11.06.2024 Провадження по справі № 2/940/38/24
Справа № 940/1082/23

РІШЕННЯ

Іменем України

11 червня 2024 року Тетіївський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Мандзюка С.В.

за участю секретаря судових засідань Мудрик Н.А.

позивачки ОСОБА_1

представника позивачки ОСОБА_2

представника відповідачки ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Тетієві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Тетіївський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про виключення відомостей про померлу особу як батька з актового запису про народження дитини,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до Тетіївського районного суду Київської області з позовом, в якому просить виключити відомості про померлу особу ОСОБА_5 , як батька, з актового запису № 7 від 20.02.2022 року, складеного Тетіївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ), про народження дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також стягнути з відповідачки ОСОБА_4 на її користь судовий збір.

Позовна заява мотивована тим, що позивачка ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_5 , який ІНФОРМАЦІЯ_2 загинув під час виконання обов`язків із захисту Батьківщини у смт. Ямпіль Краматорського району Донецької області.

20.01.2022 року ОСОБА_5 був записаний батьком дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Матір`ю дитини є відповідачка ОСОБА_4 Шлюб між ОСОБА_5 та відповідачкою ОСОБА_4 не укладався.

На думку позивачки, її загиблий син ОСОБА_5 не є біологічним батьком дитини ОСОБА_6 , про що йому самому за життя не було відомо. У період, що передував народженню дитини, відповідачка вела аморальний спосіб життя та не знаходилась із її сином у повноцінних сімейних відносинах, що може бути підтверджено показаннями свідків.

Крім того, позивачка стверджує, що у разі, якщо судом, в тому числі із урахуванням висновку судово-генетичної експертизи, буде встановлено відсутність кровної спорідненості між ОСОБА_6 та дитиною ОСОБА_6 , виникнення у останнього будь-яких сімейних прав по відношенню до ОСОБА_5 суперечитиме як принципам справедливості та розумності, моральним засадам суспільства, так і наведеним вище нормам сімейного законодавства, позаяк за життя її син ОСОБА_5 не був обізнаний з тим фактом, що він, ймовірно, не є біологічним батьком дитини.

За вказаних обставин, позивачка звернулася за захистом порушених прав до суду.

Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 27.09.2023 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено у справі підготовче засідання.

30.10.2023 року представник відповідачки ОСОБА_4 адвокат Порхун О.П. до суду надала відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити позивачці у задоволенні позову, вказуючи, що запис відомостей про батька в актовому записі про народження дитини ОСОБА_6 внесено на підставі заяв матері ОСОБА_4 та батька ОСОБА_5 про визнання батьківства від 20.01.2022 року, оскільки на момент народження дитини ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у зареєстрованому шлюбі не перебували.

Крім того, зазначила, що позивачкою у позовній заяві не наведено жодної із підстав, передбачених ст. 137 Сімейного кодексу України, для оспорювання батьківства після смерті ОСОБА_5 (а. с. 44-54).

Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 13.12.2023 року у справі призначено судову медичну молекулярно-генетичну експертизу та зупинено провадження.

Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 12.02.2024 року поновлено провадження у справі, оскільки 08.02.2024 року на адресу суду від зав.відділенням судово-медичної генетичної ідентифікації Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи надійшло повідомлення про те, що встановити біологічну спорідненість між бабусею (матір`ю батька) та дитиною неможливо у зв`язку з відсутністю відповідних методик, тому змушені повернути ухвалу суду без виконання.

Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 02.04.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Родіна О.В. позовні вимоги підтримали та просили задовольнити їх у повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_4 у судовому засіданні зазначила, що дійсно померлий ОСОБА_5 не є біологічним батьком її сина ОСОБА_7 . Разом з тим, заперечила ту обставину, що при реєстрації себе батьком дитини, ОСОБА_5 не знав, що він не є біологічним батьком ОСОБА_7 . За таких обставин, просила відмовити позивачці у задоволенні позову.

Представник відповідачки ОСОБА_4 адвокат Порхун О.П. у судовому засіданні просила відмовити позивачці у задоволенні позову.

Представник третьої особи Тетіївського відділу державної реєстрації актів цивільної стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву, в якій просить розгляд справи здійснювати за відсутності представника, заперечень проти позову не має.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового та майнового права та інтересу.

Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

Відповідно до ч. 1 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивачка ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_5 , що підтверджується копіями свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 та свідоцтва про одруження позивачки серії НОМЕР_2 (а. с. 64, 65).

Згідно із свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у смт. Ямпіль Краматорського району Донецької області (а. с. 8).

Згідно з актовим записом про народження № 7 від 20.01.2022 року, відповідачка ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (в. с. 7).

Згідно з інформацією з Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 6 від 04.04.2023 року, ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що 20 січня 2022 року складено відповідний актовий запис № 7. Державна реєстрація народження проведена відповідно до статті 126 Сімейного кодексу України на підставі заяви матері ОСОБА_4 та батька дитини ОСОБА_5 про визнання батьківства від 20.01.2022 року (а. с. 47-48).

Також, у ході судового розгляду були допитані судом свідки.

Так, допитана в судовому засіданні ОСОБА_4 , як свідок, повідомила суду, що з ОСОБА_5 вона познайомилась у 2020 році, зустрічалася з ним певний період, далі стосунки між ними припинились. Будучи на 5 місяці вагітності, почала знову спілкуватися з ОСОБА_5 , який знаючи про те, що не є біологічним батьком дитини, просив тримати це в таємниці та хотів, щоб народжена дитина була його як рідна. Також зазначила, що після виписки із пологового будинку її забирав ОСОБА_5 . Протягом місяця вона з сином проживали у будинку її матері, а потім приблизно півроку проживали з ОСОБА_5 як сім`я у будинку позивачки ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні показала, що з 30 вересня 2022 року вона почала спілкуватися та зустрічатися із ОСОБА_5 , який розповів їй, що в нього склалась така ситуація, що йому потрібно було оформити на себе дитину, оскільки він не мав віри до ОСОБА_4 і хотів з цих підстав пожаліти дитину. Крім того, у подальшому ОСОБА_5 говорив їй, що хотів виключити відомості про себе як батька з актового запису про народження ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_9 , яка є дочкою позивачки та зведеною сестрою ОСОБА_5 , у судовому засіданні повідомила, що вона особисто познайомила ОСОБА_4 з ОСОБА_5 . На момент народження дитини, ОСОБА_5 знав, що це не його дитина, але ОСОБА_4 вмовила його записати себе батьком дитини. Пізніше ОСОБА_5 мав намір оспорити батьківство.

Предметом спору у цій справі є оспорювання батьківства після смерті ОСОБА_5 , який записаний батьком дитини ОСОБА_6 .

Надаючи правову оцінку встановленим фактам і правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 статті 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Статтею 137 СК України визначено порядок оспорювання батьківства після смерті особи, яка записана батьком дитини.

Якщо той, хто записаний батьком дитини, помер до народження дитини, оспорити його батьківство мають право його спадкоємці, за умови подання ним за життя до нотаріуса заяви про невизнання свого батьківства (ч. 1 статті 137 СК України).

Якщо той, хто записаний батьком дитини, помер після пред`явлення ним позову про виключення свого імені як батька з актового запису про народження дитини, позовну заяву можуть підтримати в суді його спадкоємці (ч. 2 статті 137 СК України).

Якщо через поважні причини особа не знала про те, що записана батьком дитини, і померла, оспорити батьківство можуть її спадкоємці: дружина, батьки та діти (ч. 3 статті 137 СК України).

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (стаття 12 ЦПК України).

Згідно із статтею 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частинами 1 та 2 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Так, звертаючись до суду з позовом про виключення відомостей про померлу особу як батька з актового запису про народження дитини, позивачка посилалась на те, що за життя ОСОБА_5 не був обізнаний з тим фактом, що він, ймовірно, не є біологічним батьком дитини ОСОБА_6 .

Натомість, відповідачка ОСОБА_4 та її представник в ході розгляду справи наголошували на тому, що ОСОБА_5 при реєстрації себе батьком дитини, знав, що він не є біологічним батьком ОСОБА_7 . Більш того, за життя після народження дитини ОСОБА_5 особисто подав до Тетіївського відділу державної реєстрації актів цивільної стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) заяву про визнання батьківства, чим добровільно визнавав себе батьком ОСОБА_6 . Зрештою, за життя він не вчинив жодних дій для оспорювання батьківства.

