Справа 556/988/24
Номер провадження 2/556/368/2024

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.06.2024 року. Володимирецький районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Котик Л.О.,

при секретарі Соловей Г.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Володимирець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Володимирецької селищної ради Рівненської області про тлумачення заповіту, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Володимирецької селищної ради Рівненської області про тлумачення заповіту.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 . На випадок своєї смерті остання залишила заповіт, посвідчений секретарем Берестівської сільської ради 01 лютого 2016 року, згідно якого вона заповідала ОСОБА_1 , житловий будинок та всі погосподарські побутові приміщення, які розміщені біля нього, присадибну земельну ділянку та державні акти на право власності на земельну ділянку, серії РВ №047661, серії РВ №020386.

Позивачка, як спадкоємець за заповітом, спадщину в установленому законом порядку прийняла, оскільки проживала разом із спадкодавицею на час її смерті, заявляти про відмову від спадщини наміру не має. Однак в заповіті не вказана адреса житлового будинку та присадибної земельної ділянки, які заповідаються.

Звернувшись до нотаріуса з усіма документами, позивачка отримала роз`яснення, про те, що нотаріус не може взяти до уваги тлумачення заповіту ОСОБА_2 , здійснене ОСОБА_1 , як спадкоємцем за заповітом, про те, що «житловий будинок та всі погосподарські побутові приміщення, які розміщені біля нього і присадибна земельна ділянка», які зазначені у заповіті, знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки таке тлумачення прямо не слідує зі змісту заповіту та виходить за межі змісту заповіту.

Таким чином, позивачу рекомендовано звернутись до суду з приводу тлумачення заповіту ОСОБА_2 від 01.02.2016, в частині заповіданого майна «житлового будинку та всіх погосподарських побутових приміщень, які розміщені біля нього і присадибної земельної ділянки».

Позивача зазначає, що заповідачка ОСОБА_2 на час своєї смерті проживала за адресою: АДРЕСА_1 . Житловий будинок та земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,182 гa за вказаною адресою, станом на час складання заповіту (01.02.2016 р.), перебували у її приватній власності

Як вбачається із пошуку по реєстру речових прав, інших житлових будинків та земельних ділянок із призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка- ) в ОСОБА_2 не було.

Відповідно, ОСОБА_2 могла заповідати лише цей будинок та присадибну земельну ділянку, а тому вважає, що немає підстав сумніватись, що намір спадкодавця був заповідати позивачці саме вказаний будинок та земельну ділянку. Тим більше, що позивачка також проживає за цією ж адресою.

На підставі наведеного просить позовні вимоги задовольнити.

Вказаний позов надійшов до суду 05 квітня 2024 року.

Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 08 квітня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

15 травня 2024 року ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд справи по суті.

У судове засідання позивачка не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує.

Належним чином повідомлений представник Володимирецької селищної ради у судове засідання не з`явився, надав письмове пояснення, де просить розглянути справу без їх участі по наявним матеріалам у справі.

Розгляд справи здійснюється без фіксування судового засідання технічними засобами, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, дослідивши та оцінивши докази, наявні в матеріалах справи приходить до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення із наступних підстав.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що стверджується свідоцтвом про смерть останньої, серії НОМЕР_1 .

На випадок своєї смерті ОСОБА_2 залишила заповіт, посвідчений секретарем Берестівської сільської ради 01 лютого 2016 року, згідно якого вона заповідала ОСОБА_1 , житловий будинок та всі погосподарські побутові приміщення, які розміщені біля нього, присадибну земельну ділянку та державні акти на право власності на земельну ділянку, серії РВ №047661, серії РВ №020386.

ОСОБА_1 спадщину у встановленому законом порядку прийняла, оскільки на день смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , вони проживали та були зареєстровані по одній адресі, а саме: АДРЕСА_1 . (довідка №44 від 05.02.2024, видана Володимирецькою селищною радою Рівненської області)

Згідно довідки №475/01-16 від 03 квітня 2024 року, виданої завідувачем Володимирецької державної нотаріальної контори, після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у Володимирецькій державній нотаріальній конторі Рівненьської області згідно даних зі Спадкового реєстру, спадкову справу не заведено.

Відповідно до роз`яснення № 479 від 03.04.2024, виданого державним нотаріусом Володимирецької державної нотаріальної контори, нотаріус не може взяти до уваги тлумачення заповіту ОСОБА_2 , здійснене ОСОБА_1 , як спадкоємцем за заповітом, про те, що «житловий будинок та всі погосподарські побутові приміщення, які розміщені біля нього і присадибна земельна ділянка», які зазначені у заповіті, знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки таке тлумачення прямо не слідує зі змісту заповіту та виходить за межі змісту заповіту. Таким чином, нотаріусом рекомендовано звернутись до суду зприводу тлумачення заповіту ОСОБА_2 від 01.02.2016, в частині заповіданого майна «житлового будинку та всіх погосподарських побутових приміщень, які розміщені біля нього і присадибної земельної ділянки».

