ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4000/24 Справа № 213/1124/23 Суддя у 1-й інстанції - Мазуренко В. В. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Бондар Я.М., Корчистої О.І.,

за участю секретаря судового засідання Бортник В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №213/1124/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 січня 2024 року, ухвалене у складі судді Мазуренко В.В., -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в обґрунтування якого зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його рідна сестра ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилась спадщина на квартиру по АДРЕСА_1 . Спадкоємцями після її смерті були відповідач, та батько позивача ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , та не встиг прийняти спадщину після ОСОБА_3 . Позивач 12.05.2022р. звертався до нотаріуса після смерті батька, та дізнався, що батько не подав заяву для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 21.02.2023р. позивач звернувся до нотаріуса з заявою про отримання спадщини після смерті ОСОБА_3 але йому було відмовлено оскільки позивач спадкоємець другої черги, а відповідач спадкоємець першої черги.

Просив суд, визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини, вказав, що вчасно не подав заяву оскільки перебував у лікарні.

Рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 січня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування скарги зазначає, що позивач в порядку спадкової трансмісії повинен був подати заяву в термін шість місяців після смерті сестри тобто до 13.05.2022 року.

Проте Законом України «Про правовий режим воєнного стану» з 24 лютого 2022 року в Україні введено режим воєнного стану. Згідно з п.3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» в умовах воєнного стану та протягом одного місяця з дня його припинення або скасування, перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці. Крім того 10.03.2022 року Військовою адміністрацією міста Кривого Рогу, у зв`язку з можливим наближенням ворогу, за командою Збройних Сил України, прийнято рішення рекомендувати жителям Інгульця переїхати в північну частину міста. У зв`язку з чим позивач перебував у стресовому стані та допомагав виїхати за кордон дружині та її дитині, та питання щодо подання будь яких заяв про прийняття спадщини на той момент не було актуальне, оскільки позивач не усвідомлював, що чекає його в подальшому. Після отримання повістки для з`явлення в ІНФОРМАЦІЯ_3 на 18.04.2022 року, позивач проходив медичний огляд щодо придатності до проходження військової служби з 29.04.2022 року по 03.05.2022 року та з 04.05.2022 року по 06.05.2022 року перебував на стаціонарі в медичному закладі в КНП «Криворізька міська лікарня №3» КМР».

Вважає, що ним на підтвердження поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини надано докази перебування в лікарні на обстежені, до того ж, з огляду на введення в Україні з 24.02.2022 року воєнного стану, і прийняття у зв`язку з цим Кабінетом Міністрів України постанов, які регулюють роботу нотаріату в умовах воєнного стану, позивач вважає, що строк прийняття спадщини пропущений на незначний строк, на що є поважні причини, які були перешкодою для своєчасного звернення спадкоємця до нотаріальної контори.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Сторони в судове засідання не з`явились про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку.

Представник відповідача направив на адресу суд клопотання від 19.06.2024р. (день слухання) про відкладення розгляду справи, обґрунтувавши неможливість прибути в судове засідання тим, що приймає участь в розгляді іншої справи. При цьому не представив суду підтверджуючих даних.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Так, з матеріалів справи вбачається, що спадкодавець ОСОБА_3 була рідною сестрою позивача ОСОБА_1 (а.с.6, 8).

Відповідно до свідоцтва, виданого Металургійним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.4, 44).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина у вигляді квартири, яка розташована по АДРЕСА_1 .

Згідно даних Реєстру Криворізької міської територіальної громади станом на 13.10.2021 року, на момент смерті, з померлою ОСОБА_3 проживала та була зареєстрована відповідач ОСОБА_2 (а.с.45).

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер батько позивача ОСОБА_4 (а.с.5).

21.02.2023р. позивач звернувся до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті сестри ОСОБА_3 (а.с.37).

Постановою приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Перекопською О.О. від 21.02.2023р. відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, з тих підстав, що позивач є спадкоємцем другої черги, а відповідач спадкоємець першої черги (а.с.10, 39).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що обґрунтування, зазначені позивачем, не є підставою для поновлення пропущеного строку, та позивачем обрано невірний спосіб захисту.

Апеляційний суд розглянувши доводи апеляційної скарги виходить з наступного.

Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 ЦК України.

Відповідно до статті 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом, або за законом, помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти (трансмітент), право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців - трансміссаров (спадкова трансмісія). Таким чином, спадкова трансмісія - це перехід права на прийняття спадщини від померлого спадкоємця за заповітом або за законом, який не встиг реалізувати це право внаслідок своєї смерті, до його спадкоємців, тобто перехід права, а не виникнення права на спадкування після смерті першого спадкодавця.

