справа № 759/9141/24 головуючий у суді І інстанції Шум Л.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

16 грудня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Надточий К.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 04 липня 2024 року у справі за заявою Органу опіки та піклування Святошинської районної в м. Києві адміністрації, заінтересована особа: ОСОБА_1 про встановлення опіки над недієздатною ОСОБА_3 , -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року Орган опіки та піклування Святошинської районної в м. Києві адміністрації звернулося до суду з заявою про встановлення опіки над недієздатною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та призначити її опікуном хрещеника ОСОБА_1 .

Подання обґрунтоване тим, що до органу опіки та піклування Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації звернувся із заявою ОСОБА_1 про призначення його опікуном над недієздатною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з якою у ОСОБА_1 дружні стосунки. Мати ОСОБА_3 була викладачем музики у ОСОБА_1 . Весь час заявник підтримував ОСОБА_4 , допомагав в побутових питаннях, за потреби організовував надання медичної допомоги, підтримував матеріально. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 19 червня 2019 року ОСОБА_3 , визнана недієздатною. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2023 року було продовжено строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною. ОСОБА_3 є особою з інвалідністю ІІ групи з дитинства безстроково, довідка МСЕК від 16.08.1999 серія КИЕ-1 №535270.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 04 липня 2024 року у задоволенні подання Органу опіки та піклування Святошинської районної в м. Києві адміністрації відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким заяву задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції не надав належну правову оцінку доказам, які містяться в матеріалах справи.

До суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його представник не з`явилися. При цьому надіслали клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з перебуванням представника заявника за межами України та перебування представника Органу опіки та піклування Святошинської районної в м. Києві адміністрації у відпустці, що на його думку не уможливлює розгляд справи.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні, а явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18 виснував, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Враховуючи зазначене, та те, що ОСОБА_1 та його представник реалізували своє право на викладення відповідних аргументів у апеляційній скарзі та доповненнях до неї, наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.

Зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що до органу опіки та піклування Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації звернувся ОСОБА_1 із заявою про призначення його опікуном над недієздатною ОСОБА_3 .

Відповідно до витягу з протоколу № 3 засідання опікунської ради Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації від 04 квітня 2024 року рекомендовано ООП Святошинської районної в м. Києві державної реєстрації заяву ОСОБА_1 , задовольнити (а.с. 3-4).

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 19 червня 2019 року ОСОБА_3 , визнана недієздатною.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2023 року було продовжено строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною, також вона є особою з інвалідністю ІІ групи з дитинства безстроково, довідка МСЕК від 16.08.1999 серія КИЕ-1 №535270.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні подання, суд першої інстанції виходив з того, що органом опіки та піклування не надано суду доказів, що ОСОБА_1 може бути опікуном ОСОБА_3 , може дбати про неї та надавати необхідну допомогу.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до статті 41 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка.

Фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це (частина перша статті 40 ЦК України).

Недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння; недієздатним особам мають надаватися правові можливості для задоволення індивідуальних потреб, реалізації та захисту їх прав і свобод (абзац третій підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 01 червня 2016 року №2-рп/2016).

Згідно зі статтею 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.

Відповідно до статті 58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними.

У частині першій статті 60 ЦК України визначено, що суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна (частина перша статті 300 ЦПК України).

Відповідно до статті 62ЦК України опіка або піклування встановлюються за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника.

У ч.ч. 2, 5 статті 63ЦК України визначено, що опікуна або піклувальника призначає орган опіки та піклування, крім випадків, встановлених статтею 60 цього Кодексу. Опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників.

Статтею 64 ЦК України передбачено, що опікуном або піклувальником не може бути фізична особа: яка позбавлена батьківських прав, якщо ці права не були поновлені; поведінка та інтереси якої суперечать інтересам фізичної особи, яка потребує опіки або піклування.

Згідно з частиною першою статті 67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням.

Наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України і Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року №34/166/131/88 затверджено Правила опіки та піклування, що зареєстровані в Міністерстві юстиції України 17 червня 1999 року за №387/3680 (далі Правила).

Відповідно до пунктів 1.1, 1.2 Правил опіка (піклування) є особливою формою державної турботи, зокрема, про повнолітніх осіб, які потребують допомоги щодо забезпечення їх прав та інтересів.

Опіка (піклування) встановлюється для захисту особистих і майнових прав та інтересів повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати свої обов`язки.

Згідно з пунктами 2.1, 2.4 Правил опіка установлюється над неповнолітніми, які не досягли п`ятнадцяти років і залишились без піклування батьків, а також над громадянами, визнаними судом недієздатними внаслідок психічних захворювань.

Опіка (піклування) встановлюється за місцем проживання особи, яка підлягає опіці (піклуванню), або за місцем проживання опікуна (піклувальника).

Відповідно до пункту 3.1. Правил при призначенні опікуна (піклувальника) беруться до уваги його можливості виконувати опікунські обов`язки, стосунки між ним та підопічним. Опікун чи піклувальник призначається лише за його згодою і, як правило, з числа родичів чи близьких підопічному осіб.

