Провадження № 22-ц/801/238/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Венгрин О. О.
Доповідач:Якименко М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2024 рокуСправа № 127/18783/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Якименко М.М.,

суддів: Ковальчука О.В., Панасюка О.С.,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне об`єднання» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 листопада 2023 року, ухвалене суддею Вінницького міського суду Вінницької області Венгрин О.О.,

ВСТАНОВИВ:

В червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ТОВ «Житлово-експлуатаційне об`єднання» (далі ТОВ "ЖЕО") та в подальшому збільшуючи позовні вимоги просив стягнути з відповідача кошти за послугу управління багатоквартирним будинком в розмірі 670,72 грн, а також 3000,00 грн - у відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 був власником квартири по АДРЕСА_1 . Вчасно і сумлінно здійснював оплату послуг з управління будинком ТОВ "ЖЕО". 01.01.2022 співвласники будинку створили ОСББ «Чорновола 4», тому припинено договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком із ТОВ «ЖЕО». Після припинення договору позивачем було виявлено залишок коштів, що обліковуються на день припинення договору, сплачених за управління будинком, в сумі 670,72 грн., яка відповідачем не повернута.

Позивач вказує, що намагався вирішити питання в досудовому порядку, але на усі його звернення відповідач не реагував. Згідно Єдиного рахунку за надані ЖКП та інші послуги у графі "управління будинком ТОВ "ЖЕО" зазначена сума "- 670,72 грн", це невикористані кошти відповідачем, які позивач сплачував за послугу утримання будинку. Відповідач понад півтора року не повертає йому кошти. Бездіяльністю відповідача позивачу було спричинено душевні страждання. Позивач відчуває себе обманутим. Працівники відповідача на його звернення вдавали, ніби не розуміють ситуації, посилались на існування заборгованості у інших користувачів послуг, до яких позивач не має ніякого відношення. Ця ситуація є прикрою для позивача, яка викликала неприємні емоції, що завдало йому душевних страждань. Позивач був вимушений докладати додаткових зусиль щоб вирішити питання повернення його коштів, в тому числі, витрачати час на написання заяв до відповідача, ходити до відповідача, телефонувати, і все це марно. Тому, розмір спричиненої моральної шкоди оцінює в 3000,00 грн.

Вказані обставини стали підставою звернення до суду з даним позовом.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02 листопада 2023 року позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "ЖЕО" на користь позивача 670,72 грн переплати за послугу утримання будинку, 1700,00 грн - у відшкодування моральної шкоди, 3229,00 грн витрат на правничу допомогу. Вирішено питання про судові витрати. В решті позову відмовити.

Не погодившись з рішенням суду відповідач ТОВ "ЖЕО" подало апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, в апеляційній скарзі просить рішення скасувати в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове, яким відмовити в задоволені позову.

В якості основних доводів скаржник зазначає, що суд не взяв до уваги, що позивачу ніхто не відмовляв у повернені коштів, а було повідомлено, що його питання буде вирішено позитивно, тому позов є передчасним. Оскільки відповідачем не порушено права позивача, тому і відсутній предмет спору. Також, порушення власних зобов`язань, взятих на себе умовами Договору з боку відповідача не відбулось, а відтак застосування судом п.4 ч.1 ст. 611 ЦК України є помилковим. Щодо стягнення з відповідача моральної шкоди, то матеріалами справи не підтверджено, які саме негативні наслідки настали для позивача.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційних скарг та в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду відповідає.

Судом було встановлено, що згідно довідки Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради позивач ОСОБА_1 зареєстрований по АДРЕСА_2 . (а.с. 5)

Позивач ОСОБА_1 був власником квартири по АДРЕСА_1 .

01 жовтня 2018 року між ТОВ «ЖЕО» та співвласниками будинку в особі ОСОБА_2 ОСОБА_3 укладено Договір №52 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, за умовами якого ТОВ «ЖЕО», як управитель, зобов`язувався надавати співвласникам послугу з управління вказаним вище багатоквартирним будинком, а співвласники зобов`язались оплачувати управителю послугу з управління згідно з вимогам законодавства та умовами цього договору.

Строк дії, порядок і умови продовження дії та розірвання договору сторони обумовили в п. 30-32, зі змісту яких вбачається, що цей договір набирає чинності з 01 жовтня 2018 року та укладається строком на один рік. Якщо за один місяць до закінчення строку дії цього договору жодна із сторін не повідомить письмово іншій стороні про відмову від цього договору, він вважається продовженим на один рік. Дія цього договору припиняється, зокрема, достроково за згодою сторін або за рішенням суду в разі невиконання управителем та/або співвласниками вимог цього договору.

