ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

головуючого судді Никифоряка Л.П.,

суддів Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у місті Дніпрі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 серпня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2024року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (далі ТОВ «ФК «Фінтраст Україна») звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 в якому виклало вимоги про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги заявник обґрунтовував тим, що 19 вересня 2021року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір № 4792905, у відповідності до умов якого відповідач отримав строковий кредит шляхом перерахування на картковий рахунок грошових коштів в розмірі 20 000 грн на строк 30 днів, зі встановленою процентною ставкою у розмірі 1,90 % в день.

ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання за вказаним договором виконало в повному обсязі, надало можливість відповідачу користуватись кредитними коштами, перерахувавши на картку останнього грошові кошти в сумі 20 000 грн, в свою чергу ОСОБА_1 свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала, а також не уклала угоду щодо пролонгації строку кредиту, у зв`язку з чим, а також керуючись п. 4.3 кредитного договору, цей договір було автопролонговано, а строк користування кредитом було продовжено на 90 днів.

ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» вказує, що товариство набуло право вимоги до відповідачки за договором кредиту на підставі договору факторингу № 17.01/23-Ф, укладеного 17 січня 2023року між ним та ТОВ «Авентус Україна».

У відповідачки утворилась заборгованість, яка станом на дату звернення до суду становить 65 600 грн, та складається з: 20 000грн - заборгованість за тілом кредиту; 45 600 грн - заборгованість за процентами.

Ураховуючи викладене, позивач виклав вимоги про стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором № 4792905 від 19 вересня 2021року в розмірі 65600грн, а також судових витрат у справі.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 серпня 2024 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» заборгованість за кредитним договором у розмірі 20 000 грн, заборгованість по відсоткам за користування кредитом у розмірі 8 550 грн, судові витрати у розмірі 7 422,40грн, а всього стягнуто суму у розмірі 35972,40 грн. В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позов, виходив з того, що відповідач взяті на себе зобов`язання за вищезазначеним договором не виконав, у передбачений в договорі строк кошти не повернув, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за основним зобов`язанням.

Водночас, відмовляючи у задоволенні решти позовних вимог, суд виходив з того, що позивачем не надано належних доказів продовження (пролонгації) строку дії договору, а тому подальше нарахування відсотків було незаконним.

В апеляційній скарзі ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» висловило вимогу про скасування рішення з ухваленням нового про задоволення позову в повному обсязі. Скаржник не згоден з рішенням суду в тій частині, яка залишена без задоволення.

Незаконність та необґрунтованість рішення суду на думку заявника полягає у тому, що суд першої інстанції безпідставно відмовив позивачу у вимогах про стягнення відсотків у повному обсязі.

Заявник стверджував, що строк дії договору було продовжено на умовах обумовлених сторонами та відповідно нараховано відсотки за ставкою, яка зазначена у договорі.

Також заявник посилався на безпідставне зменшення судом стягнутих на його користь витрат на правову допомогу.

Відповідач своїм правом, передбаченим статтею 360 ЦПК України, не скористався та відзиву на апеляційну скаргу не подавав.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно пункту 1 частини першої статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про доставку електронного листа.

Сторони у встановлений законом строк не звернулися до суду з заявою із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Переглядаючи справу за наявними в ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції з огляду на доводи апеляційної скарги та межі, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, відповідно до положень частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

В ході судового розгляду встановлено такі обставини, які підтверджені належними та допустимими доказами.

19 вересня 2021року між ТОВ «Авентус Україна», яке є фінансовою установою, та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір №4792905 про надання споживчого кредиту. Зазначений кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», затверджених наказом № 53-ОД від 16 січня 2020року та розміщених на їх сайті: https://creditplus.ua. З боку відповідача договір підписано за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором А408577. Викладене підтверджується копією означеного договору з додатком, копією паспорту споживчого кредиту, копією таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит.

Відповідно до п.п. 1.3, 1.4 Кредитного договору сума кредиту (загальний розмір) складає 20000,00 гривень, строк кредиту 30 днів.

Відповідно до п. 1.5 Кредитного договору стандартна процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього Договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до п. 4.2 Договору, у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п. 4.3 договору.

