ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 531/1369/23 Номер провадження 22-ц/814/1721/24Головуючий у 1-й інстанції Попов М.С. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Обідіної О. І., Чумак О. В.

за участю секретаря: Ракович Д. Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Чолана Михайла Васильовича

на рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 27 грудня 2023 року у складі судді Попова М. С.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи: Карлівського відділу державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про звільнення від сплати заборгованості по аліментам,

в с т а н о в и в:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2 та з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 16.06.2023, остаточно просив суд звільнити його від сплати заборгованості по аліментам перед ОСОБА_2 за 2018-2022 роки та за період з січня по квітень 2023 року включно.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 09.05.2023 з виклику від державного виконавця йому стало відомо про надходження від ОСОБА_2 до Карлівського ВДВС дублікату судового наказу про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 та дочки ОСОБА_4 у розмірі 1/3 частини його доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.10.2017, до досягнення повноліття.

На підставі вказаного судового наказу, державним виконавцем було зроблено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, відповідно до якого за 2018 рік йому нараховано заборгованість в сумі 23 365,67 грн, за 2019 рік - 47 049,67 грн, за 2020 рік - 81 801,67 грн, за 2021 рік - 126 849,67 грн, за 2022 рік - 184 215,67 грн, за січень-квітень 2023 року - 203 603,67 грн. Станом на 08.05.2023 загальна сума боргу становить 204854,67 грн.

З вказаною сумою боргу позивач не погоджується та вважає, що вона повинна бути зменшена, оскільки на час видачі судового наказу він перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі та вони проживали однією сім`єю разом з їхніми дітьми в с. Нижня Ланна Карлівського району Полтавської області.

Про звернення ОСОБА_2 до суду йому стало відомо лише 09.05.2023, а тому він не оскаржував судовий наказ.

Вказував, що з початку війни, 13.03.2022 дружина з дітьми виїхала до Польщі, де знаходиться і на даний час. Після їх виїзду за кордон, позивач продовжував матеріально утримувати їх, перераховуючи кошти на свою банківську картку, яку дружина забрала з собою.

21.09.2022 дружина приїхала додому в Україну на 4 дні, у них були нормальні сімейні стосунки. Їдучі знову до Польщі, дружина отримала від нього кошти у розмірі 3000 доларів США.

На початку листопада 2022 року йому стало відомо, що дружина має стосунки з іншим чоловіком, після чого він звернувся із заявою про розірвання шлюбу, та заочним рішенням Карлівського райсуду від 18.01.2023 шлюб між ними було розірвано.

Не дивлячись на розірвання шлюбу, він продовжував матеріально допомагати дітям, висилаючи дружині грошові кошти, не знаючи про свій обов`язок сплачувати аліменти за судовим наказом.

Рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 27 грудня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено за недоведеністю заявлених позовних вимог.

Не погодившись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 - адвокат Чолан М. В. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність рішення, неповне з`ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що до травня 2023 року позивач не знав про наявність судового наказу про стягнення з нього аліментів, вони проживали з відповідачем разом як подружжя, він повністю забезпечував родину матеріально, лише у 2017 році на ґрунті сімейного конфлікту відповідач подала до суду заяву про розірвання шлюбу, проте у зв`язку з їх примиренням відмовилася від позову. У зв`язку з військовим станом в Україні дружина разом з дітьми виїхала до Польщі, де діти перебувають і на даний час, а позивач продовжує їх матеріально забезпечувати шляхом перерахування коштів на його картку, яку дружина забрала з собою.

Вказував, що загалом за 2022-2023 роки він перерахував на картку суму близько 70 500 грн, проте суд помилково не врахував дані квитанції у зв`язку з відсутністю в них вказівки про призначення платежу - сплата аліментів, так як на той час він не знав про судовий наказ та відповідно кошти надавалися відповідачу як дружині та дітям, а про сплату аліментів не могла йти мова взагалі.

Зазначає про помилковість висновку суду щодо отримання ним копії судового наказу в листопаді 2017 року, оскільки з рекомендованого повідомлення не вбачається, що підпис про отримання поставлено особисто ОСОБА_1 .

Звертає увагу на те, що в судовому наказі від 30.10.2017 зазначено, що він набрав чинності 22.11.2017 і строк пред`явлення його до виконання 22.02.2018, в той час як в дублікаті судового наказу, на підставі якого було в подальшому державним виконавцем нараховано заборгованість, вказано, що судовий наказ набрав чинності 30.10.2017 та строк пред`явлення його до виконання до 22.11.2025. Вказане, на думку апелянта, свідчить про сумнівність тотожності дублікату судового наказу з його оригіналом.

Вважає, що судом було невірно трактовано надані та оглянуті під час розгляду справи чеки про перерахування коштів та скріншоти переписки з дітьми на підтвердження їх отримання та здійснення покупок. На той час відповідачем не було подано судового наказу до виконання, тому він не міг знати про необхідність перерахування вказаних коштів на ім`я відповідачки як аліментів.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи до апеляційного суду не надходив.

Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно пункту 2 частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України є невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

По справі встановлено, що з 21 липня 2007 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 18 січня 2023 року у справі № 531/2451/22, що набрало законної сили 20.02.2023.

