 року, представник позивача вважає, що відповідач ТДВ СК «Альфа-Гарант» зобов`язаний сплатити позивачу ОСОБА_1 починаючи з 10.11.2022 року по 08.08.2023 року страхове відшкодування шкоди з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також пеню та 3% річних від простроченої суми.

Посилаючись на викладене, представник позивача просила стягнути з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати, у розмірі 3898 грн 31 коп., пеню, у розмірі 26690 грн 04 коп. та 3% річних, у розмірі 1609 грн 93 коп. за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 01 грудня 2023 року у справі відкрито спрощене позовне провадження та постановлено здійснювати розгляд справи з повідомлення (викликом) сторін.

19 грудня 2023 року представник відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант», у відповідності до вимог ст.178 ЦПК України, подав до суду відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог застосувавши спеціальний строк позовної давності до вимог позивача ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , про стягнення інфляційного збільшення боргу, пені та 3% річних (а.с.32-34).

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилися, надали суду письмову заяву про можливість розгляду справи в їхній відсутності, заявлені вимоги підтримують, просять задовольнити позов.

Відповідач ТДВ СК «Альфа-Гарант» явку свого представника у судове засідання не забезпечило, про час, дату і місце його проведення було повідомлене належним чином, про причини неявки суду не повідомило.

Оскільки учасники справи у судове засідання не з`явились, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши письмові докази та матеріали справи, суд приходить такого висновку.

Частиною 1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленого цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Матеріалами справи встановлено, що 18 червня 2021 року близько 08 год 00 хв., водій ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у порушення Правил Дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, із відповідними змінами та доповненнями (далі - ПДР України), перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем марки «Тоуоtа» моделі «Саmгу» номерний знак НОМЕР_1 , 1997 року випуску, в якому також рухався пасажир ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в світлу пору доби, рухався по чистій, без вибоїн та пошкоджень проїжджій частині авто дороги Н-11, «Дніпро-Миколаїв», в напрямку від с. Михайлівка до смт. Казанка, в межах Баштанського (колишнього Казанківського) району, Миколаївської області. Авто дорога Н-11 «Дніпро-Миколаїв», в місці пригоди призначена для руху в двох напрямках, має по одній смузі в кожному напрямку руху, зустрічні потоки розділені дорожньою розміткою 1.1 Розділу 34 ПДР України. Рухаючись в обраному напрямку, в районі 135 км авто дороги Н-11, водій ОСОБА_3 грубо порушив вимоги п.п.2.3 «б», 12.1 ПДР України, а саме: був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміни, не контролював рух керованого ним транспортного засобу, не обрав безпечної швидкості руху, внаслідок чого здійснив виїзд за межі проїжджої частини в попутному напрямку руху із подальшим наїздом на нерухому перешкоду у виді дерева. Внаслідок зіткнення транспортного засобу з нерухомою перешкодою у виді дерева пасажир автомобіля ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав тілесні ушкодження у виді: дрібних саден в області правої половини обличчя, синця в області правого ока, забою м`яких тканин в лобно-тім`яній області, поперечного перелому кісток основи черепу, рани на зовнішньо-бічній поверхні н/3 правого плеча, перелому грудини в н/3, перелому хребта в грудному відділі у вигляді розриву між хребцевого диску між 7 та 8 грудними хребцями з пошкодженням спинного мозку, перелому 1-8 ребер з права і переломів 2-9 ребер з ліва по лопаточним лініям, перелому правої ключиці в с/з, 1500 мл. рідкої крові в правій плевральній порожнині, вогнищеві крововиливи в області коренів легень та утримуючих зв`язок печінки. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_4 помер на місці події. Дана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок злочинного порушення водієм ОСОБА_3 вимог п.п.2.3 «б», 12.1 ПДР України, які знаходяться в прямому причинному зв`язку з наслідками, що настали.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в селищі міського типу Казанка Казанківського району Миколаївської області, про що 23 червня 2021 року складено відповідний актовий запис №170, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданого Казанківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 23 червня 2021 року (копія) (а.с.6).

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , доводиться померлому ОСОБА_4 дочкою, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Казанківського районного управління юстиції в Миколаївській області від 05 червня 2001 року (копія) (а.с.6 зворот).

09 серпня 2022 року позивач ОСОБА_1 повідомила ТДВ СК «Альфа-Гарант» про настання страхового випадку та звернулась із заявами на виплату страхового відшкодування пов`язаного із моральною шкодою, у розмірі 24000 грн та на виплату страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника, у розмірі 216000 грн (копії) (а.с.7-9).

02 листопада 2022 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» виплатило ОСОБА_5 , ОСОБА_1 та ОСОБА_6 страхове відшкодування в рахунок відшкодування моральної шкоди та витрат на поховання на загальну суму 92000 грн, що підтверджується платіжними інструкціями №31517, 31512, 31516 від 02 листопада 2022 року (копії) (а.с.78-80, справа №478/1302/22).

Виплату страхового відшкодування за шкоду, заподіяну внаслідок втрати годувальника, страховик ТДВ СК «Альфа-Гарант» - ОСОБА_1 не здійснив у зв`язку з відсутністю довідки про доходи потерпілого за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, а також у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого (копія) (а.с.10).

Не погоджуючись із такою відмовою, ОСОБА_1 звернулася до суду.

Рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 25 квітня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 до ТДВ СК «Альфа-Гарант» про стягнення страхового відшкодування, задоволено повністю. Стягнуто з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування, у зв`язку з втратою годувальника, у розмірі 216000 грн. Стягнуто з ТДВ СК «Альфа-Гарант» судовий збір на користь держави в сумі 2160 грн.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 18 липня 2023 року рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 25 квітня 2023 року змінено. Позов ОСОБА_1 до ТДВ СК «Альфа-Гарант» про стягнення страхового відшкодування, задоволено частково. Стягнуто з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 72012 грн 60 коп. страхового відшкодування, у зв`язку з втратою годувальника. Вирішено питання щодо судових витрат (копія) (а.с.11-17).

08 серпня 2023 року, на виконання вимог рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 25 квітня 2023 року, яке постановою Миколаївського апеляційного суду від 18 липня 2023 року змінено, ТДВ СК «Альфа-Гарант» здійснено виплату ОСОБА_1 страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника, у розмірі 72012 грн 60 коп.

Відносини в сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

У статті 3 Закону №1961-IV визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 1961-IV).

Згідно з пунктом 23.1 статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону №1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Положеннями пункту 36.2 статті 36 Закону №1961-IV передбачено, що страховик (МТСБУ) у разі визнання вимог заявника обґрунтованими зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його не пізніше ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

Як вбачається із матеріалів справи та не заперечується стороною відповідача, страховик ТДВ СК «Альфа-Гарант» протягом 90 днів у визначений п.36.2 ст.36 Закону №1961-ІV термін зобов`язаний був сплатити повну суму страхового відшкодування, однак цього в належному розмірі не зробив.

Згідно ст.ст.610, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до вимог п.36.5 ст.36 Закону №1961-ІV, за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Вказана норма також є спеціальною нормою, що застосовується до спірних правовідносин, так як вони виникли з приводу неналежного виконання обов`язків страховиком своїх обов`язків по сплаті страхового відшкодування, а тому страховик на підставі п.36.5 Закону №1961-ІV зобов`язаний сплатити позивачу пеню за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки зобов`язання відповідача у разі настання страхового випадку полягає у здійсненні страхової виплати, то таке зобов`язання є грошовим. В разі прострочення його виконання настає відповідальність, що передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, зокрема - сплата боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Проценти річних, так само як і інфляційні витрати на суму боргу, входять до складу грошового зобов`язання, і на відміну від пені не є грошовою санкцією за порушення грошового зобов`язання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрату кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляції і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, що підлягають сплаті кредитору. Тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Відповідно до правової позиції Верховного суду України: «Правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачається передача грошей як предмета договору або сплата їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про надання послуг, оскільки він установлює ціну договору - страхову суму. При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за цим договором: на його або третьої особи користь страховик зобов`язаний здійснити страхове відшкодування. Отже, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України як спеціального виду цивільно - правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання».

Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного суду України від 01 червня 2016 року у справі №6-927цс16.

Визначаючи розмір інфляційних втрат, пені та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, суд враховує наступне.

Під час розгляду справи відповідачем ТДВ СК «Альфа-Гарант» заявлено про застосування позовної давності.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується чи зі строком дії (припинення дії) договору, чи з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України).

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст.625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 року у справі №127/15672/16-ц прийшла до висновку про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст.625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

У даній справі ОСОБА_1 пред`явило позов до суду 27 листопада 2023 року. При цьому позивач звернулася за стягненням з ТДВ СК «Альфа-Гарант» 3% річних та інфляційних втрат за час прострочення, який, як вона вважає, тривав з 10.11.2022 року по 08.08.2023 року та надала відповідні розрахунки суми річних та інфляційних втрат, які охоплюють увесь зазначений період (а.с.18 зворот - 19).

У відповідності до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а тому зважаючи на те, що судове рішення про стягнення з ТДВ СК «Альфа-Гарант» страхового відшкодування у зв`язку з втратою годувальника було виконано 08.08.2023 року (дата сплати страхового відшкодування стягнутого за судовим рішенням), саме з цього дня зобов`язання відповідача перед позивачем припинилося.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягнення інфляційні втрати, у розмірі 3898 грн 31 коп. та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, у розмірі 1609 грн 93 коп., нараховані у межах строку позовної давності, тобто за період з 10.11.2022 року по 08.08.2023 року.

Щодо позовних вимог про стягнення пені, у розмірі 26690 грн 04 коп., слід зауважити наступне.

Відповідно до ч.2 ст.258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Враховуючи, що розмір пені в сумі 26690 грн 04 коп. був розрахований за період з 10.11.2022 року (90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування) по 08.08.2023 року (дата сплати страхового відшкодування, стягнутого за судовим рішенням), позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом 27 листопада 2023 року, і відповідачем була заявлена вимога про застосування строку позовної давності, то відповідно до ч.2 ст.258 ЦК України, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), застосовується позовна давність в один рік.

Частиною 4 ст.267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином, в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача пені, слід відмовити.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в сумі 183 грн 69 коп. (5508,24 грн. х 100 : 32198,28 = 17,11%, 1073,60 х 17,11% = 183 грн 69 коп.).

Керуючись ст.ст.12, 13, 259, 264, 265, 268, 279 ЦПК України, суд

У х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення інфляційних втрат, пені та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-Гарант» (01133, м. Київ, б-р Лесі Українки, 26, код. ), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянки України, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , інфляційні втрати, у розмірі 3898 (три тисячі вісімсот дев`яносто вісім) грн 31 коп., та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, у розмірі 1609 (одна тисяча шістсот дев`ять) грн 93 коп.

В останній частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 183 грн 69 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Повний текст рішення складено 16.01.2024 року.

Суддя І.П. Сябренко