Єд. унік. № 243/8286/24
Провадження № 2/243/1942/2024
10 грудня 2024 року м. Слов`янськ
Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Соловйової О.О.,
за участю секретаря судового засідання Малахової К.Р.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Прокопцева Сергія Вікторовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди,-
10 жовтня 2024 року до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди.
Відповідно до ухвали суду від 21.10.2024 року прийнято до розгляду позовну заявуПрокопцева Сергія Вікторовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, та відкрито спрощене провадження у справі, запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк подати відзив на позов, позивачеві у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання відзиву подати відповідь на відзив, по справі призначено судове засідання.
У судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Прокопцев С.В. не з`явилися. Направили на адресу суду заяву, в якій просили розгляд справи проводити без їхньої участі. Позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечували.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив.
Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання (стаття 128 Цивільно процесуального кодексу України (далі ЦПК), в судове засідання не з`явився без поважних причин, а представник позивача та позивач не заперечували проти проведення заочногорозгляду справи, судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК.
Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.
17 серпня 2024 о 15 годині 15 хвилини, в Донецькій області Краматорському районі м. Слов`янськ по вулиці Генерала Батюка біля буд. № 31, ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом Chery Amulet, реєстраційний номер НОМЕР_3 , по сухому асфальтному покриттю по вулиці Г. Батюка, від вулиці Бульварна в напрямку вулиці Святогірська, допустив зіткнення з автомобілем Renault Laguna, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 , що рухався в попутному напрямку попереду, який почав знижувати швидкість перед паркуванням. Внаслідок ДТП автомобілі зазнали механічних пошкоджень, чим завдано матеріальні збитків, через недотримання ОСОБА_2 безпечної дистанції під час руху, чим порушив вимоги п. 13.1 ПДР України, в результаті чого скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником транспортного засобу марки RENAULT тип Т/КТ0А/КТ0А06 LAGUNA реєстраційний номер НОМЕР_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 від 30.10.2021.
Постановою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 17.09.2024, яка 30.09.2024 набрала законної сили у справі № 243/7006/24 відповідача ОСОБА_2 було визнано винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.
Крім того, постановою Слов`янського міськрайонного суду від 17.09.2024, яка 30.09.2024 набрала законної сили у справі № 243/7008/24 відповідача ОСОБА_2 визнано винуватим у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та постановою Слов`янського міськрайонного суду від 17.09.2024, яка набрала законної сили 30.09.2024 у справі № 243/7011/24 відповідач ОСОБА_2 визнаний винуватим у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.
В судовому засіданні встановлено, що цивільно-правова відповідальність власників транспортних засобів не була застрахована.
Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Таким чином, вина ОСОБА_2 встановлена та в порядку ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.
Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.
Щодо стягнення з відповідача моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди суд зазначає наступне.
Приписами статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.01.1995 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» ( далі Постанова Пленуму ВСУ №4) обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Відповідно до п. 9 Постанова Пленуму ВСУ №4 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
На підставі вищенаведеного та з урахуванням вказаних позивачем і встановлених судом обставин, характеру спричиненої йому моральної шкоди, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що визначений позивачем розмір моральної шкоди є непропорційним порівняно із характером спричинених моральних страждань, а тому позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача в якості відшкодування моральної шкоди, спричиненої протиправними діями відповідача, слід стягнути суму в розмірі 5000 грн., що буде належним і достатнім засобом грошової компенсації такої шкоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, понесені позивачем витрати на проведення експертного автотоварознавчого дослідження, пов`язані з залученням спеціаліста, які є судовими витратами, у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.
Окрім того, позивачем понесені витрати на правничу допомогу у сумі 5000 грн., що підтверджується Витягом з договору № 198 «Про надання правової допомоги», від 30 вересня 2024, ордером серії АН № 1522033 від 30 вересня 2024 року, квитанцією № 198 від 30 вересня 2024 року, згідно якої сплачено гонорар - 5000 грн та попереднім (орієнтований) розрахуноком суми судових витрат до позовної заяви про відшкодування майнової та моральної шкоди від 10.10.2024. Згідно п. 3 вищезазначеного розрахунку послуги на надання правової допомоги на суму 5000 грн. складаються з: аналізу документів 500 грн., опрацювання нормативної бази, що регулює спірні правовідносини 400 грн., ознайомлення з судовою практикою Верховного Суду щодо правозастосування норм права, що регулюють правовідносини 500 грн., збір доказів (складання адвокатських запитів, надання запитів, отримання відповідей на адвокатські запити, тощо 500 грн., складання процесуальних документів (позовної заяви, відповіді на відзив, пояснень, заяв, клопотань, тощо) 1000 грн., надання документів до суду 100 грн., участь у судових засіданнях 2000 грн.
Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Враховуючи, чи є заявлений позивачем розмір витрат на оплату послуг адвоката співмірним, суд враховує, що з однієї сторони вказаний розмір витрат обумовлений об`єктивною тривалістю часу, яку мав витратити адвокат під час супроводу справи у суді, якістю та об`ємом підготовлених матеріалів, а також складністю питань, які були предметом судового розгляду, а з іншої сторони - відсутність клопотання відповідача щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу, тому приходить до переконання про необхідність відшкодування позивачу понесених судових витрат шляхом їх стягнення з відповідача.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 22, 23, 1166, 1187, 1188 Цивільного кодексу України, ст. ст. 4, 12, 13, 76-81, 133, 137, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги Прокопцева Сергія Вікторовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, задовольнити частково.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Повний текст рішення суду виготовлений 16.12.2024.
Суддя О.О. Соловйова