01 жовтня 2020 року було укладено додаткову угоду № 2 до договору № 52 про надання послуг з управління будинком від 01 жовтня 2018 року, якою сторони погодили, що ціна послуги становить 5,58 грн (в т.ч. ПДВ) на місяць за 1 кв.м. загальної площі приміщення.

Згідно копії Єдиного рахунку за надані житлово-комунальні та інші послуги, особовий рахунок НОМЕР_1 , по квартирі по АДРЕСА_1 станом на травень 2023 р. існує переплата за послугу управління будинком, постачальник ТОВ «ЖЕО», в розмірі 670,72 грн. (а.с. 10) З цього ж Єдиного рахунку вбачається, що послуга - управління будинком надається вже ОСББ "Чорновола -4".

З довідки ТОВ «ЖЕО» про боржників за послугу з управління багатоквартирним будинком станом на 12.09.2023 слідує, що серед боржників позивача немає, тобто, в позивача відсутній борг за оплату зазначеної послуги.

Позивач ОСОБА_1 неодноразово звертався із письмовою заявою до відповідача, у якій просив повернути йому 670,72 грн., як переплату по послузі «Управління будинком». Також, звертався позивач до Департаменту житлового господарства Вінницької міської ради з цього ж питання - повернення коштів.

Дію договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком по АДРЕСА_3 з ТОВ «ЖЕО» припинено.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що позивачем належними доказами обґрунтовано суму переплачену за послугу управління будинку (невикористані кошти за послугу управління будинком), яку слід стягнути.

Водночас, в частині стягнення моральної шкоди суд першої інстанції виходив з того, що неправомірними діями ТОВ «ЖЕО», зокрема, щоб отримати свої кошти в сумі 670,72 грн, розмір яких і невикористання відповідачем не оспорюються, позивач вимушений був ходити до відповідача, писати заяви про повернення його ж грошей, роз`яснювати працівникам відповідача ситуацію, відчуваючи при цьому прикрість, неприємні емоції. І все марно, кошти йому не повернуто, тому враховуючи глибину душевних страждань позивача, виходячи із засад розумності і справедливості, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 1700,00 грн.

З таким висновком погоджується апеляційна інстанція, оскільки він ґрунтується на Законі, відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить наявним доказам та матеріалам справи.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Між сторонами виник спір щодо повернення переплачених коштів за послугу управління будинку.

Відповідно до п. 26 Правил надання послуги з управління багатоквартирним будинком, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 05 вересня 2018 року № 712, у разі припинення дії договору управління управитель не пізніше дня, що настає за днем припинення його дії: 1) повертає співвласникам залишок коштів, що обліковуються на день припинення договору на банківському рахунку для приймання відповідних платежів, у такому порядку: залишки коштів, що утворилися за рахунок доходів від використання спільного майна будинку, повертаються пропорційно до частки співвласника багатоквартирного будинку, якщо інше не передбачено договором управління або рішенням співвласників; залишки коштів, що утворилися за рахунок внесків на реконструкцію, реставрацію, проведення капітального ремонту, технічне переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку, повертаються кожному із співвласників, які вносили відповідні внески; 2) закриває банківський рахунок для приймання відповідних платежів.

Згідно ст. 18 ч. 1, 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» управління багатоквартирним будинком управителем здійснюється на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що укладається згідно з типовим договором.

Ст. 18 ч. 8 абз. 7 Закону передбачено, що у разі припинення дії договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком залишок коштів, що обліковуються на день припинення договору управління на окремих банківських рахунках, відкритих управителем згідно з частиною третьою цієї статті, а також на поточному рахунку із спеціальним режимом використання, відкритому згідно з частиною п`ятою статті 14 цього Закону, повертається кожному із співвласників, які вносили відповідну плату, якщо інше не передбачено договором або рішенням співвласників. У частині залишків коштів, що утворилися за рахунок доходів від використання спільного майна багатоквартирного будинку, кошти повертаються пропорційно до частки співвласника багатоквартирного будинку.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) та від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19) здійснено висновок, що «предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначає, що договір, на підставі якого перераховувалися кошти, припинив свою дію, а відповідачем не було надано послуги на всю сплачену ним суму, тому переплачені кошти мають бути йому повернуті.

Судом встановлено, що у ОСОБА_1 має місце переплата за надану послугу з управління будинком в сумі 670,72 гривень.

Вказана обставина відповідачем не заперечується.

