справа № 619/1223/24
провадження № 2/619/593/24
Рішення

Іменем України

20 червня 2024 року,

м. Дергачі,

Дергачівський районний суд Харківської області у складі: головуючого судді Нечипоренко І.М., за участю секретаря судового засідання Міщенко О.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 619/1223/24,

ім`я (найменування) сторін:

позивачка: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

третя особа: : Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради,

вимоги позивачки: про позбавлення батьківських прав,

представник позивачки: ОСОБА_3 ,

представник відповідача: ОСОБА_4 .

Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У обґрунтування позову зазначено, що дитина тривалий час проживає з нею за адресою: АДРЕСА_1 і перебуває на її повному матеріальному утриманні і забезпеченні. З 2022 року і по теперішній час батько до дитини не з`являвся, не відвідував і не цікавився його життям, не піклується про дитину, не слідкує за станом його здоров`я, фізичним і духовним розвитком, не проявляє до дитини батьківської турботи, не надає матеріальної допомоги. Відповідач самоусунувся від виховання сина, відсутній в житті дитини.

Відповідачем подано відзив, у якому зазначено, що позивачка проживає разом з цивільним чоловіком, тому він позбавлений можливості проживати разом з нею та сином. Позивачка своїми діями навмисно перешкоджає виконанню ним своїх батьківських обов`язків по відношенню до сина: не дає бачитися з дитиною, робить все, аби дитина забула про існування свого батька. Так само вона не дає бачитися з онуком і його батькам. Він неодноразово приїздив до сина, але позивачка забирала папунки з подарунками, які він привозив, гроші, але бачитися з сином не давала. Одного разу вона дозволила побачитися з сином та вони разом поїхали у торгівений центр «Нікольський». Він надає в силу своїх можливостей матеріальну допомогу, оскільки його батько хворий на онкозахворювання, являється інвалідом і весь сімейний бюджет іде на його лікування. Їх будинок було пошкоджено внаслідок збройної агресії, у зв`язку з чим вони змушені були виїхати. Гроші зазвичай він віддавав позивачці, а після чергових скандалів перевів кошти на її картковий рахунок. Отже, твердження позивачки, що він зовсім не виконує своїх батьківських обов`язків не відповідає дійсності. Отже, позовні вимоги є безпідставними та слід відмовити у задоволенні позову повністю.

Позивачкою надано відповідь на відзив, за змістом якої відповідач намається спотворити фактичні обставини справи і вдається до невиправданих заперечень проти позову. Від відповідача навіть і не надходили пропозиції взяти дитину до себе додому чи погуляти з ним спільно. Вона ніколи не перешкоджала у спілкуванні батька з сином і на має такого наміру, вона всіляко намагался сприяти спілкуванню батька з сином. Але відповідач ігнорував ці пропозиції. Відповідач не телефонував сину жодного разу, в т.ч. і за допомогою відеозв`язку і при був один раз у 2023 році на її численні прохання, щоб зареєструвати сина за місцем мешкання. Будь-яких доказів, що вона чинить відповідачу перешкоди у спідкуванні ним не надано. Внаслідок несплати аліментів він має заборгованість. Здійснені відповідачем на її картковий рахунок перекази є несистематичними і не містять призначення платежу.

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.

На виконання вимог ч. 8 ст. 187 ЦПК України судом сформовано засобами підсистеми ЕСІТС «Електронний суд» відповідь № 453177 від 16.02.2024 з Єдиного державного демографічного реєстру щодо місця перебування та місця проживання відповідача.

Ухвалою суду від 20.02.2024 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підгогтовче засідання, залучено Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради як третю особу та зобов`язано надати висновок щодо розв`язання спору про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ухвали суду від 15.04.2024 закрито підготовче провадження та призначено до розгляду по суті цивільну справу.

Сторони та їх представники у судовому засіданнівиклали зміст та підстави своїх вимог і заперечень щодо предмета позову, надали необхідні пояснення щодо них.

Представник третьої особи Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради у судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчать рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення та довідки про доставку судових повісток до електронного кабінету, висновок щодо розв`язання спору суду не надано.

Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.

ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , його батьками записані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , про що свідчить копія свідоцтва про народження (а.с. 9).

Малолітній ОСОБА_5 проживає та зареєстрований у квартирі АДРЕСА_2 , яка на праві приватної власності належить позивачці (а.с. 10, 14).

Відповідно до розрахунку заборгованості, складеного Дергачівським ВДВС станом на 26.12.2023 боржник ОСОБА_2 повинен був сплатити 111414,00грн, сплатив 9000,00 грн, залишок боргу 102414,00 грн (а.с. 12-13).

Із наданих відповідачем квитанцій убачається, що відповідач ОСОБА_2 01.08.2021 перерахував на рахунок позивачки 1985,95 грн; 18.07.2021 перерахував на рахунок позивачки 1005,03 грн; 27.02.2024 у рахунок погашення заборгованості по аліментах перерахував 1500,00 грн на рахунок міжрайонного ВДВС по Дергачівському та Золочівському районах; 06.06.2023 на рахунок позивачки перерахував 3000,00 грн з призначенням платежу: «у рахунок погашення заборгованості зі плати аліментів»; 05.05.2023 на рахунок позивачки перерахував 3000,00 грн з призначенням платежу: «у рахунок погашення заборгованості зі плати аліментів»; 07.04.2023 на рахунок позивачки перерахував 3000,00 грн з призначеннм платежу: «у рахунок погашення заборгованості зі плати аліментів»; 03.04.2024 у рахунок погашення заборгованості по аліментах перерахував 1500,00 грн на рахунок міжрайонного ВДВС по Дергачівському та Золочівському районах (а.с.53-58, 91).

