РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2024 року місто Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Першко О.О.,

секретар судового засідання Дащук І.І.,

з участю представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення витрат на оплату житлово-комунальних послуг,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (надалі - позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 (надалі - відповідач), в якому просить стягнути з відповідача витрати з оплати житлово-комунальних послуг у розмірі 7 204 грн. 75 коп.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 21 грудня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Мельничук М.С. за реєстраційним № 1140, ОСОБА_5 передала у власність, а ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 прийняли належну продавцю на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 , в рівних частках, по 1/3 ідеальної частки для кожного. Пунктом 17 договору купівлі-продажу квартири від 21 грудня 2017 року передбачено, що покупці здійснюють за свій рахунок утримання квартири з додержанням діючих правил та норм, встановлених для утримання квартир приватного житлового фонду, а також приймають участь у витратах, пов`язаних із санітарним, технічним обслуговуванням та ремонтом квартири.

Зазначає, що ОСОБА_4 є власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , тому зобов`язана сплачувати житлово-комунальні послуги, незалежно від наявності у неї укладеного договору про надання житлово-комунальних послуг. З моменту набуття квартири у спільну власність ОСОБА_4 ухилялася від здійснення витрат на утримання належної їй частки у квартирі. Всі витрати за отримані житлово-комунальні послуги були сплачені позивачем.

На виконання рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 01 лютого 2023 року у справі № 569/1549/21 30 червня 2023 року ОСОБА_4 вселилася у зазначену квартиру, що підтверджується актом від 30 червня 2023 року про вселення у квартиру АДРЕСА_1 .

З огляду на вказані обставини та обов`язок власника утримувати своє майно, вважає, що ОСОБА_4 зобов`язана сплатити вартість послуги з постачання централізованого опалення (теплової енергії) та абонентську плату з постачання теплової енергії з жовтня 2020 року до вересня 2023 року, оскільки це впливає на збереження та стан квартири в цілому. А також ОСОБА_4 зобов`язана сплатити за споживання послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, абонентське обслуговування з централізованого водопостачання та водовідведення, електроенергію, споживання природного газу та розподіл (доставку) природного газу, послуги з поводження з побутовими відходами за період з липня 2023 року до вересня 2023 року включно. Розмір оплати за утримання квартири та споживання житлово-комунальних послуг ОСОБА_4 має відповідати її частці у праві власності, тобто 1/3.

Відповідно до оборотної відомості за період з жовтня 2020 року по вересень 2023 року по особовому рахунку № НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_2 , нею було сплачено 26 656 грн. 68 коп., в тому числі за споживання гарячої води 6 820 грн. 58 коп. та за постачання теплової енергії (опалення) 19 836 грн. 10 коп.

Таким чином за постачання теплової енергії за період з жовтня 2020 року по вересень 2023 року відповідач ОСОБА_4 зобов`язана відшкодувати 6 612 грн. 03 коп.

За період з липня 2023 року по вересень 2023 року згідно з квитанціями про оплату житлово-комунальних послуги нею сплачено: за централізоване водопостачання та водовідведення 476 грн. 50 коп.; за послуги з поводження з побутовими відходами 124 грн. 72 коп.; за електропостачання 1074 грн. 44 коп.; за газопостачання 102 грн. 51 коп. Загальна сума вказаних витрат за період з липня 2023 року по вересень 2023 року включно становить 1 778 грн. 17 коп., 1/3 частина яких, а саме 592 грн. 72 коп., підлягає стягненню з відповідача, як співвласника квартири та користувача зазначених послуг.

З метою досудового врегулювання спору 28 вересня 2023 року вона надіслала на адресу ОСОБА_4 вимогу про відшкодування витрат за оплачені послуги з постачання централізованого опалення (постачання теплової енергії та абонентська плата за це) за період з жовтня 2020 року до вересня 2023 року.

20 жовтня 2023 року вона надіслала на адресу відповідача вимогу про відшкодування витрат за оплачені позивачем послуги з постачання теплової енергії, централізованого водопостачання та водовідведення, споживання електроенергії та газу, послуги з поводження з побутовими відходами, абонентське обслуговування, за період з липня 2023 року по вересень 2023 року включно.