Згідно з ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Аналіз вказаної норми права вказує на те, що цей вид позадоговірних зобов`язань породжує такі юридичні факти, як набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи та відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Як вбачається із матеріалів справи, договір припинив свою дію, а у відповідача обліковується переплата позивача за утримання будинку, що йому не повернута на час розгляду справи.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач безпідставно утримує грошові кошти, які перераховані йому позивачем на підставі вказаного договору, і має повернути їх позивачу на підставі ст. 1212 ЦК України.

У зв`язку з припиненням дії договору у відповідача були відсутні правові підстави для утримання здійсненого позивачем платежу на підставі припиненого договору.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача надмірно сплачених грошових коштів у заявленому розмірі, оскільки відповідні грошові кошти не повернуті позивачу, незважаючи на його неодноразові вимоги.

Посилаючись на положення ст.ст. 23, 1167 ЦК України, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем доведено та обґрунтовано заподіяння йому моральних страждань, у зв`язку із неправомірною поведінкою відповідача.

В свою чергу, відповідач не спростував належними та допустимими доказами розмір моральної шкоди, заявлений позивачем.

Ч. 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з ст.ст. 23 та 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Враховуючи, що позивач зазнав переживання, які пов`язані з неправомірними діями ТОВ «ЖЕО», зокрема неповернення надмірно сплачених грошових коштів у заявленому розмірі, у зв`язку з чим позивач вимушений був звертатися до відповідача, писати заяви про повернення його ж грошей, роз`яснювати працівникам відповідача ситуацію, відчуваючи при цьому прикрість, неприємні емоції, при цьому кошти йому не повернуто.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 1700,00 грн.

Апеляційний суд вважає, що вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, пов`язаних із витратами на професійну правничу допомогу, суд також дотримався порядку, визначеного ст.137 ЦПК України.

Ст. 137 ЦПК України передбачає підстави та порядок вирішення питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу.

Суд першої інстанції достатньо в повній мірі мотивував свій висновок та правильно вирішив це питання, обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача витрати в розмірі 3229,00 грн. пропорційно задоволеним вимогам.

Відповідач не заявляв клопотання про зменшення розміру таких витрат, хоча не був позбавлена такої можливості.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Судом вірно було враховано розмір витрат, понесених позивачем за надання йому такої допомоги, час, який було витрачено адвокатом на надання юридичної допомоги, враховано співмірність витрат із складністю справи, обсяг наданих послуг і виконаних робіт, ціну позову, тобто таким, що не суперечить вимогам ч.4 ст.137 ЦПК України.

Такий висновок суду є законним і справедливим.

Прийнявши до уваги зазначені вище обставини, а також вимоги законодавства, колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, які регулюють правовідносини сторін та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

При вирішенні спору, судом було враховано всі обставини справи, надано оцінку усім належним доказам.

Будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.

Докази, які були подані до апеляційної скарги, в силу ч.3 ст. 367 ЦПК України апеляційним судом не приймаються, оскільки ТОВ "ЖЕО" не надало доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Доводи апеляційної скарги про те, що за будинком рахується заборгованість інших мешканців, і лише після погашення цієї заборгованості ТОВ «ЖЕО» зможе розрахуватись з позивачем є безпідставними, оскільки відносини відповідача з іншими власниками квартир у будинку не можуть позбавляти позивача на повернення коштів відповідно до п. 26 Правил надання послуги з управління багатоквартирним будинком, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 05 вересня 2018 року № 712.

Доводи апеляційної скарги дублюють пояснення на позов, яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд, та є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції, а лише відображають позицію скаржника у цій справі, яку він вважає такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції (995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Інші доводи апеляційної скарги таких висновків суду не спростовують, а лише відображають позицію відповідача у цій справі, яку він вважає такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

За таких обставин, наведені в апеляційній скарзі доводи з приводу порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до особистого тлумачення скаржником норм матеріального та процесуального закону.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин та норми процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували висновки суду і свідчили б про порушення судом норм процесуального та матеріального права, тому з огляду на положення ч. 2 ст. 376 ЦПК України, не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що дана цивільна справа згідно п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на момент подачі позову до суду. Критерій віднесення справи до малозначної (п.2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України) є автоматичною підставою віднесення справи до такої категорії. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків встановлених цією ж нормою.

На підставі викладеного, керуючись ст.367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне об`єднання» залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 17 січня 2024 року.

Головуючий М.М. Якименко

Судді: О.В. Ковальчук

О.С. Панасюк