Отже, опікуном може бути призначено не лише родича, а й осіб, які є близькими підопічному (постанова Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі №336/5652/18).

Також пунктом 3.3 Правил визначено перелік документів, за наявності яких органи опіки і піклування призначають опікуна, а саме: повідомлення державних, громадських організацій або заяви громадянина (громадян); копії свідоцтва про народження особи, що потребує опіки, або іншого документа, який підтверджує її вік; копія свідоцтва про смерть батьків або рішення суду про визнання громадянина безвісно відсутнім або оголошення їх померлими чи інших матеріалів, які підтверджують неможливість виховання дитини. Якщо опіка призначається над повнолітньою особою, рішення суду про визнання даної особи недієздатною; акт обстеження умов життя особи, що потребує опіки, і опис її майна; довідки про стан здоров`я особи, що потребує опіки (якщо вона раніше проживала окремо), та майбутнього опікуна (піклувальника); довідка про місце проживання майбутнього опікуна і його заява про прийняття на себе обов`язків про опіку; акт перевірки умов життя майбутнього опікуна та висновок від органу опіки та піклування за місцем проживання опікуна про можливість виконувати опікунські обов`язки; довідка лікувальної установи про відсутність в сім`ї майбутнього опікуна (піклувальника) захворювань, що перешкоджають влаштуванню до нього особи, що потребує опіки; документ про закріплення за дитиною житлової площі.

Верховний Суд у постанові від 16 грудня 2020 року у справі №336/5652/18 зазначив, що відповідно до частини 1 статті 67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. При призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна.

Згідно з частиною 1статті 67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. При призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряється органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна (постанова Верховного Суду від 24 липня 2024 року у справі №727/597/24.

Обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном. Такий висновок викладений в постановах Верховного Суду від 20 травня 2020 року в справі №736/1508/17, від 28 лютого 2024 року в справі №372/3474/21.

У постанові Верховного Суду від 08 січня 2024 року у справі №753/1905/22 зроблено висновок про те, що призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно з вимогами ЦПК України. При внесенні подання орган опіки та піклування має врахувати якнайкращі інтереси особи, над якою встановлюється опіка.

Відповідно до подання органу опіки та піклування Святошинської районної в м. Києві адміністрації вбачається, що орган опіки та піклування просить встановити опіку над недієздатною ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_1 та призначити недієздатній ОСОБА_3 опікуна ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , для захисту прав та законних інтересів підопічної.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у поданні органу опіки та піклування Святошинської районної в м. Києві адміністрації не обґрунтовано необхідність призначення саме ОСОБА_1 опікуном над недієздатною ОСОБА_3 . Фактично вказане подання органу опіки та піклування ґрунтується на виявленій ініціативі заявника про призначення його опікуном, не містить обґрунтування відповідності призначення його опікуном інтересам недієздатної, а також не надано оцінки заяві ОСОБА_1 з точки зору його особистих взаємини з підопічним, які повинні були обов`язково враховуватися.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 з 1998 року перебувала на обслуговуванні в Київському міському територіальному центрі соціального обслуговування пенсіонерів та інвалідів і нею опікувались соціальні працівники.

Мати ОСОБА_3 - ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

ОСОБА_1 вказуючи про свої добрі стосунки з ОСОБА_6 та перебування її на його утриманні доказів зазначеного ні суду, ні органу опіки і піклування не надав.

Крім того, згідно з наданого суду пояснення соціального працівника ОСОБА_7 саме вона здійснює опіку над ОСОБА_5 та двічі на тиждень відвідує її.

Отже, не заперечним є факт, що ОСОБА_1 , вказуючи про свої доброзичливі стосунки з ОСОБА_6 , про перебування її на його утриманні, з моменту смерті матері ОСОБА_6 , а саме ІНФОРМАЦІЯ_3 , бажання стати її опікуном не виявляв, до органів опіки з такими заявами не звертався. ОСОБА_6 , не дивлячись на наявність позитивного, зі слів ОСОБА_1 відношення до неї, перебуванні її на його утриманні з дати смерті матері продовжувала перебувати на обслуговуванні соціальних працівників.

За таких обставин, саме лише твердження в поданні про добрі взаємовідносини між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 , без надання суду будь-яких доказів на підтвердження зазначеного факту є недостатнім.

Внесене до суду подання не містить обґрунтуванням з посиланням на відповідні докази, в частині, що призначення ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_6 буде відповідати інтересам останньої.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що подання органу опіки та піклування Святошинської районної в м. Києві адміністрації щодо можливості призначення ОСОБА_1 опікуном, є таким, що винесено, без повного дослідження всіх обставин щодо можливості призначення заявника опікуном, та ґрунтується виключно на інформації отриманої від нього.

Доводи апеляційної скарги щодо незаконності та необґрунтованості оскаржуваного судового рішення, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки при ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції надав належну оцінку обставинам справи та з урахуванням наявних у справі доказів дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав до задоволення подання.

Доводи апеляційної скарги вказаних висновків суду не спростовують, що у відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України є підставою до залишення апеляційної скарги без задоволення а судового рішення без змін.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 04 липня 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 19 грудня 2024 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.