ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 526/794/24 Номер провадження 22-ц/814/2959/24Головуючий у 1-й інстанції Киричок С. А. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Карпушина Г.Л., Лобова О.А.

секретар: Сальна Н.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 06 червня 2024 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 13 листопада 2020 року з 1/4 до 1/8 частини його заробітку (доходу).

В обґрунтування позовних вимог вказував, що після ухвалення судом даного рішення його сімейний стан суттєво змінився.

Вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_4 , батьками якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_5

21 грудня 2021 року зареєстровно шлюб укладений між ОСОБА_2 з ОСОБА_6 .

Окрім того, від попереднього шлюбу його дружина ОСОБА_7 має дитину ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживає разом з ними та перебуває на його утриманні.

Оскільки зміна сімейного стану є самостійною підставою для зменшення розміру аліментів, просить зменшити розмір стягуваних аліментів з 1/4 частини від його заробітку на 1/8 частки всіх видів його заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 06 червня 2024 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Зменшено розмір аліментів, стягуваних з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частини його заробітку (доходу) до 1/6 частини заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини, починаючи з дня набрання рішенням законної сили.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 просила скасувати його та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що на момент ухвалення рішення, на підставі якого з ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання доньки ОСОБА_9 , у відповідача вже народилася інша дитини, що свідчить про відсутність змін в сімейному становищі платника аліментів, які б слугували підставою для зменшення розміру аліментів.

Окрім того, позивачем не надано доказів погіршення його матеріального стану.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку, передбаченому ст. 360 ЦПК України, до суду апеляційної інстанції не надходило.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення ухвалене у справі не відповідає вказаним вимогам.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 23.01.2016 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 30.09.2020 (а.с. 7).

ІНФОРМАЦІЯ_4 у них народилася донька ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 (а.с. 6).

Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 13 листопада 2020 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 24 вересня 2020 року до досягнення нею повноліття (а.с. 8).

ІНФОРМАЦІЯ_5 народився ОСОБА_4 , батьками якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 9).

21 грудня 2021 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (а.с. 10).

З копії свідоцтва про народження вбачається, що у ОСОБА_5 також є син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 11).

З довідки виданої виконавчим комітетом Роменської міської ради Сумської області від 09.02.2024 № 66 вбачається, що ОСОБА_7 та її діти ОСОБА_4 та ОСОБА_8 фактично проживають за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 12).

Відповідно до довідки виданої військовою частиною НОМЕР_2 від 06.03.2023, ОСОБА_2 з 19 січня 2023 року перебуває на військовій службі в даній військовій частині (а.с. 16).

Враховуючи вищевикладені обставини справи, суд першої інстанції прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог та наявність правових підстав для зменшення розміру аліментів, які стягуються з позивача на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1/4 до 1/6 частини заробітку (доходу).

Колегія суддів не погоджується з даним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку; батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 та ч. 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та другастатті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, ОСОБА_2 посилався на те, що у нього змінився матеріальний та сімейний стан, оскільки на його утриманні також перебуває дружина, малолітній син ОСОБА_4 та син дружини від попереднього шлюбу ОСОБА_8 .

Разом з тим, наявність у позивача на утриманні іншої дитини та дружини, без доведення погіршення майнового становища платника аліментів, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03 липня 2024 року у справі № 552/2073/23, від 22 липня 2024 року у справі № 688/4308/23, від 16 вересня 2024 року у справі № 591/6388/22.

Проте, позивачем не надано жодних доказів погіршення його матеріального стану після ухвалення рішення суду про стягнення аліментів.

Окрім того, з конструкції статті 192 СК України вбачається, що підставою для зменшення розміру аліментів є зміна матеріального або сімейного стану, тобто вказані обставини мають виникнути після ухвалення рішення суду, яким стягнуто аліменти.

Разом з тим, на момент ухвалення рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 13 листопада 2020 року у ОСОБА_2 вже перебував на утриманні малолітній син ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_6 , тобто вказана обставина не може вважатися зміною сімейного та майнового стану платника аліментів.

Доводи ОСОБА_2 про те, що на його утриманні також перебуває син дружини від попереднього шлюбу ОСОБА_8 , не може слугувати підставою для зменшення розміру аліментів на утримання ОСОБА_3 з огляду на наступне.

Приписами статті 260 СК України регламентовано, що якщо мачуха, вітчим проживають однією сім`єю з малолітніми, неповнолітніми пасинком, падчеркою, вони мають право брати участь у їхньому вихованні.

Вітчим має особливий правовий статус, що істотно відрізняється від статусу батька, усиновлювача, опікуна та піклувальника, характеризується мінімально необхідним набором прав та обов`язків щодо пасинка, падчерки. Сімейне законодавство передбачає права та обов`язки щодо утримання вітчимом падчерки, пасинка (статті 268 Сімейного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 статті 268 СК України, мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу.

Виходячи із вказаного припису закону, вітчим має обов`язок утримувати своїх падчерку та пасинка, прямо передбачений законом, лише за сукупності наступних обставин: - такі діти не мають матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер, або ж ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання; - вітчим може надавати матеріальну допомогу.

Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що пасинок позивача має рідних батьків і беззаперечних доказів, які б вказували на те, що біологічні батьки ОСОБА_8 не виконують обов`язку щодо утримання своєї дитини, позивачем суду не надано.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні докази, якими підтверджується обов`язок позивача утримувати малолітнього пасинка, в силу статті 268 Сімейного кодексу України.

Враховуючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності та взаємозв`язку, колегія суддів приходить до висновку про недоведеність та безпідставність позовних вимог ОСОБА_2 .

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п. 3, 4, ст. 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 06 червня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О. Ю. Кузнєцова

Судді: Г. Л. Карпушин

О. А. Лобов