Провадження № 2/727/2039/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2024 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

Головуючого-судді: Одовічен Я.В.

За участю секретаря: Гелка А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визначення розміру часток майна, що перебуває у спільній сумісній власності та визнання права власності у порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визначення розміру часток майна, що перебуває у спільній сумісній власності та визнання права власності у порядку спадкування.

Посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_6 .

Після смерті матері відкрилася спадщина на належне їй майно, що складається, зокрема, з частки в праві власності на земельну ділянку кадастровий номер :13:001:1201, площею 0,1 га, цільове призначення для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована в АДРЕСА_1 .

У встановлений законом строк вона звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Вказувала, що згідно свідоцтва на право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 , виданого Реєстраційною службою Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області 03.09.2013 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.09.2013 року, співвласниками земельної ділянки за кадастровим номером :13:001:1201 площею 0,1 га, цільове призначення для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована у АДРЕСА_1 є її мати ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

При цьому, отримати свідоцтво про право на спадщину на вказану земельну ділянку вона не має можливості, оскільки частка спадкодавця ОСОБА_6 у спільній сумісній власності визначена не була.

Просила визначити, що розмір часток у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, площею 0,1 га, кадастровий номер :13:001:1201, яка розміщена за адресою: АДРЕСА_1 , є рівними та кожному співвласнику належить по 1/5 частці та припинити право спільної сумісної власності.

Також просила визнати за нею, ОСОБА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на 1/5 частку земельної ділянки, площею 0,1 га, кадастровий номер :13:001:1201, яка розміщена за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 11.10.2024 року було вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, витребувати від приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Олійник Ірини Миколаївни належним чином завірену копію спадкової справи №45/2021, відкритої після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

22.11.2024 року підготовче провадження у справі було закрито та призначено її до судового розгляду.

Відповідачами відзиву на позов подано не було.

Представник позивача у судове засідання не з`явилася. Подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутності та відсутності позивача, позов підтримала.

Відповідач ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилася. Звернулася о суду із заявою про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги визнає та не заперечує щодо їх задоволення.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у судове засідання повторно не з`явились, про час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином за останнім відомим місцем проживання в порядку, передбаченому положеннями ст.130,131 ЦПК України, про що у справі є належні докази, про причини відсутності не повідомили.

Згідно положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню, так як обставини, викладені в заяві знайшли своє підтвердження у судовому засіданні.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.41). ЇЇ батьками, згідно свідоцтва про народження є: батько ОСОБА_7 , мати ОСОБА_8 (а.с.42).

25.05.1989 року ОСОБА_9 уклала шлюб та змінила прізвище з « ОСОБА_10 » на « ОСОБА_11 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого 25.05.1989 року Чернівецьким міським відділом ЗАГС (а.с.43).

Шлюб між батьками було розірвано та дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_12 », що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 , виданого 14.01.1977 року (а.с.45).

09.06.1977 року ОСОБА_13 уклала шлюб та змінила прізвище на « ОСОБА_14 » (а.с.46).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого 26.04.2021 року Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ).

16.04.1998 року ОСОБА_6 склала заповіт, який посвідчено державним нотаріусом Першої чернівецької державної нотаріальної контори Балан Р.Б., зареєстрованого в реєстрі за №2-1454. Відповідно до заповіту ОСОБА_6 все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, в тому числі належний їй на праві власності частину квартири під АДРЕСА_2 заповіла своїй доньці ОСОБА_1 (а.с.39).

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 04.01.1995 року, виданого Управлінням по комунальній власності Чернівецького міськвиконкому, квартира АДРЕСА_2 на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_15 та ОСОБА_6 (а.с.47).

Згідно свідоцтва на право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 , виданого Реєстраційною службою Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області 03.09.2013 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.09.2013 року, земельна ділянка за кадастровим номером :13:001:1201 площею 0,1 га, цільове призначення для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована у АДРЕСА_1 на праві приватної спільної сумісної власності належить ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с.9-10).

20.08.2021 року ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса із заявою, в якій вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати, ОСОБА_6 , яка склала заповіт на її ім`я. Спадщину, яка залишилась після смерті матері вона приймає.

На підставі поданої заяви, 20.08.2021 року приватним нотаріусом Олійник І.М. було заведено спадкову справу №45/2021 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 (а.с.28-76).

Із досліджених у судовому засіданні матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_6 вбачається, що єдиним спадкоємцем майна померлої є позивач ОСОБА_1 , яка була її донькою (а.с.28-76).

22.08.2023 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Олійник І.М. було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, відповідно до якого спадкоємицею ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є її донька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з: трьохкімнатної квартири АДРЕСА_3 (а.с.72).

Із постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії приватного нотаріуса Олійник І.М. від 23.08.2023 року №52/02-31 вбачається, що ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку земельної ділянки , кадастровий номер :13:001:1201, площею 0,1 га, цільове призначення для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована у АДРЕСА_1 , оскільки нею не надані безспірні правовстановлюючі документи на спадкове майно. Роз`яснено ОСОБА_1 , що видача свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її матері ОСОБА_6 можлива тільки після надання нею нотаріусу правовстановлюючих документів, що відповідають вимогам чинного законодавства про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на частку земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності (а.с.11).

