Провадження № 2/344/740/24
У Х В А Л А

05 квітня 2024 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області Бородовський С.О., вивчивши матеріали заяви представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ТзОВ «Фінансова компанія «Форінт» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання недійсними договору про зміну черговості одержання права на спадкування, договору про поділ спадщини, свідоцтв про право на спадщину за законом та договорів купівлі-продажу квартири, скасування державної реєстрації права власності,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області перебуває вказана цивільна справа.

05 квітня 2024 року представником позивача подано заяву про забезпечення позову. Заява мотивована тим, що боржники ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , прийнявши спадщину після смерті своєї матері, знаючи про наявність у них значної заборгованості перед ТОВ «ФК «Форінт», визначеної судовим рішенням від 24.07.2013 року, шляхом укладення 01.07.2022 року Договору про зміну черговості одержання права на спадкування та Договору про поділ спадщини, свідомо здійснили дії по безоплатному переходу (відчуженню) належної їм нерухомості 3 (трьох) квартир на користь своєї близької родички ОСОБА_4 , яка є дочкою ОСОБА_2 та племінницею ОСОБА_3 , в результаті чого унеможливлено виконання судового рішення через відсутність у них іншого майна, за рахунок якого вони могли б відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором. Після цього, ОСОБА_4 з метою подальшого приховування вищевказаного нерухомого майна від кредитора (ТОВ«ФК«Форінт») вчинено наступні правочини: 27.07.2022 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . Даний договір посвідчено приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Чіпко Н.З. та зареєстровано в реєстрі за №931. Як наслідок, 27.07.2022 року новим покупцем ОСОБА_5 на підставі зазначеного Договору купівлі-продажу зареєстровано право власності на вищевказану квартиру АДРЕСА_2 (номер запису про право власності:47433141), що підтверджується Інформаційною довідкою №339496540 від 18.0.2023 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Ціна продажу цієї квартири АДРЕСА_2 загальною площею 40,3кв.м. становила 592 800,00 грн. 04.11.2022 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 укладено Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 . Даний договір посвідчено приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Сопків З.І. та зареєстровано в реєстрі за № 3638. Як наслідок, 04.11.2022 року новим покупцем ОСОБА_6 на підставі зазначеного Договору купівлі-продажу зареєстровано право власності на вищевказану квартиру АДРЕСА_4 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 314281633 від 04.11.2022 року. Ціна квартири АДРЕСА_4 становила 362 000,00 грн. Таким чином, друга квартира АДРЕСА_4 відчужена в 2,36 рази (402 долари США/170 доларів США) дешевше навіть по відношенню до вартості квартири АДРЕСА_2 , яка також відчужена за заниженою вартістю. Вказані дії очевидно свідчать про недобросовісність дій відповідачів по відношенню до кредитора. Рішення суду у даній справі, яким можуть бути задоволені вимоги позивача, при умові подальшого відчуження майна відповідачами щодо яких пред`явлено позовні вимоги, не захистить порушене право позивача, оскільки на дату його винесення, відповідачі, зловживаючи своїми правами, здійснять подальше відчуження належним їм на праві власності квартир. При подальшому відчуженні та зміні власників майна, виконання рішення без забезпечення позову не призведе до легітимної мети вирішення спору у даній справі. Окрім того, позивачем вказано на те, що станом на час розгляду заяви про забезпечення позову підстави для застосування зустрічного забезпечення відсутні, оскільки захід забезпечення вказаний у заяві не позбавляє права володіння та користування відповідачами ОСОБА_4 (донька ОСОБА_2 ), ОСОБА_5 та ОСОБА_6 квартирами АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 та АДРЕСА_6 , а також відсутні будь-які інші обставини, з якими законодавець встановив обов`язок суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно з ч.3 ст.154 ЦПК України.

Судом встановлено наступні обставини.

Згідно інформаційної довідки 372695475 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником квартири за адресою АДРЕСА_7 зареєстровано ОСОБА_5 .

Згідно інформаційної довідки 372696255 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником квартири за адресою АДРЕСА_8 зареєстровано ОСОБА_6 .

Згідно інформаційної довідки 372105228 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником квартири за адресою АДРЕСА_9 зареєстровано ОСОБА_4 .

Відповідно до ч.1 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно із ч.2 ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно положень ч.ч.1,2 ст.150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпечення позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

З матеріалів справи вбачається, що предметом позову є визнання недійсними договору про зміну черговості одержання права на спадкування, договору про поділ спадщини, свідоцтв про право на спадщину за законом та договорів купівлі-продажу квартири, скасування державної реєстрації права власності.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 754/4437/18 (провадження № 61-47464св18) зроблено висновок про те, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

В свою чергу у своїй постанові від 11 січня 2022 року у справі № 639/6347/18 Верховний суд зазначає, що забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівності сторін. Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового рішення, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) сформульовано висновок про те, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Судом встановлено, що між сторонами дійсно виник спір. У разі відчуження спірного майна виконання рішення суду у разі задоволення позову буде суттєво ускладнено.

Враховуючи предмет даного позову, наведені представником позивача докази та обґрунтування заявлених вимог у заяві щодо забезпечення позову, їх обґрунтованість, наявність зв`язку між заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог, з метою запобігання порушенню прав та охоронюваних законом інтересів позивача, суд вважає за можливе заяву про забезпечення позову задовольнити.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову.

Згідно з ч. 3 ст. 154 ЦПК України суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: 1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або 2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Підстав для обов`язкового застосування зустрічного забезпечення на момент постановлення цієї ухвали суд не встановлено, а сама по собі заборона на відчуження квартири, щодо якої між сторонами виник спір, не є позбавленням права власності .

Відповідно до зазначеного, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Заяву про забезпечення позову задовольнити.

Заборонити ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , відчужувати однокімнатну квартиру АДРЕСА_6 (один), загальною площею 40,3 кв.м., житловою площею 16,6 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101.

Заборонити ОСОБА_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , відчужувати двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 (один), загальною площею 58,2 кв.м., житловою площею 28,7 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101.

Заборонити ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , відчужувати трикімнатну квартиру АДРЕСА_10 , загальною площею 84,7 кв.м., житловою площею 50,4 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Відповідно до вимог ст. 153 ЦПК України, подання апеляційної скарги не зупиняє виконання ухвали про забезпечення позову.

Суд роз`яснює, що у відповідності до ч. 4 ст. 157 ЦПК України, особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Івано-Франківської області шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Роз`яснити, що за приписами ч. 1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Суддя С.О. Бородовський