У шлюбі у сторін народилися діти - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судовим наказом Карлівського районного суду від 30.10.2017 у справі № 531/1199/17 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 щомісячно аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та неповнолітньої дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/3 частини всіх видів щомісячного доходу ОСОБА_1 , але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 19.10.2017 до досягнення дітьми повноліття.

09 травня 2023 року за постановою державного виконавця Карлівського ВДВС у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрито виконавче провадження ВП № 71765593 з примусового виконання судового наказу (дублікату) № 531/1199/17 від 30.10.2017.

Цього ж дня на адресу позивача Карлівським ВДВС було направлено повідомлення про відкрите виконавче провадження № 71765593 з примусового виконання вказаного вище судового наказу та виклик державного виконавця для сплати боргу та надання доказів про його сплату.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів при примусовому виконанні судового наказу (дублікату) № 531/1199/17 від 30.10.2017, обчисленого державним виконавцем, розмір заборгованості зі сплати аліментів станом на 09.05.2023 складає 204 854,51 грн.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 про звільнення його від сплати заборгованості по аліментах, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем в суді не доведено істотність обставин, які призвели до виникнення заборгованості, а надані ним докази про перерахування коштів відповідачці не свідчать про їх сплату саме як аліментів.

Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції повною мірою погодитись не може з огляду на таке.

Відповідно до статті 7 СК України сімейні правовідносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтями 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Питання щодо виконання батьками обов`язку утримувати дитину врегульовано статтями 181-185, 187, 189 СК України.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Батьки також можуть укласти нотаріально посвідчений договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені СК України.

Таким чином, аліменти - це кошти для утримання дитини, які закон зобов`язує платити одного з батьків неповнолітньої дитини. Перерахування таких коштів можливо у добровільному порядку, а також у примусовому порядку - за судовим рішенням про стягнення аліментів на користь того з батьків або іншого законного представника, з ким проживає дитина.

Аліменти на утримання дитини є гарантією виконання кожним з батьків свого обов`язку забезпечувати дитину, надавати їй можливість на користування всіма благами соціального забезпечення, належним харчуванням, житлом, розвагами, надати їй захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. Аліменти є власністю самої дитини, а не батьків. Батьки лише отримують та використовують їх від імені дітей.

Згідно частини другої статті 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Лише за наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя.

Отже, суд може, за передбачених статтею 197 СК України умов, повністю або частково звільнити платника аліментів від сплати заборгованості.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно частини першої статті 82 ЦПК України обставини, які визнані учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд немає обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Заявляючи про звільнення його від сплати обчисленої державним виконавцем заборгованості по аліментах за період з 01.01.2018 по 30.04.2023 позивач посилався на те, що він фактично виконував свій обов`язок з належного утримання дітей, оскільки сторони проживали однією сім`єю, яку він повністю забезпечував, та після евакуації дітей разом з дружиною до Республіки Польща у березні 2022 року, надавав кошти на придбання продуктів харчування, одягу та інші потреби дітей, що підтвердив даними про рух коштів на його платіжній картці, з якої вбачається здійснення витрат та зняття готівкових коштів у польських злотих, та листуванням з дітьми засобами електронного зв`язку. Та обставина, що такі витрати не містять посилання на призначення платежу як аліменти, обґрунтована позивачем тим, що він не знав про існування судового наказу, який був звернутий до примусового виконання відповідачкою лише після розірвання шлюбу сторін, у травні 2023 року.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 не визнав вказані обставини істотними, такими, що впливали на можливість виконання позивачем свого обов`язку з утримання дітей. Проте такі висновки суду не можна визнати обґрунтованими, оскільки із зазначеного вбачається відсутність вини платника аліментів у виникненні заборгованості та наявність об`єктивних обставин, не пов`язаних з його небажанням утримувати дітей або ухиленням від сплати аліментів, навпаки, вказані обставини свідчать про відсутність порушення прав та інтересів дітей, які були достатньо забезпечені батьком.

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції уповноважений представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Буряк Д. М. визнав заявлені позивачем вимоги щодо виникнення заборгованості по сплаті аліментів у зв`язку з істотними обставинами, на які посилався позивач, та просив задовольнити позов ОСОБА_1 .

Колегія суддів апеляційного суду, оцінюючи наявні у справі докази, з урахуванням визнання відповідачем факту існування обставин, що мають істотне значення та відповідно до частини другої статті 197 СК України є підставою для звільнення від сплати заборгованості по аліментах, дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги та позову ОСОБА_1 й скасування у зв`язку з цим оскаржуваного рішення суду першої інстанції з ухваленням по справі нового судового рішення по суті заявлених позовних вимог.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Чолана Михайла Васильовича - задовольнити.

Рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 27 грудня 2023 року - скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати заборгованості по аліментах, стягнутих за судовим наказом Карлівського районного суду Полтавської області від 30 жовтня 2017 року по справі № 531/1199/17 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та неповнолітньої дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що утворилася за період з 01 січня 2018 року по 30 квітня 2023 року у сумі 203 603,67 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді О. І. Обідіна

О. В. Чумак