Визначальним для правильного застосування статті 1276 ЦК України є відповідь на питання: чи повинен трансміссар, для прийняття спадщини в порядку спадкової трансмісії після смерті першого спадкодавця, в установлений законом строк здійснити своє право на прийняття спадщини шляхом подання заяви про прийняття спадщини в порядку спадкової трансмісії, чи достатньо прийняти спадщину шляхом подання заяви про прийняття всієї спадщини лише відносно трансмітента?

Об`єктом спадкової трансмісії є суб`єктивне цивільне право на прийняття спадщини, що не було реалізоване спадкоємцем у зв`язку з його смертю.

До трансміссара переходить лише можливість прийняття спадщини або відмови від її прийняття, якою особа може скористатися, а не безпосередньо спадкове майно. Перехід же спадкового майна є наслідком реалізації права на прийняття спадщини, що відкрилася після смерті першого спадкодавця. Не належить до об`єкта спадкової трансмісії право на прийняття спадщини, що відкрилася внаслідок смерті трансмітента, адже це є самостійним суб`єктивним правом, відмінним від права на прийняття спадщини після смерті першого спадкодавця. У разі застосування механізму спадкової трансмісії мають місце дві спадщини, що відкрилися: 1) після смерті спадкодавця та 2) після смерті трансмітента.

Трансміссар має право на прийняття спадщини в порядку трансмісії та спадщини, що відкрилася після трансмітента. Це два самостійних суб`єктивних цивільних права, які можуть бути реалізовані незалежно одне від одного. Спадкоємці трансмітента можуть прийняти спадщину в порядку спадкової трансмісії і відмовитися від прийняття спадщини або, навпаки, можуть прийняти спадщину після смерті трансмітента і відмовитися від прийняття спадщини, що відкрилася у зв`язку зі смертю першого спадкодавця. Дії трансміссарів у цих двох самостійних правовідносинах незалежні та мають різні правові наслідки.

Таким чином, перехід права на прийняття спадщини відповідно до статті 1276 ЦК України не є компонентом спадщини, що відкрилася після смерті трансмітента. Трансміссар, здійснюючи право на прийняття спадщини, набуває спадкової маси не від трансмітента, який так і не встиг її прийняти, а від першого спадкодавця. Утім до трансміссара переходить право не лише прийняти спадщину, а й відмовитися від її прийняття, адже спадкоємець завжди має варіантність поведінки - він не зобов`язаний набувати тих прав і обов`язків, що мав за життя спадкодавець та які не припинилися внаслідок його смерті.

Застосування механізму спадкової трансмісії як юридичної фікції (закон виходить з того, що оскільки спадкоємець мав право прийняти спадщину, але не встиг цього зробити внаслідок смерті, то він нібито спадщину прийняв) можливе за наявності послідовної сукупності таких умов-фактів (юридичний склад): 1) смерть спадкодавця; 2) закликання до спадкування спадкоємця-трансмітента; 3) смерть спадкоємця-трансмітента після смерті спадкодавця, але до спливу строку на прийняття спадщини (смерть трансмітента має настати протягом шести місяців з дня, наступного після смерті спадкодавця); 4) право на прийняття спадщини або відмова від її прийняття після смерті спадкодавця не було здійснене трансмітентом; 5) трансмітент має спадкоємця (трансміссара), який закликається до спадкування після смерті трансмітента; 6) трансміссар в установлений законом строк здійснив своє право на прийняття спадщини, що відкрилася після смерті першого спадкодавця.

Спадкова трансмісія є особливим порядком здійснення права на спадкування.

У разі переходу права на прийняття спадщини в порядку спадкової трансмісії, застосовуються як загальні правила, що регламентують способи (необхідність вчинення трансміссарам дій, що свідчать при прийняття спадщини за статтею 1269 ЦК України, недопущення прийняття спадщини з умовою чи застереженням відповідно до частини другої статті 1268 ЦК України), строки прийняття та відмови від спадщини, так і спеціальні норми переходу права на прийняття спадщини до трансміссара. Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців (стаття 1276 ЦК України). Такий же порядок передбачений пунктами 3.25, 3.26 глави 10 «Видача свідоцтв про право на спадщину» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 з відповідними змінами.

На підставі викладеного можна зробити висновок, що оскільки право трансмісара на прийняття спадщини в порядку трансмісії та право на прийняття спадщини, що відкрилася після смерті трансмітента є самостійними суб`єктивними цивільними правами, то спадкоємець має вчинити самостійні юридичні дії, які засвідчували б його волевиявлення, спрямоване на прийняття спадщини після смерті першого спадкодавця (в порядку спадкової трансмісії), так і після смерті трансмітента (спадкоємця за заповітом або за законом, який помер після відкриття спадщини після смерті першого спадкодавця і не встиг її прийняти), зокрема подати дві окремі заяви про прийняття кожної із спадщин або в одній заяві зазначити про прийняття обох спадщин.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 01 вересня 2021 року у справі № 720/2683/19.

