Справа №766/3114/24 н/п 2/766/8962/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2024 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Кузьміної О.І.,

за участю секретаря Савицького В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом адвоката Змисла Марти Русланівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 01.08.2015 року перебуває у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Сімейне життя між сторонами не склалось через відсутність взаєморозуміння, наявність різних поглядів на життя та сімейні цінності внаслідок чого в сім`ї виникають постійні конфлікти та непорозуміння, а сімейні відносини у зв`язку з цим погіршилися, тому позивач вимушена звернутись до суду з позовом про розірвання шлюбу та залишити проживати малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із матір`ю.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 23.04.2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивача надала заяву про розгляд справи у її відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи у його відсутність.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає за необхідне закрити провадження у справі в частині позовних вимог щодо визначення місця проживання дитини в зв`язку з відсутністю предмету спору по наступним підставам.

Судом встановлено, що 01.08.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Комсомольського районного управління юстиції у м. Херсоні, зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , актовий запис №136. Вказана обставина підтверджується свідоцтвом про шлюб виданим 15.09.2017 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Комсомольського районного управління юстиції у м. Херсоні.

Згідно свідоцтва про народження виданого 15.09.2017 року Суворовським районним у місті Херсоні відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонські області, позивач та відповідач є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частин четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 161 СК України).

Таким чином, тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що сторони не позбавлені права врегулювати питання про місце проживання дитини, про зміну місця її проживання тощо також і письмовою угодою, врегульовувати відповідні обставини за домовленістю між собою. Водночас, судом визначається місце проживання дитини лише у випадку недосягнення згоди між батьками про місце проживання дитини з одним із них.

Суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч.ч. 1, 3, 6 ст. 29 ЦК України, ч.ч. 1, 2, 3 ст. 160, ч.1 ст. 161 СК України: місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово; місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає; якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом; фізична особа може мати кілька місць проживання.

Цивільне, в тому числі, сімейне право наразі не містить інституту «залишення дитини на проживання з одним із батьків» у разі розірвання шлюбу судовим порядком. Розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини в разі відповідного спору є самостійними, окремими предметами, які можуть розглядатися та вирішуватися як в одному, так і в різних процесах. За загальним правилом визначення місця проживання дитини, яка не досягла чотирнадцяти років, має саме договірну природу, яка відображає відповідні права батьків дитини і власне самої дитини (вищенаведені норми закону, ч.ч. 2, 3, 7, 8 ст. 7 ст.ст. 8, 9, ч. 1 ст. 109 СК України, інші норми законодавства). За відсутності спору щодо місця проживання дитини після розірвання шлюбу (спору про право, необхідності захисту права), тобто, за фактичної наявності щодо цього згоди батьків дитини, а в разі потреби також і згоди дитини, відсутні підстави для цивільного процесу щодо «залишення дитини на проживання з одним із батьків» у разі розірвання шлюбу як такого, а відтак і відсутні підстави для вирішення такого питання судом, для ухвалення ним відповідного рішення.

За змістом положень, зокрема, ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 8, 18, 161 СК України, ст.ст. 2, 4, 19, 184 ЦПК України кожна особа, право якої порушене, оспорене чи не визнане, вправі захищати його судовим порядком шляхом пред`явлення позову до відповідальної за порушення права особи. Судом вирішується саме спір між батьком і матір`ю щодо місця проживання малолітньої дитини, коли батько і мати, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина.

Відсутність спору про право цивільне, в тому числі, таке, що виникає із сімейних правовідносин (відсутність предмета спору та фактичних підстав для пред`явлення позову), виключає наявність підстав для провадження в цивільній справі.

Статтею 255 ЦПК України врегульований процесуальний інститут закриття провадження в справі, пункт 2 частини 1 цієї статті передбачає, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. Для застосування положень ст. 255 ч. 1 п. 2 ЦПК України є підстави тоді, коли предмет спору відсутній уже на момент пред`явлення позову.

Правова позиція, висловлена Верховним Судом у постанові від 15.01.2020 у справі №200/952/18 про те, що за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу, нерелевантна в справі, що розглядається, позаяк була сформульована за інших фактичних обставин.

У вказаній справі мати просила залишити неповнолітню дитину після розірвання шлюбу проживати з нею та не мотивувала позов тим, що спір щодо місця проживання дитини між сторонами відсутній; судом не вирішувалося питання в контексті ст. 255 ч. 1 п. 2 ЦПК України на момент пред`явлення позову, відповідні обставини не оцінювалися.

Крім того, Суд звертає увагу на те, що в даному випадку, передбачено право суду, а не обов`язок, щодо вирішення питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Тобто, не є обов`язком суду вирішувати дану вимогу при розірванні шлюбу.

Виходячи з викладеного, посилання позивача на вищевказану правову позицію не може бути взяте до уваги та не спростовує підстав для закриття провадження в справі за вимогою про залишення після розірвання шлюбу дитини на проживання з батьком за відсутністю предмета спору.

При цьому, суд не може залишити поза увагою, що, навіть, в своїх заявах, наданих суду з метою проведення судових засідань без особистої участі, сторони, жодним чином, не згадають про вимогу позивача, щодо залишення проживати з нею малолітньої дитини. Тобто, суд вважає, що спір між сторонами, стосовно місця проживання малолітньої дитини, взагалі, відсутній.

З огляду на вищевикладене, оскільки між сторонами відсутній спір щодо визначення місця проживання дитини, суд приходить до висновку про закриття провадження по справі в цій частині у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Керуючись ст.ст. 24, 56, 104, 105, 110, 112, 113, 114 СК України, ст. ст. 12, 255, 256, 352-355 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у цивільній справі за позовом адвоката Змисла Марти Русланівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини в частині позовних вимог адвоката Змисла Марти Русланівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини - закрити.

Копію даної ухвали надіслати сторонам для відома.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Херсонського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяО. І. Кузьміна