ОСОБА_4 ні на заяву від 28 вересня 2023 року, ні на заяву від 20 жовтня 2023 року відповіді не надала, грошові кошти на рахунок позивача не сплатила, що свідчить про ухилення відповідача від виконання зобов`язань.

Оскільки позивачем було сплачено замість відповідача ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 6 612 грн. 03 коп. за послуги з постачання теплової енергії за період з жовтня 2020 року по вересень 2023 року, та грошові кошти у розмірі 592 грн. 72 коп. за інші житлово-комунальні послуги за період з липня 2023 року по вересень 2023 року включно, а тому сума у розмірі 7 204 грн. 75 коп. підлягає стягненню з ОСОБА_4 на її користь.

19 січня 2024 року представник відповідача адвокат Волошин І.В. подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити позивачу в задоволенні вимог.

Зазначає, що відповідач розуміє свій обов`язок як співвласника 1/3 квартири нести витрати на її утримання, однак з жовтня 2020 року по червень 2023 року позивачем здійснювалися неправомірні дії та створювалися перешкоди відповідачу у користуванні її частиною квартири, що полягали у відсутності доступу до житла шляхом не допуску до приміщення та зміною замків на вхідних дверях. Вказане встановлено рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 01 лютого 2023 року по цивільній справі № 569/15492/21, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного суду від 22 червня 2023 року, яким позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення перешкод задоволено частково та усунуто перешкоди в користуванні частиною квартири ( АДРЕСА_3 , шляхом вселення ОСОБА_4 до цієї квартири та зобов`язано ОСОБА_3 надати вільний доступ ОСОБА_4 до цього житла, шляхом видачі ключів від вхідних дверей. У зв`язку з цим, відповідач звільнена від необхідності відшкодування ОСОБА_3 витрат за оплату постачання теплової енергії (опалення) за період з жовтня 2020 року по вересень 2023 року.

При цьому, з наданих суду доказів неможливо встановити, що оплата за постачання теплової енергії (опалення) були здійснені саме позивачем. Оборотна відомість за період з жовтня 2020 року по вересень 2023 року по особовому рахунку № НОМЕР_1 є неналежним та недостовірним доказом проведення оплати за послуги, оскільки даний документ не є платіжним документом, який підтверджує, що саме ОСОБА_3 провела оплату за опалення. Окрім того, наявні розбіжності в поданих суду оборотних відомостях по особовому рахунку, в яких зазначені різні суми за оплату, різниця в сумах становить 13 039 грн. 08 коп.

Також, син відповідача ОСОБА_7 , який є колишнім чоловіком позивача, періодично здійснював оплату послуг за постачання теплової енергії, що підтверджується квитанцією № 49 від 09 жовтня 2020 року. Одночасно вказує, що до вимог за оплату послуг з постачання теплової енергії за період з жовтня 2020 року по грудень 2020 року на суму 5 186 грн. 90 коп. сплив строк позовної давності, а тому вважає, що є підстави для відмови у задоволенні позовних вимог в цій частині на підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Щодо вимоги про відшкодування витрат на інші житлово-комунальні послуги, а саме централізоване водопостачання та водовідведення, послуги поводження побутовими відходами, електропостачання та газопостачання за період з липня 2023 року по вересень 2023 року в розмірі 592 грн. 72 коп. вказує, що власне комунальні послуги, як складова частина житлово-комунальних послуг, спрямовані не на утримання будинку, а на задоволення потреб у відповідних фізичних осіб, що у такому будинку проживають. З липня 2023 року по вересень 2023 року відповідач не проживала та не користувалася зазначеними житлово-комунальними послугами. Відповідач зареєструвалася у даній квартирі лише 08 листопада 2023 року. З 04 грудня 2014 року по січень 2024 року ОСОБА_4 проживає в квартирі АДРЕСА_4 , що підтверджується актом про фактичне проживання від 16 січня 2024 року. Обставини не проживання у квартирі та не користування житлово-комунальними послугами підтверджує сама позивач у своїй заяві від 27 вересня 2023 року.

