Справа № 204/596/23
Провадження № 2/204/125/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2024 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Черкез Д.Л.,

за участю секретаря судового засідання Романюк М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

В С ТА Н О В И В:

19 січня 2023 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, в якій він просить визнати за ним в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 42/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 та встановити факт, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 доводився чоловіком померлої ОСОБА_4 . В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача - ОСОБА_3 . Єдиним спадкоємцем першої черги після смерті батька є позивач. Дружина померлого - ОСОБА_5 , також померла - ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на 42/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 . Спадщину після смерті батька позивач прийняв шляхом подання заяви про прийняття спадщини до Першої Дніпровської державної нотаріальної контори, на підставі його заяви державним нотаріусом Водолазькою Н.В. було заведено спадкову справу № 34-2017 від 17 січня 2017 року. Однак, постановою державного нотаріуса йому було відмовлено у видачі свідоцтва про прийняття спадщини, оскільки відповідно до отриманого повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, №6 від 08.07.2021 року Свідоцтво про шлюб між де наречений зазначений, як ОСОБА_6 та наречена ОСОБА_7 від 10 червня 1982 року за актовим записом №451, виданого Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, а в свідоцтві про смерть зазначений, як ОСОБА_3 , з яких вбачається, розбіжності зі свідоцтвом про смерть та свідоцтвом про шлюб де наречений ОСОБА_8 , а помер ОСОБА_9 . Також зазначено, що відповідно до відповіді КП «ДМБТІ» зазначено, що в матеріалах інвентаризаційної справи міститься, акт ідеальних часток від 18.01.1989 на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 . Рішенням народного суду Красногвардійського районного м. Дніпропетровська від 21.08.1989 на 51/100 частин домоволодіння було затверджено право власності. Однак, реєстрація права власності на 42/100 частин домоволодіння станом на 31.12.2012 не затверджена та не зареєстрована. Отже, існують об`єктивні обставини, що унеможливлюють оформити спадщину у звичайному порядку. У зв`язку з цим позивач вимушений звернутися до суду та просити встановити юридичний факт та визнати за ним право власності на спадкове майно в порядку спадкування. Іншим способом вирішити дане питання неможливо. На підставі викладеного позивач звернувся до суду з даним позовом.

30.03.2023 року від відповідача Дніпровської міської ради до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач позовні вимоги не визнає з огляду на наступне. Позивачем до матеріалів справи не надано жодних доказів щодо порушення Дніпровською міською радою його прав, також не надано і доказів звернення до Дніпровської міської ради з приводу порушеного в позовній заяві питання. Крім того, як зазначає позивач у своєму позові, державним нотаріусом Першої дніпровської державної нотаріальної контори було прийнято постанову від 20.10.2021 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії з тих підстав, зокрема, що з наявної від КП «ДМБТІ» інформації вбачається, що в матеріалах інвентаризаційної справи міститься акт ідеальних часток від 18.01.1989 року на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 . Рішенням народного суду Красногвардійського району м. Дніпропетровська від 21.08.1989 року було затверджено право власності на 58/100 частин домоволодіння. Реєстрація же права власності на 42/100 частин домоволодіння станом на 31.12.2012 року не затверджена та не зареєстрована. Також в своїй позовній заяві, позивач зазначає про те, що ОСОБА_3 рішенням виконавчого комітету Красногвардійської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська було відведено земельну ділянку для будівництва домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , між тим, в силу ст.81 ЦПК України, жодних доказів на підтвердження цього не надає. Отже, враховуючи те, що умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельні ділянки, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством порядку, а тому, якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності в порядку спадкування. До спадкоємців переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Таким чином, зважаючи на ту обставину, що спадкодавцем за час свого життя не було набуто право власності на об`єкт нерухомого майна, а отже, у відповідності до норм чинного законодавства України спадкоємець також не набуває права власності в порядку спадкування. З огляду на вищевикладене та враховуючи відсутність у спадкодавця належним чином зареєстрованого права власності на майно, яке позивач бажає отримати у власність в порядку спадкування, вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Ухвалою суду від 05 липня 2023 року у справі залучено у якості співвідповідача ОСОБА_2 .

У судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, проти розгляду справи у заочному порядку не заперечував.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причин неявки суду не повідомили.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , видане 13 січня 1984 року, актовий запис № 159, виданим Відділом ЗАГС Жовтневого району м. Дніпропетровська (а.с. 13).

ІНФОРМАЦІЯ_1 батько позивача - ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим 02 лютого 2016 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 148 (а.с. 12).

Спадкоємцем за законом першої черги є позивач, який з урахуванням рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2016 року по справі № 175/4087/16 про визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини (а.с. 96), прийняв спадщину шляхом подачі до нотаріальної контори 17 січня 2017 року заяви про прийняття спадщини (а.с. 93 зв. бік), що відповідає вимогам ст.ст. 1268-1270 ЦК України.