Згідно ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

У частині першій статті 368 ЦК України зазначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

У частині першій та другій статті 370 ЦК України зазначено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній сумісній власності.

У разі виділу частки з майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного зі співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Відповідно до частин першої-третьої статті 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року в справі №522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20) зроблено висновок, що визнання права як у позитивному значенні (визнання існуючого права), так і в негативному значенні (визнання відсутності права і кореспондуючого йому обов`язку) є способом захисту інтересу позивача у правовій визначеності. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду. Тому спосіб захисту інтересу, передбачений пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України, може застосовуватися лише в разі недоступності позивачу можливості захисту його права.

Згідно зі ст.78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватись та розпоряджатись земельними ділянками.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 Земельного кодексу України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Положеннями статті 89 Земельного кодексу України регламентовано, що земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюється за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає за рішенням суду (п. «г» ч. 1ст. 87 ЗК України).

За нормами ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Пленум Верховного Суду України у п. 21 постанови №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснив, що якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої.

Відповідно до ч.1 ст.377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з довідки-характеристики об`єкта нерухомого майна, виданої 21.08.2023 року Чернівецьким міським комунальним бюро технічної інвентаризації, ОСОБА_6 (померла) є власником квартири АДРЕСА_2 . На земельній ділянці площею 0,1 га з кадастровим номером :13:001:1201 розташовані: житловий будинок літ.А, загальною площею 182,00 кв.м, у тому числі сім житлових кімнат площею 110,50 кв.м, сарай літ. Б, житловий будинок літ. В, загальною площею 96,20 кв.м, у тому числі житлові кімнати площею 44,90 кв.м, вбиральня літ. Г, сарай літ. Д, літня кухня літ. Ж, огорожа №1-2 (а.с.61).

Згідно ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Відповідно до роз`яснень, наданих у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 « Про судову практику у справах про спадкування» - у разі смерті співвласника частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника може бути змінена за рішенням суду.

Згідно з правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, закріпленої в п. 3.4 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, де зазначено, що у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до п. 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 за № 296/5, видача свідоцтва про право власності на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

З правового аналізу положень Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України № 296/5 від 22.02.2012 року нотаріусами України слідує, що нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визначення) частки померлого у спільному майні.

Чинне законодавство не надає нотаріусу права здійснювати виділ частки. Таким чином, у разі смерті одного з учасників права спільної сумісної власності, передусім необхідно визначити частку померлого у спільному майні, яка і буде об`єктом спадкування. Проте не всі співвласники мають право у безспірному нотаріальному порядку оформити свідоцтво про право на частку. Таким правом з усіх можливих учасників спільної сумісної власності згідно Закону України «Про нотаріат», Наказом Мінюсту «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22.02.2012 № 296/5, наділений лише другий з подружжя. Разом з тим, видачу нотаріусом свідоцтва про частку в спільному майні за заявою інших учасників спільної сумісної власності законодавство не передбачає, відтак для успадкування частки у спільній сумісній власності після смерті іншого учасника спільної сумісної власності, крім подружжя, справа про визначення належної йому частки вирішується в суді.

Позивач ОСОБА_1 бажає отримати спадщину, яка відкрилася після смерті матері ОСОБА_6 , до складу якої входить земельна ділянка :13:001:1201, площею 0,1 га розташована в АДРЕСА_1 , цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), однак у зв`язку з тим, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку не визначені, остання не може реалізувати свої правомочності для права власності на вказану земельну ділянку.

Таким чином, позовна вимога про визначення розміру частки померлої у майні обґрунтована та підлягає задоволенню.

Згідно з п. 224 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визначення) частки померлого у спільному майні.

Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Щодо вимоги про визначення за ОСОБА_1 права власності на спадкове майно померлої у виді 1/5 частки у праві власності на земельну ділянку кадастровий номер :13:001:1201, то суд вважає, що у задоволенні вказаної вимоги слід відмовити, оскільки судом визначено частку спадкодавця у праві на вищевказану земельну ділянку, а тому позивачем не втрачено можливість отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за законом у відповідній частці.

Таким чином, вимоги позивача про визнання права власності на спадкове майно у відповідній частці, яке залишилось після смерті спадкодавця є передчасними, а тому задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 4, 5, 10, 18, 130, 131, 259, 263-265, 273 ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визначити, що частки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (РНОКПП - НОМЕР_5 ), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (РНОКПП - НОМЕР_6 ), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (РНОКПП НОМЕР_7 ), ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (РНОКПП НОМЕР_8 ), у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, площею 0,1 га, кадастровий номер :13:001:1201, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , є рівними та становлять по 1/5 частці у кожного.

Припинити право спільної сумісної власності на земельну ділянку, площею 0,1 га, кадастровий номер :13:001:1201, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий суддя: ______________ Одовічен Я.В.