Звертає увагу, що у квартирі, крім позивача та її повнолітньої дочки від першого шлюбу ОСОБА_8 , проживають та користуються житлово-комунальними послугами її малолітній син ОСОБА_9 та чоловік ОСОБА_10 . Отже витрати на оплату житлово-комунальних послуг повинні нести не троє співвласників, а всі чотири особи, які там проживають. Доказом постійного проживання у квартирі малолітнього сина ОСОБА_11 є відзив ОСОБА_3 на позовну заяву по справі № 569/21472/20 про поділ майна подружжя. Вимога про стягнення витрат за послуги з поводження побутовими відходами є надуманою, оскільки згідно довідки КАТП 1728 нарахування за послугу здійснюється з врахуванням проживання у квартирі однієї людини. Вважає, що вимоги не підлягають до задоволення у зв`язку з їх безпідставністю.

28 лютого 2024 року представник відповідача адвокат Волошин І.В. подав клопотання про винесення окремої ухвали суду та направлення її до органів досудового розслідування.

29 березня 2024 року представник позивача адвокат Ромашко Л.Г. подала заперечення на клопотання про винесення окремої ухвали суду.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 29 квітня 2024 року, яка постановлена судом не виходячи до нарадчої кімнати і занесена до протоколу судового засідання, в задоволенні клопотання про винесення окремої ухвали відмовлено.

29 квітня 2024 року представник позивача адвокат Ромашко Л.Г. подала клопотання про приєднання до матеріалів справи відповіді на відзив, в якій одночасно просила поновити строк для подання відповіді на відзив та прийняття її до матеріалів справи.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 29 квітня 2024 року, яка постановлена судом не виходячи до нарадчої кімнати і занесена до протоколу судового засідання, клопотання задоволено, поновлено строк для подання відповіді на відзив та прийнято відповідь на відзив до матеріалів справи.

У відповіді на відзив представник позивача ОСОБА_1 , зокрема вказує, що доводи представника відповідача про відсутність у ОСОБА_4 обов`язку з утримання належної їй на праві власності частини квартири у зв`язку з відсутністю у неї доступу до спірної квартири у період з жовтня 2020 року до червня 2023 року не заслуговують на увагу, оскільки відсутність доступу до квартири, проживання за іншою адресою та інші обставини не звільняють власника від обов`язку по отриманню належного йому майна. Крім того, право ОСОБА_4 на доступ до належної їй власності було захищено в судовому порядку та з 30 червня 2023 року вона вільно користується квартирою й проживає в ній. З моменту вселення ОСОБА_4 має вільний доступ до квартири, без згоди інших співвласників самовільно зайняла одну кімнату, виселивши з неї свого малолітнього внука ОСОБА_12 , поставила свої меблі, зберігає речі та три-чотири рази на тиждень живе, ночує, користується всім обладнанням.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судову засіданні позовні вимоги не визнав з підстав викладених у відзиві, просив відмовити в їх задоволенні.

Заслухавши представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд дійшов наступних висновків.

Як встановлено, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на праві спільної часткової власності, по 1/3 кожному, належить квартира за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 21 грудня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Мельничук М.С. за реєстраційним № 1140 та витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 108564418 від 21 грудня 2017 року, індексний номер 108563790 від 21 грудня 2017 року, індексний номер 108566165 від 21 грудня 2017 року.

Як слідує з відповіді ТОВ «Рівнетеплоенерго» № 04-05/2617 від 07 грудня 2023 року в ТОВ «Рівнетеплоенерго» за адресою: АДРЕСА_2 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_3 . По даному особовому рахунку станом на 01 грудня 2023 року за власницею ОСОБА_3 наявна заборгованість за послуги з постачання теплової енергії в розмірі 31 044 грн. 37 коп.

З інформації зазначеної в оборотній відомості за період з жовтня 2020 року по вересень 2023 року, станом на 01 жовтня 2023 року по особовому рахунку № НОМЕР_1 АДРЕСА_2 у ОСОБА_3 наявна заборгованість з оплати за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в розмірі 29 359 грн. 99 коп., а також оплачено послуги за вказаний період у загальній сумі 26 656 грн. 68 коп.

Платіжною інструкцією № 0.0..1 від 19 серпня 2023 року підтверджується, що ОСОБА_3 здійснено оплату за електроенергію за липень 2023 року в розмірі 337 грн. 92 коп.