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 12.10.2015, серії СТВ 000602, власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 записана ОСОБА_2 .

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 03.09.2015 р., серії СТВ 000825, власником земельної ділянки, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,182 гa, що за адресою: АДРЕСА_1 , також записана ОСОБА_2 .

Таким чином, ОСОБА_2 могла заповідати лише вище вказаний житловий будинок та земельну ділянку, які належали їй на праві власності.

Стаття 16 Цивільного кодексу України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до частин першої, другої статті 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Верховний Суд неодноразово підкреслював, що свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", якщо заповіт містить суперечливі положення, за вимогою заінтересованих осіб застосовується тлумачення заповіту (ст.1256 ЦК) за умови, якщо відсутні підстави визнання заповіту недійсним, тобто тлумаченню підлягає лише дійсний заповіт. Для тлумачення змісту заповіту застосовуються також загальні правила тлумачення змісту правочинів встановлені ст.213 ЦК.

Згідно статті 1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213цього Кодексу.

У статті 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні правочину, які втілюються в трьох рівнях. Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів. Другим рівнем тлумачення (у разі, якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину, а також з чого вони виходили при його виконанні. Третім рівнем тлумачення (при без результативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніш в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення. (Постанови Верховного суду від 18 квітня 2018 року в справі № 753/11000/14-ц та від 01 травня 2024 року у справі №501/4300/19)

Таким чином, тлумаченню підлягає зміст правочину або його частина за правилами, встановленими статтею 213 ЦК України.

З правової позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеної в постанові від 30 липня 2020 року в справі № 378/1160/15-ц убачається, що тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права власника щодо розпоряджання його майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з`ясування волі заповідача після його смерті. Отже, суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю заповідача.

Неточне відтворення в заповіті власної волі заповідача щодо долі спадщини може бути зумовлене, перш за все, неоднаковим використанням у ньому слів, понять та термінів, які є загальноприйнятими у сфері речових, зобов`язальних, спадкових відносин тощо. Цьому також можуть сприяти й певні неузгодженості між змістом окремих частин заповіту і змістом заповіту в цілому, що ускладнюють розуміння волі заповідача щодо долі спадщини.

При цьому, частина друга статті 213 ЦК України, не допускає, щоб при тлумаченні правочину здійснювався пошук волі учасника правочину, який не знайшов відображення у тексті самого правочину при тлумаченні заповіту, не допускається і внесення змін у зміст заповіту, ураховуючи також, що заповіт - це особисте розпорядження фізичної особи щодо належного їй майна, яким вона відповідно до законодавства має право розпоряджатися на момент укладення заповіту.

Тлумаченню підлягає зміст угоди або її частина у способи, встановлені статтею 213 ЦК України, тобто тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення неясностей та суперечностей у трактуванні його положень.

Отже, тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права власника щодо розпоряджання його майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з`ясування волі заповідача після його смерті.

Суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю заповідача.

Відповідно до статей 1216, 1218, 1219 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за винятком тих, котрі нерозривно пов`язані з особою спадкодавця.

Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за необхідне, розтлумачити заповіт без внесення змін у його зміст відповідно до ст.213 ЦК України, виходячи з волі ОСОБА_2 , згідно заповіту від 01 лютого 2016 року.

Вирішуючи питання тлумачення правочину судом враховується, що цивільне судочинство направлене на захист прав та інтересів громадян.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню з метою реалізації спадкових прав між спадкоємцями.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.15-16, 213, 216, 1216, 1218, 1219, 1256 ЦК України , ст.ст. 2-13, 81, 89, 206, 258 - 259, 263 - 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Володимирецької селищної ради Рівненської області про тлумачення заповіту, задовольнити.

Здійснити тлумачення заповіту ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідченого секретарем Берестівської сільської ради Володимирецького району Рівненської області 01 лютого 2016 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1.

Вважати, що заповідане майно у вигляді «житлового будинку та всіх погосподарських побутових приміщень, які розміщені біля нього і присадибної земельної ділянки» слід тлумачити як «житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка, площею 0,182 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ».

Рішення суду може бути оскаржене до Рівненського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Володимирецький районний суд Рівненської області.

Згідно п.15.5 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Котик Л.О.

Відомості сторін по справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителька АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

Відповідач: Володимирецька селищна рада Рівненської області, юридична адреса: смт Володимирець, вул. Повстанців, 21, Вараський район, Рівненська область, .