Згідно матеріалів спадкової справи, інші спадкоємці першої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 з заявами про прийняття спадщини не зверталися.

При цьому, дружина померлого батька позивача - ОСОБА_5 , померла після спадкодавця - ІНФОРМАЦІЯ_3 (що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим повторно 26 серпня 2016 року Жовтневим районним у місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Дніпропетровській області, актовий запис № 663 (а.с. 9).

Згідно відповіді Першої дніпровської державної нотаріальної контори від 24.11.2023 року № 2283/01-16 встановлено, що після смерті матері позивача ОСОБА_5 спадкову справу заведено не було (а.с. 192).

Згідно довідки № 1345 від 17.01.2017 року померлі батьки позивача були зареєстровані та проживали за адресою: АДРЕСА_2 , батько з 27.11.2012 року по 05.02.2016 року, матір з 27.11.2012 року по 07.06.2016 року (а.с. 98).

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї

Таким чином судом встановлено, що після смерті батька позивача ОСОБА_3 , спадкоємцями першої черги, які прийняли спадщину, були: син - ОСОБА_1 , шляхом подачі заяви про прийняття спадщини, та його дружина ОСОБА_5 - на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки на день смерті спадкодавця проживала разом з ним.

Враховуючи наведене суд констатує, що кожен зі спадкоємців першої черги успадкував половину спадкового майна, що залишилася після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Таким чином, позивач має право на спадкування після смерті батька на половину 42/100 ( частка від 42/200) частин спадкового домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Інші 42/200 частин спадкового домоволодіння ( частка від 42/100 частин) успадкувала дружина померлого ОСОБА_3 - ОСОБА_5 .

За таких обставин суд зазначає, що позивач, за умови прийняття спадщини після смерті матері або шляхом подання відповідної заяви, або шляхом сумісного проживання з матір`ю на день її смерті, матиме право на спадкування і її частини спадкового майна, яке вона успадкувала після смерті свого чоловіка.

Однак, суд керуючись ст. 13 ЦПК України, розглядає справи виключно в межах заявлених позивачем позовних вимог, у зв`язку з чим в межах розгляду даної справи судом не з`ясовується наявність передбачених законом підстав для спадкування позивачем спадкового майна, що залишилося після смерті його матері.

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, для оформлення права на спадщину може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

17 січня 2017 року позивач звернувся до Першої Дніпровської державної нотаріальної контори, із заявою про прийняття спадщини, на підставі якої була відкрита спадкова справа № 34-2017(а.с.93-126).

Проте, постановою державного нотаріуса Першої Дніпровської державної нотаріальної контори Водолазькою Н.В. від 12.10.2021 року позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 42/100 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_3 , оскільки відсутні правовстановлюючі документи, що посвідчують право власності спадкодавця на спадкове майно та наявні розбіжності в написанні імені спадкодавця (а.с.18).

У зв`язку з викладеним позивач ОСОБА_1 , з метою захисту своїх спадкових прав, звернувся до суду з даною позовною заявою про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Судом встановлено, що на момент смерті ОСОБА_3 був власником 42/100 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , який самочинно побудовано в 1983 році, та прийнято в експлуатацію на підставі рішення виконавчого комітету Красногвардійської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська №161/32 від 24.03.1989 року(а.с. 27).

Крім того, технічним паспортом на індивідуальний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 від 12.01.1989 року (а.с.21-23), також підтверджується прийняття домоволодіння в експлуатацію.

З Акту від 13.07.1974 року вбачається, що на підставі наказу №96-к від 13.07.1974 року ОСОБА_3 нарізана земельна ділянка для будівництва житлового будинку в розмірі 10 га. Земельна ділянка нарізана безстроково з закріпленням геодезичного знаку (а.с. 24).

Таким чином, спадкодавець ОСОБА_3 мав статус забудовника земельної ділянки, отже, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 є об`єктом завершеного будівництва з моменту його будівництва, тобто будинок вважається таким, що завершений будівництвом і зданий до експлуатації ще за життя ОСОБА_3 і він набув на нього право власності як на об`єкт завершеного будівництва, але за життя не оформив (не зареєстрував) право власності на об`єкт житлової нерухомості.

Інша 58/100 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 14.07.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Іщенко Н.Д., що підтверджується витягом з Державного реєстру речових пав на нерухоме майно(а.с. 16-17).

З інформаційної довідки КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 12.06.2019 року № 8594 встановлено, що станом на 31.12.2012 року, в інвентаризаційній справі за адресою: АДРЕСА_1 , містяться відомості, що право власності на 42/100 частин не затверджено та не зареєстровано (а.с. 19).