Платіжною інструкцією № J.0..1 від 15 жовтня 2023 року підтверджується, що ОСОБА_3 здійснено оплату за теплопостачання за серпень 2023 року в розмірі 118 грн. 05 коп.

Платіжною інструкцією № 0.0.325833694.1 від 15 жовтня 2023 року підтверджується, що ОСОБА_3 здійснено оплату за водопостачання за вересень 2023 року в розмірі 476 грн. 50 коп.

Платіжною інструкцією № 0.0..1 від 15 жовтня 2023 року підтверджується, що ОСОБА_3 здійснено оплату за вивезення твердих побутових відходів за вересень 2023 року в розмірі 124 грн. 72 коп.

Платіжною інструкцією № 0.0..1 від 19 жовтня 2023 року підтверджується, що ОСОБА_3 здійснено оплату за розподіл (доставку) газу за вересень 2023 року в розмірі 22 грн. 22 коп.

Платіжною інструкцією № 0.0..1 від 19 жовтня 2023 року підтверджується, що ОСОБА_3 здійснено оплату за електроенергію за вересень 2023 року в розмірі 736 грн. 56 коп.

Платіжною інструкцією № 0.0..1 від 19 жовтня 2023 року підтверджується, що ОСОБА_3 здійснено оплату за спожитий газ за вересень 2023 року в розмірі 80 грн. 29 коп.

Як слідує з довідки-розрахунку КАТП 1728 за о/р НОМЕР_3 за липень - вересень 2023 року ОСОБА_3 , за адресою: АДРЕСА_2 на одну проживаючу особу нараховано 124 грн. 72 коп. за вивезення побутових відходів.

Квитанцією № 49 від 09 жовтня 2020 року підтверджується, що ОСОБА_13 здійснив оплату за опалення ТОВ «Рівнетеплоенерго» в розмірі 3 000 грн. 00 коп.

28 вересня 2023 року ОСОБА_3 надіслала на адресу відповідача ОСОБА_4 заяву про відшкодування витрат за оплачені послуги з постачання централізованого опалення та оплату цих послуг за період з жовтня 2020 року до вересня 2023 року, до якої приєднала копію оборотної відомості за період з жовтня 2020 року до вересня 2023 року, що підтверджується накладною Укрпошти № 655, описом вкладення та трекінгом відстеження доставки листа.

В подальшому, 20 жовтня 2023 року позивач надіслала ще одну заяву на адресу відповідача з вимогою про відшкодування витрат за оплачені ОСОБА_3 послуги з постачання центрального опалення, теплової енергії, централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з поводження з побутовими відходами, а також необхідність оплати послуг центрального опалення, що підтверджується накладною Укрпошти № 300, описом вкладення та трекінгом відстеження доставки листа.

Також, 02 грудня 2020 року ОСОБА_3 в присутності свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , підписи яких завірено головою ОСББ ОСОБА_16 , складено акт про те, що ОСОБА_4 не проживає в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 з моменту придбання житла.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 01 лютого 2023 року у справі 569/15492/21, яке залишене без змін постановою Рівненського апеляційного суду від 22 червня 2023 року, позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_6 , про усунення перешкод у користуванні майном задоволено частково. Усунуто перешкоди в користуванні частиною квартири ( АДРЕСА_3 , шляхом вселення ОСОБА_4 до цієї квартири та зобов`язано ОСОБА_3 надати вільний доступ ОСОБА_4 до цього житла, шляхом видачі ключів від вхідних дверей. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішенням суду встановлено, що відповідач здійснила заміну замків до вхідних дверей квартири без погодження з позивачем. Крім того, позивач позбавлена права вільно користуватися своєю власністю, оскільки відповідач не надає їй ключі від спірної квартири, чим здійснює перешкоди у користуванні цією квартирою.

Актом від 30 червня 2023 року про виконання рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 01 лютого 2023 року у справі № 569/1549/21 підтверджується передача позивачем ОСОБА_3 ключів від вхідних дверей квартири ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно Довідки № 29114 від 08 листопада 2023 року про склад зареєстрованих осіб у житловому приміщенні АДРЕСА_2 , виданої Департаментом ЦТ та ЗНАП РМР, ОСОБА_4 зареєстрована у вказаній квартирі з 08 листопада 2023 року.

