Справа № 199/8016/24
(2/199/3534/24)
РІШЕННЯ

іменем України

10.12.2024

м. Дніпро

справа №199/8016/24

провадження № 2/199/3534/24

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді Подорець О.Б., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, -

учасники справи:

позивач Військова частина НОМЕР_1

відповідач ОСОБА_1

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2024 року позивач через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди майнової шкоди.

В обґрунтування позову посилаючись на те, що 15.02.2024 об 11:30 водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Mitsubishi Grandis», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись по вул. Володимира Антоновича у м. Дніпрі, в районі перехрестя з вул. Робочою, виконуючи маневр повороту ліворуч допустив зіткнення з автомобілем «Mitsubishi L200», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався у зустрічному напрямку. Внаслідок зіткнення автомобілю «Mitsubishi L200», реєстраційний номер НОМЕР_3 , спричинено механічні ушкодження.

Відповідно до технічного талону транспортного засобу серії НОМЕР_4 , виданого відділом ВІБДР Східного ТУ ВСП 15.06.2022, транспортний засіб з реєстраційним номером НОМЕР_3 , марка Mitsubishi, модель L200, рік випуску 2006, кузов № VIN: НОМЕР_5 , належить позивачу - військовій частині НОМЕР_1 . Даний транспортний засіб переданий позивачу за актом приймання-передачі транспортних засобів і техніки у зв`язку з загальною мобілізацією у межах виконання військово-транспортного обов`язку та введено в стрій транспортної групи експлуатації автомобільної роти військової частини НОМЕР_1 .

Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 26.01.2024 №40 та відомістю закріплення автомобільної техніки за особовим складом військової частини НОМЕР_1 , автомобіль Mitsubishi L200, військовий номер НОМЕР_3 , закріплений за водієм автомобільної роти ОСОБА_3 .

Постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03.04.2024 відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

В результаті дій відповідача, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майну військової частини НОМЕР_1 , а саме автомобілю «Mitsubishi L200», реєстраційний номер НОМЕР_3 завдано збитків.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Mitsubishi Grandis», реєстраційний номер НОМЕР_2 , винного у ДТП застрахована не була.

Позивач звернувся за страховим відшкодуванням до Моторного (транспортного) страхового бюро України, але отримав відмову у здійсненні регламентної виплати через те, що у страховика (МТСБУ) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, оскільки обидві сторони спору не застрахували цивільно-правову відповідальність власників транспортних засобів.

За зверненням позивача, судовим експертом Дроздовим Ю.В. було проведено товарознавчу експертизу по визначенню вартості матеріального збитку заподіяного власнику КТЗ. Згідно висновку експерта №4203/24, складеного 22 березня 2024 року, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу - автомобіль «Mitsubishi L200», реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 , пошкодженого в результаті ДТП, складає: 326 105,73 грн.

Ринкова вартість колісного транспортного засобу - автомобіль «Mitsubishi L200», реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 , у аварійному (пошкодженому) стані після ДТП, складає: 107 371,41 грн.

З вищевикладеного випливає, що вартість відновного ремонту більша за ринкову вартість. Тому матеріальний збиток (У), заподіяний власникові КТЗ, дорівнює ринковій вартості автомобіля: 326 105,73 грн., оскільки відновлювати це КТЗ економічно недоцільно.

За таких обставин, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь майнову шкоду у розмірі 218 734,32 грн. разом із судовими витратами по справі.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 10.10.2024 заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у зазначеній цивільній справі, розгляд (формування та зберігання) судової справи проводиться в змішаній (паперовій та електронній) формі.

Відповідно до ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідач ОСОБА_1 повідомлявся судом про наявність цивільної справи на розгляді у суді, стороною якої він є, шляхом направлення поштової кореспонденції суду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання. Клопотань до суду про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не надходило.

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 , постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

Оскільки відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву, тому суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини.

Судом встановлено, що позивачу Військовій частині НОМЕР_1 на праві власності належить автомобіль «MITSUBISHI L200», реєстраційний номер НОМЕР_3 , рік випуску 2006, кузов № VIN: НОМЕР_5 , що підтверджується копією технічного талону транспортного засобу серії НОМЕР_4 від 15.06.2022, виданого відділом ВІБДР Східного ТУ ВСП.

Даний транспортний засіб переданий Військовій частині НОМЕР_1 за актом приймання-передачі транспортних засобів і техніки у зв`язку з загальною мобілізацією у межах виконання військово-транспортного обов`язку та введено в стрій транспортної групи експлуатації автомобільної роти військової частини НОМЕР_1 .

Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 26.01.2024 №40 та відомістю закріплення автомобільної техніки за особовим складом військової частини НОМЕР_1 , яка є додатком №1 до даного наказу, автомобіль «Mitsubishi L200», військовий номер НОМЕР_3 , закріплений за водієм автомобільної роти ОСОБА_3 .

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №27 від 06.02.2024 ОСОБА_2 прийнято на військову службу за контрактом осіб рядового складу і призначено на посаду водія першого відділення другого автомобільного взводу автомобільної роти військової частини НОМЕР_1 .

15.02.2024 об 11:00 водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Mitsubishi Grandis», реєстраційний номер НОМЕР_2 , на регульованому світлофором перехресті вул. Робоча та вул. В. Антоновича, виконуючи поворот ліворуч на включений в його напрямку зелений сигнал світлофору, не надав дорогу і скоїв зіткнення із рухавшимся у зустрічному напрямку прямо автомобілем «Mitsubishi L200», номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП автомобілі були пошкодженні, а ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження, чим військовій частині НОМЕР_1 та ОСОБА_2 завдано збитків.

Постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03.04.2024 відповідача ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Mitsubishi Grandis», реєстраційний номер НОМЕР_2 , винного у ДТП застрахована не була.

Листом МТСБУ (по справі №100693) від 04.03.2024 військовій частині НОМЕР_1 відмовлено у здійсненні регламентної виплати у зв`язку з тим, що по відношенню до пошкодженого транспортного засобу марки MITSUBISHI з номерним знаком НОМЕР_3 на момент ДТП був відсутній договір зазначеного виду страхування (обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів), а тому такий транспортний засіб не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», і, відповідно, МТСБУ не має повноважень відшкодувати шкоду, заподіяну пошкодженням такого транспортного засобу.

Згідно висновку експерта №4203/24 (товарознавчої експертизи по визначенню вартості матеріального збитку заподіяного власнику КТЗ) від 22.03.2024, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу автомобіль «Mitsubishi L200», реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 , пошкодженого в результаті ДТП, складає: 326 105,73 грн. Ринкова вартість колісного транспортного засобу - автомобіль «Mitsubishi L200», реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 , у аварійному (пошкодженому) стані після ДТП, складає: 107 371,41 грн.

Згідно статті 16 ЦК України відшкодування збитків є одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів.

За приписами статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За загальним принципом, відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Разом з тим винна особа - володілець транспортного засобу має право застрахувати свою відповідальність, передавши обов`язок відшкодування шкоди, спричиненої за участю його транспортного засобу, страховій компанії (страховику).

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності що передбачено статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Зазначена правова позиція закріплена і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц, провадження № 14-316цс18, з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, провадження № 14-95цс20.

Відповідно до пункту 1.7 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Згідно п. 13.1 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

Верховний Суд України у постанові по справі №204/3413/16-ц від 31.10.2018 прийшов до висновку, що хоча передбачені пунктом 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» категорії громадян звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але керовані такими особами транспортні засоби без укладання щодо них договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не відносяться до забезпечених транспортних засобів згідно з пунктом 1.7 ст. 1 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Зважаючи на ці обставини, суд приходить до висновку щодо правомірності звернення позивача з позовом про відшкодування майнової шкоди саме до ОСОБА_1 .

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

У постанові від 19 вересня 2019 року у справі № 643/4161/15-ц, Верховний Суд України дійшов висновку про те, що відповідно до статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП.Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП.

Як вбачається, з висновку експерта №4203/24 (товарознавчої експертизи по визначенню вартості матеріального збитку заподіяного власнику КТЗ) від 22.03.2024, вартість відновного ремонту транспортного засобу «Mitsubishi L200», номерний знак НОМЕР_3 , більша ринкової вартості. Таким чином, розмір відшкодування майнової шкоди від його пошкодження складає 218 734,32 грн., що є різницею між ринковою вартістю даного транспортного засобу до та після ДТП.

У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача майнової шкоди за пошкодження транспортного засобу «Mitsubishi L200», номерний знак НОМЕР_3 , у розмірі 218 734,32 грн.

З урахуванням результату розгляду справи та у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 2 624,81 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273, 279 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Військової частини НОМЕР_1 майнову шкоду в розмірі 218 734 (двісті вісімнадцять тисяч сімсот тридцять чотири) грн. 32 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Військової частини НОМЕР_1 судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 2 624 (дві тисячі шістсот двадцять чотири) грн. 81 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 10 грудня 2024 року.

Позивач Військова частина НОМЕР_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_6 , місце знаходження АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 , місце реєстрації АДРЕСА_2 .

Суддя О.Б. Подорець