Таким чином, виникла ситуація, коли позивач фактично успадкував нерухоме майно після смерті батька, однак позбавлений можливості оформити спадщину, оскільки відсутні документи, які б підтверджували право власності спадкодавця на 42/100 частин нерухомого майна.

Відповідно до п.42 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме манно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабміну України від 25.12.2015 року № 1127 в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 р. №2 553) для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р., подаються: технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки, за яким державним реєстратором отримуються відомості Державного земельного кадастру з метою встановлення місця розташування земельної ділянки, на якій споруджено відповідний об`єкт, для подальшого відображення таких відомостей як адреси об`єкта нерухомого майна.

В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», вказано також, що громадяни, які збудували житлові будинки до 5 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 5 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи.

Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи».

Частиною першою ст. 319 ЦК України, передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена законом.

Частина 4 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-IV передбачає, що права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Оскільки в судовому засіданні встановлено факт наявності підстав для спадкування позивачем частини домоволодіння, що залишилося після смерті його батька, та враховуючи неможливість в позасудовому порядку оформити право власності на дане домоволодіння через відмову нотаріуса вчинити такі дії за відсутності правовстановлюючих документів та реєстрації права власності, суд вважає за можливе визнати за ОСОБА_1 право власності на 42/200 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , а тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Що стосується вимоги позивача про встановлення факту, що має юридичне значення, то суд вирішуючи вказану вимогу виходить з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що батьками ОСОБА_1 являються ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 13.01.1984 року(а.с. 13).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданим 02 лютого 2016 року, ОСОБА_3 помер - ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 12), а його дружина - ОСОБА_5 померла - ІНФОРМАЦІЯ_3 , свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим повторно 26 серпня 2016 року(а.с.9).

17 січня 2017 року позивач звернувся до Першої Дніпровської державної нотаріальної контори, із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, на підставі якої була відкрита спадкова справа № 34-2017(а.с.93-126).

При зверненні до нотаріуса було виявлено, що відповідно до отриманого повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, №6 від 08.07.2021 року Свідоцтво про шлюб між де наречений зазначений, як ОСОБА_6 та наречена ОСОБА_5 від 10 червня 1982 року за актовим записом №451, виданого Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, а в свідоцтві про смерть зазначений, як ОСОБА_3 , з яких вбачається, розбіжності зі свідоцтвом про смерть та свідоцтвом про шлюб де наречений ОСОБА_3 , а помер ОСОБА_9 (а.с.18).

Згідно з п. 5 ч. 2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема п. 2, 6 ч. 1 вказаної статті передбачає встановлення факту родинних відносин між фізичними особами та належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Із досліджених судом письмових доказів судом встановлено, що ім`ям батька позивача є « ОСОБА_9 », що підтверджується наступними доказами: паспортом громадянина України на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , серія та номер: НОМЕР_4 виданий Жовтневим РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 15 квітня 1997 року народження; свідоцтвом про смерть на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , серія та номер: НОМЕР_2 видане 02.02.2016 Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №148; довідкою про присвоєння ідентифікаційного номера податкової інспекції Жовтневого району від 10.12.1998 видане на ім`я ОСОБА_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_5 ; свідоцтвом про народження на ім`я ОСОБА_1 , серія та номер: НОМЕР_6 видане 13.01.1984 відділом ЗАГС Жовтневого району м. Дніпропетровська, актовий запис №159 де в графі батько зазначений ОСОБА_3 ; актом від 18.01.1989 затвердженого начальником МЕТІ в якому зазначається ім`я ОСОБА_3 ; актом від 13.07.1974 року в якому зазначається ім`я ОСОБА_3 .

Аналізуючи надані письмові докази, суд приходить до висновку, що написання ім`я померлого « ОСОБА_3 » у свідоцтві про шлюб (серія НОМЕР_7 від 10.06.1982 року) ім`я як « ОСОБА_8 », обумовлено технічною помилкою, у той же час, стосуються однієї і тієї ж особи.

Таким чином, в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт родинних відносин між ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме, що вони доводилися один одному чоловіком та дружиною з 10 червня 1982 року по ІНФОРМАЦІЯ_1, а тому заявлені вимоги слід задовольнити.

Дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до переконливого висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

На підставі ст.ст. 328, 1216, 1217, 1218, 1222, 1258, 1261, 2168, 1269, 1270 ЦК України та керуючись ст.ст. 2, 4, 76-81, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273, 280-282 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності в порядку спадкування за законом - задовольнити частково.

Встановити факт родинних відносин між ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме, що вони доводилися один одному чоловіком та дружиною з 10 червня 1982 року по ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП - НОМЕР_8 ) в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 42/200 ( частка від 42/100) частин домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Д.Л. Черкез