Згідно Довідки № 1311 від 15 січня 2024 року про склад зареєстрованих осіб у житловому приміщенні АДРЕСА_5 , виданої Департаментом ЦТ та ЗНАП РМР, ОСОБА_4 була зареєстрована у вказаній квартирі з 04 грудня 2014 року та знята з реєстрації 08 листопада 2023 року.

Як слідує з акта про фактичне проживання від 16 січня 2024 року, складеного ОСББ «Квітка» та засвідченого сусідами ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_4 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_5 , разом з чоловіком ОСОБА_19

11 жовтня 2023 року Службою у справа дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради була розглянута заява ОСОБА_3 від 11 вересня 2023 року. У повідомленні вказано, що у своєму письмовому поясненні ОСОБА_4 зазначила, що не забороняє та не створює перешкод своєму онукові ОСОБА_12 перебувати на час її відсутності (присутності) в кімнаті за адресою: АДРЕСА_2 , яку займає, оскільки є співвласником вищезазначеного житла.

На фото, приєднаних до матеріалів справи, датованих 06 жовтня 2023 року, 17 жовтня 2023 року, 24 грудня 2023 року зображена відповідач ОСОБА_4 .

Згідно зі статтею 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до статті 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, власність зобов`язує.

Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами статті 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними зі спільним майном.

Згідно статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, і яке, згідно ст. 11 ЦК України, виникає в тому числі і з договорів.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

На підставі ст. 541, 543 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. У разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників,так і від будь-кого з них окремо.

Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини перша статті 544 ЦК України).

Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.

Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги, регрес).

Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Зазначене викладено Верховним Судом у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц (провадження № 61-26462св18).

Відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Згідно з пунктом 5 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на праві спільної часткової власності, кожному по 1/3 частці, належить квартира за адресою: АДРЕСА_2 , і відповідно до закону вони зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Разом з тим, рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 01 лютого 2023 року у справі 569/15492/21, яке залишене без змін постановою Рівненського апеляційного суду від 22 червня 2023 року, ОСОБА_4 усунуто перешкоди в користуванні частиною квартири ( АДРЕСА_3 , шляхом її вселення до цієї квартири та зобов`язано ОСОБА_3 надати вільний доступ відповідачу до цього житла, шляхом видачі ключів від вхідних дверей.

Рішенням суду встановлено, що ОСОБА_3 здійснила заміну замків до вхідних дверей квартири без погодження з ОСОБА_4 і остання позбавлена права вільно користуватися своєю власністю.

В подальшому на виконання рішення суду позивачем було передано відповідачу ОСОБА_4 ключі від вхідних дверей квартири, про що сторони склали та підписали акт від 30 червня 2023 року.

Вказане свідчить, що у відповідача до 30 червня 2023 року були перешкоди в користуванні квартирою, і вказані перешкоди створені саме позивачем ОСОБА_3 ..

Відтак у відповідача відсутні зобов`язання відшкодовувати позивачу витрати на оплату послуг за постачання теплової енергії за період з жовтня 2020 року по червень 2023 року в розмірі 6 612 грн. 03 коп., враховуючи те, що відповідачу чинилися позивачем перешкоди у користуванні її власністю, вона не мала доступу до спірної квартири, що встановлено судовими рішенням, які набрали законної сили.

Крім того, суд зауважує, що позивачем на підтвердження оплати послуг за теплопостачання надано лише платіжну інструкцію на суму 118 грн. 05 коп. Натомість відповідачем надано квитанцію № 49 від 09 жовтня 2020 року, якою підтверджується оплата ОСОБА_13 3 000 грн. за опалення, а не ОСОБА_3 .

Доказів здійснення саме позивачем оплати за послуги постачання теплової енергії в розмірах вказаних у оборотній відомості суду не надано, а надана оборотна відомість таким доказом не є.

Як слідує з довідки-розрахунку КАТП 1728 за о/р НОМЕР_3 розрахунок за вивезення побутових відходів за липень-вересень 2023 року за адресою: АДРЕСА_2 здійснено на одну проживаючу особу в розмірі 124 грн. 72 коп., тому у відповідача відсутній обов`язок здійснювати їх відшкодування позивачу.