За таких обставин, суд зазначає, що вказані позивачкою обставини не ґрунтуються на вимогам закону, оскільки положення статті 137 СК України дають право на звернення спадкоємцям із зазначеним позовом лише за умов: якщо той, хто записаний батьком дитини, помер до народження дитини, за умови подання ним за життя до нотаріуса заяви про невизнання свого батьківства; якщо той, хто записаний батьком дитини, помер після пред`явлення ним позову про виключення свого імені як батька з актового запису про народження дитини; якщо через поважні причини особа не знала про те, що записана батьком дитини, і померла.

Враховуючи те, що ОСОБА_5 , який записаний батьком дитини помер після народження дитини, за життя позов про виключення свого імені як батька з актового запису про народження дитини не пред`являв, тому у цьому конкретному випадку норма частини 3 статті 137 СК України надає право позивачці, як спадкоємцю, оспорювати батьківство спадкодавця ОСОБА_5 лише за умови, якщо через поважні причини останній не знав за життя про те, що записаний батьком дитини, і помер.

Однак, зазначена обставина позивачкою не доведена та спростовується, зокрема інформацією з Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 6 від 04.04.2023 року, у якому зазначено, що державна реєстрація народження ОСОБА_6 проведена відповідно до статті 126 Сімейного кодексу України на підставі заяви матері ОСОБА_4 та батька дитини ОСОБА_5 про визнання батьківства від 20.01.2022 року.

Відтак, з огляду на зазначені докази, за життя ОСОБА_5 знав про те, що записаний батьком дитини, оскільки особисто 20.01.2022 року подав до Тетіївського відділу державної реєстрації актів цивільної стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) заяву про визнання батьківства.

Крім того встановлено, що за життя ОСОБА_5 не пред`являв позову про виключення свого імені як батька з актового запису про народження дитини, щоб позовну заяву могли підтримати в суді його спадкоємці.

Отже, оскільки позивачка не довела, що її покійний син не знав, що був записаний батьком дитини ОСОБА_6 , тому з із урахуванням положень статті 137 СК України, відсутні правові підстави для оспорення батьківства після смерті ОСОБА_5 , який записаний батьком ОСОБА_6 .

Що стосується тверджень представника позивачки про те, що якщо судом, в тому числі із урахуванням висновків судово-генетичної експертизи, буде встановлено відсутність біологічної спорідненості між ОСОБА_6 та дитиною ОСОБА_6 , існуватимуть передбачені законом підстави для виключення відомостей про ОСОБА_5 як батька з актового запису про народження дитини, то суд відхиляє їх з огляду на те, що проведення такої експертизи могло впливати на результат розгляду спору, якщо б у позивачки виникло право на звернення до суду з підстав, передбачених статтею 137 СК України, якою визначено коло осіб, наділених правом оспорювати батьківство особи після її смерті, та умови (підстави) виникнення такого права.

Зрештою, позивачка ОСОБА_1 у своїх показаннях, наданих у судовому засіданні зазначила, що її син був добрим та довірливим і дійсно пожалкував дитину, сказавши їй, що якщо загине, то принаймні буде спогад у дитини про нього.

Інші доводи позивачки та її представника не знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду справи.

Відтак, з огляду на наведені вище норми права, встановлені фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши надані докази, та враховуючи, що підстави для застосування до спірних правовідносин положень статті 137 СК України відсутні, суд вважає за необхідне відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Разом з тим, відповідно до ст. 264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Враховуючи, що суд відмовляє у задоволенні позову, тому понесені судові витрати у виді судового збору, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, залишає за позивачкою.

Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

У контексті вищенаведеного, суд вважає наведене обґрунтування цього рішення достатнім.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтями 126, 137 Сімейного кодексу України, статтями 2, 5, 10, 12, 13, 76-81, 133, 141, 263-268, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Тетіївський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про виключення відомостей про померлу особу як батька з актового запису про народження дитини - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного рішення суду: 20 червня 2024 року.

Суддя С.В.МАНДЗЮК