Як зазначено вище, встановлено що ОСОБА_3 , яка була рідною сестрою позивача ОСОБА_1 .ю померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.4).

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_4 , батько позивача, який з заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_3 не звертався (а.с.5).

21 лютого 2023 позивач ОСОБА_1 як трансміссар, звернувся до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_3 .

Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк на прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до цієї норми поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Звернувшись до суду з позовом при визначення додаткового строку для прийняття спадщини, позивач зобов`язаний повідомити суду поважні причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами, які перешкодили йому звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк, а також надати докази на підтвердження своїх доводів та вимог.

Частина третя статті 1272 ЦК України може застосовуватись, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини, суд повинен враховувати, що такі причини визначаються у кожному конкретному випадку, з огляду на обставини кожної справи.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Рішення обґрунтовується лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку та досліджені в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовані вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен мотивувати свої дії та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Якщо у спадкоємця не було перешкод для подання заяви, він не скористався правом на прийняття спадщини, то немає правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі №520/10377/17, провадження №61-48230св18, від 11 серпня 2021 року у справі №720/1079/19, провадження №61-14663св20, від 22 січня 2020 року у справі №592/18695/18, провадження №61-13558св19.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Як вбачається з матеріалів справи в обґрунтування поважності причин, які слугували підставою пропуску строку для прийняття спадщини після смерті спадкоємця позивач посилався на те, що строк для подання заяви про прийняття спадщини після сестри ОСОБА_3 померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 пропущений з поважних причин, оскільки позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 29.04.2022р. по 03.05.2022р. (а.с.11, 15), з 06.10.2021р. по 21.10.2021р. (а.с.12), з 04.05.2022р. по 06.05.2022р. (а.с.14). Згідно консультативного висновку від 20.04.2022р. позивачу встановлено діагноз хр. гіпертрофічний ларингіт (а.с.13). Позивач викликався до ІНФОРМАЦІЯ_5 на 18.04.2022р. (а.с.16).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зазначені обставини не є поважними причинами пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, що унеможливили чи в інший спосіб перешкодили ОСОБА_1 вчасно здійснити своє право на подання такої заяви, та не є об`єктивними перешкодами для здійснення такої дії. Відомостей про те, що він звертався до нотаріуса, але йому було відмовлено у прийнятті заяви, у справі немає. Вперше ОСОБА_1 звернувся до нотаріальної контори у 21 лютого 2023 року.

Відомості щодо стану здоров`я позивача, з урахуванням характеру його хвороби, не свідчать про те, що ОСОБА_1 об`єктивно був позбавлений можливості звернутися до нотаріуса з заявою.

Інших обставин, які свідчили б про наявність у ОСОБА_1 об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення ним дій щодо прийняття спадщини та поважність причин пропуску строку на прийняття спадщини, не наведено.

Доводи апеляційної скарги про те, що згідно з п.3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» в умовах воєнного стану та протягом одного місяця з дня його припинення або скасування перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці є безпідставними, оскільки це суперечить статтям 1270, 1272 Цивільного кодексу України, а тому не може бути застосовано, про що виснував Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 25 січня 2023 року у справі №676/47/21 (провадження №61-8014св22).

Таким чином, з урахуванням наведеного, посилання позивача на те, що право на прийняття спадщини в порядку спадкової трансмісії може бути здійснене у строк, який не сплив на момент смерті спадкодавця, не суперечать діючому законодавству, але не можуть свідчити про незаконність судового рішення, яким встановлені фактичні обставини справи, перевірені представлені сторонами докази, яким надана вірна правова оцінка.

Разом з тим колегія суддів вважає за необхідне виключити з мотивувальної частини оскаржуваного рішення посилання суду на обрання позивачем невірного способу захисту свого права, оскільки відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщинуз підстав того, що ОСОБА_1 є спадкоємцем другої черги, а не з підстав пропуску строку, на думку колегії, не впливає на обраний ним спосіб захисту, т.я. позивачем фактично пропущений строк встановлений ст.1270 ЦК України. І довід скарги позивача з цього приводу є обґрунтований.

Таким чином, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, враховуючи аргументи та доводи сторін, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для поновлення пропущеного строку для прийняття спадщини.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до 4 статті 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 січня 2024 року змінити, виклавши його мотивувальну частину у редакції даної постанови.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційна розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на висновок суду апеляційної інстанції, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 січня 2024 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції даної постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 20 червня 2024 року.

Головуючий суддя: О.В. Агєєв