В той же час з липня 2023 року по вересень 2023 року перешкод у користуванні майном у відповідача не було, а відтак вона має нести витрати по оплаті житлово-комунальних послуг (водопостачання 476 грн. 50 коп., електроенергія 1 074 грн. 44 коп., газопостачання 102 грн. 51 коп.), які оплатила позивач, тому наявні підстави стягнути 1/3 частку вказаних витрат з відповідача, відповідно до її частки у праві власності на квартиру, що складає 551 грн. 15 коп.

Щодо тверджень представника відповідача адвоката Волошина І.В., що з липня 2023 року по вересень 2023 року відповідач не проживає та не користується житлово-комунальними послугами в спірній квартирі, оскільки відповідач зареєструвалася у даній квартирі лише з 08 листопада 2023 року, а фактично проживає з 04 грудня 2014 року по січень 2024 року в іншій квартирі, суд вказує, що не проживання відповідача у квартирі, яка належить їй на праві спільної часткової власності, за умови відсутності перешкод у такому проживанні, не звільняє її від обов`язку нести витрати з оплати житлово-комунальних послуг. Окрім того, у повідомленні Служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, вказано, що в письмових поясненнях ОСОБА_4 зазначила, що не забороняє та не створює перешкод своєму онукові ОСОБА_12 перебувати на час її відсутності (присутності) в кімнаті за адресою: АДРЕСА_2 , яку займає, оскільки є співвласником вищезазначеного житла, що підтверджує її періодичне проживання в квартирі.

За вищевикладених обставин, суд доходить висновку щодо часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_3 понесених витрат в розмірі 551 грн. 15 коп., а в задоволенні решти позовних вимог суд відмовляє у зв`язку з їх безпідставністю та недоведеністю.

Зважаючи на те, що суд відмовляє у стягненні витрат на оплату послуг за постачання теплової енергії за період з жовтня 2020 року по вересень 2023 року в розмірі 6 612 грн. 03 коп., відповідно відсутні підстави для розгляду заяви про застосування позовної давності до вказаних вимог.

При вирішенні питання про стягнення судових витрат по справі, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 82 грн. 13 коп. (551,15х1073,60/7204,75).

Вирішуючи питання щодо судових витрат, здійснених сторонами у зв`язку з розглядом позову, які складаються з витрат за надання правничої допомоги, суд враховує, що відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому, відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акта прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності. Вказаної правової позиції дотримується Верховний Суд у справі № 922/2604/20.

Витрати за надання правничої допомоги позивачу підтверджені належними доказами, а саме надано: договір про надання правничої допомоги від 11 вересня 2023 року, додаток № 1 від 11 вересня 2023 року; акт приймання-передачі наданих адвокатським об`єднання послуг згідно Договору про надання правничої допомоги від 11 вересня 2023 року від 23 грудня 2023 року, у якому здійснено детальний опис робіт, виконаних для надання правничої допомоги; рахунок № 01/12/23 від 23 грудня 2023 року на оплату послуг за надання правової допомоги згідно договору від 11 вересня 2023 року.

Оскільки понесення позивачем зазначених витрат підтверджено належними доказами вони підлягають до стягнення з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 229 грн. 49 коп. (551,15х3000/7204,75).

На підтвердження витрат за надання правничої допомоги відповідачу надано: договір про надання правничої допомоги від 11 січня 2024 року, в якому сторони погодили розмір гонорару в розмірі 3 000 грн. 00 коп.; квитанцію до прибуткового касового ордера № 11/01/24 від 11 січня 2024 року в розмірі 3 000 грн. 00 коп., проте не надано акта прийому-передачі виконаних робіт

Суд наголошує, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

З огляду на викладене вище, а також враховуючи той факт, що фактичні витрати позивача на професійну правничу допомогу не підтвердженні належними та допустимими доказами, суд дійшов висновку про відмову в стягненні з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись статтями 76-81, 83, 258-259, 263-268, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРIШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення витрат на оплату житлово-комунальних послуг задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати на оплату житлово-комунальних послуг в розмірі 551 (п`ятсот п`ятдесят одна) грн. 15 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 311 грн. 62 коп.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана безпосередньо в Рівненський апеляційний суд протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Повне судове рішення складено 03 травня 2024 року.

Суддя О.О. Першко