На підтвердження доводів відзиву щодо хвороби батька відповідача та необхідності його лікування, останнім надано копію свідоцтва про народження та медичну документацію щодо ОСОБА_6 . За висновком ЛКК від 13.05.2024 у ОСОБА_6 наявні порушення фунцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі (а.с. 59-75, 110).

У судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснив, що являється чоловіком позивачки, повністю забезпечує її сина, батько дитини про дитину не турбується, матеріально не забезпечує, з дитиною не бачиться.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснила, що вона проживає в с. Черкаська Лозова та є подругою матері позивачки і після розлучення жодного разу не бачила відповідача у них дома. Позивачка дзвонила і просила відповідача про допомогу, але реакції ніякої не було та він блокував її телефон, щоб вона не могла додзвонитися.

Свідок ОСОБА_9 пояснила, що відповідач є її сином. Онука бачила за все життя лише 4 рази, оскільки колишня невістка забороняла з самого народження дитини бачитися бабі та діду з ним, видаливши їх всіх зі свого життя. Син неодноразово приїздив до свого сина, але невістка двері не відчиняла, він хоче бачитися з сином, а позивачка чинить цьому перешкоди.

Частиною першою статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство

і батьківство охороняються державою.

Відповідно до пункту 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року (далі Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з масимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

За змістом статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Частинами першою четвертою статті 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.

Відповідно до пункту 1 статті 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини

є предметом їх основного піклування.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Пунктами 1, 3 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Державиучасниці поважають право дитини, яка розлучається

з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Згідно з частинами другою, третьою статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), в тому числі й на рівне виховання батьками.

У рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, серія A, № 250, ст. 3536, § 90), і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від

07 серпня 1996 року, § 78).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

На підставі тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України можна зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

З огляду на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і за наявності вини у діях батьків.

Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 47 рішення ЄСПЛ у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення ЄСПЛ у справі «Хант проти України»).

Тобто, вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і є втручанням у їх право на повагу до свого сімейного життя, яке, у свою чергу, не є абсолютним.

Ураховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд, з однієї сторони, має розглянути правомірність втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантоване статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З іншої сторони, обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав неповнолітньої дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції).

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя.

Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення ЄСПЛ у справі «Хант проти України»).

ЄСПЛ у рішенні у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява

№ 31111/04) наголошував, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінки. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

У рішенні у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року ЄСПЛ вказав, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів, і залежно від обставин конкретної справи вони можуть відрізнятися.

У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява

№ 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини

у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Суд в оцінці обставин справи виходить з того, що на перше місце суд ставить якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, потрібними для постановлення рішення. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, тощо), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Судом встановлено, що відповідач не відмовляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а навпаки, бажає спілкуватися та бачитися з дитиною, не втратив інтересу до участі у вихованні сина та має намір на відновлення відносин з ним, у зв`язку з чим дійшов висновку про те, що така поведінка відповідача дає підстави вважати, що він не нехтує інтересами дитини та не бажає розривати зв`язки із сином.

Встановивши відсутність фактів злісного нехтування ОСОБА_2 своїми батьківськими обов`язками щодо малолітнього сина, врахувавши бажання батька спілкуватись з дитиною, а також те, що він активно заперечує проти позбавлення батьківських прав, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про позбавлення відповідача батьківських прав.

З урахуванням встановлених обставин справи, поведінки обох батьків малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з огляду на необхідність забезпечення якнайкращих інтересів дитини, зокрема в частині її права на спілкування з батьками та збереження зв`язків з ними обома, суд вважає, що відсутні підстави для позбавлення відповідача батьківських прав, що є крайнім (винятковим) заходом впливу.

Аналогічний висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 20 вересня 2023 року у справі № 409/1537/17 (провадження № 61-5639св23).

Частиною 5 ст. 19 СК України передбачено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Висновок служби у справах дітей є обов`язковим про розгляді справ про позбавлення батьківських прав.

Ухвалою суду про відкриття провадження від 20.02.2024 Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради було зобов`язано надати висновок щодо розв`язання спору про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Не дивлячись на те, що зазначена ухвала була отримана третьою особою, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 33), а також доставлена до електронного кабінета, що підтверджено довідкою про доставку електронного документу, висновок суду надано не було, причини суду не повідомлено.

У постанові Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року у справі

№ 559/1215/19-ц (провадження № 61-8348св22) зазначено, що «висновок органу опіки та піклування є документом, який подається для прийняття відповідного рішення судом, тобто він є доказом у цивільній справі, який підлягає оцінці у сукупності з іншими доказами. Суд може не погодитися

з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Письмовий висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору виконує допоміжну функцію при вирішенні спорів, які стосуються прав та інтересів дітей, та спрямований передусім на отримання максимальної інформації щодо обставин, які мають значення для вирішення конкретного спору, оскільки орган опіки та піклування має повноваження встановлювати відомості, одержані у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні тощо».

Враховуючи розумні строки розгляду справи та те, що судом вживалися заходи щодо отримання висновку Служби у справах дітей, який суду так наданий і не був, суд вважає, дослідивши надані докази, можливим завершити розгляд справи без зазначеного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у позові відмовляється, судовий збір з відповідача не стягується.

Керуючись ст. 7, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

Відмовити повністю у позові ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови.

Повне найменування (ім`я) сторін:

позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, , місцезнаходження: Харківська область, м. Харків, вул. Чернишевська, буд. 55.

Суддя І. М. Нечипоренко