Відповідно до листа ТОВ «ФК «Вей Фор Пей» від 19 січня 2023року, вих. №6119-ВП, операція на суму 20 000 грн (відправник ТОВ «ФК «Вей Фор Пей») 19 вересня 2021року проведена з використанням сервісу переказу коштів на карту НОМЕР_1 , код авторизації 339570, відповідно до якого банк надав послуги переказу коштів. Переказ був ініційований ТОВ «Авентус Україна» (а.с.46).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала, у зв`язку з чим за нею утворилась заборгованість.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором № 4792905 від 19 вересня 2021року, станом на 22 березня 2024року позивачем, зокрема, нарахована заборгованість за кредитом (тіло кредиту) в сумі 20 000 грн та заборгованість по несплаченим відсоткам в сумі 45 600 грн (а.с.19-21).

17 січня 2023року між ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом, та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», як фактором було укладено договір факторингу №17.01/23-Ф, згідно з умовами якого ТОВ «Авентус Україна» відступив ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» права грошової вимоги, в тому числі за кредитним договором № 4792905 від 19 вересня 2021року, що також підтверджується копією витягу з Реєстру боржників від 17 січня 2023року до Договору факторингу (а.с.60-64, 77).

До ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» відповідно до укладеного Договору факторингу №17.01/23-Ф перейшло право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором. Заборгованість за Кредитним договором відповідача склала: сума кредиту 20000 грн, сума процентів за користування кредитом 45600 грн, всього 65 600 грн.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка взяті на себе зобов`язання за вищезазначеним договором не виконала, у передбачений в договорі строк кошти не повернула, внаслідок чого у неї виникла заборгованість за основним зобов`язанням, яка складається із суми кредиту у розмірі 20 000 грн, доказів повернення відповідачкою коштів, отриманих у кредит, матеріали справи не містять.

Оскільки рішення суду оскаржується лише в частині стягнення з відповідачки на користь позивача відсотків за кредитним договором та розміру правової допомоги, тому в цій частині рішення судом апеляційної інстанції не переглядається.

Заразом, задовольняючи частково позов в частині стягнення відсотків, суд першої інстанції виходив з того, що суду не надано належних доказів продовження (пролонгації) строку дії договору, а з закінченням 30-ти днів, з дня укладення цього Договору у кредитора припинилося право нараховувати передбачені договором позики проценти та інші платежі за цим договором.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частинами 1-3 ст. 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до п. 1.5.1. Кредитного договору Стандартна процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується: - у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього Договору; - у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою Споживача, відповідно до п.4.2 Договору; - у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п.4.3 Договору.

Згідно із п. 3.2 Договору, до періоду розрахунку процентів включається день надання та день фактичного повернення кредиту, але не включається дата повернення кредиту, вказана в Графіку платежів, крім випадку, якщо в межах строку надання кредиту, визначеного у пункті 1.4 Договору, відбулася пролонгація строку кредиту відповідно до п.4.2 Договору, де проценти нараховуються і за дату повернення кредиту, вказану в Графіку платежів.

За положеннями пункту 4.1 кредитного договору строк кредиту може бути продовжено на кількість днів, зазначену в пункті 1.4 договору, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному пунктом 4.2 (пп.4.2.1-4.2.4) договору; або в порядку автопролонгації, на кількість днів та відповідно до умов визначених в пункті 4.3 (пп.4.3.1- 4.3.4) договору.

За даними розрахунку заборгованості зазначено, що у період з дати укладання Договору, а саме з 19 вересня 2021року по 18 жовтня 2021року, утворилась заборгованість за процентами у межах погодженого строку надання кредиту у розмірі 8550,00 грн (285.00 грн. х 30днів).

Згідно пунктів 4.2.1, 4.2.2, 4.2.4 кредитного договору споживач, у випадку якщо заборгованість за кредитом складає не менше 400 гривень (включно) може ініціювати продовження строку користування кредитом, відповідно до пп. 4.2.2. Договору. Пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь Товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів. У випадку акцептування Товариством пропозиції (оферти) споживача про продовження строку кредиту, новий строк кредиту розраховується з наступного дня, що слідує за днем вчинення споживачем дій, зазначених в пп. 4.2.2 цього пункту Договору, та нова дата повернення кредиту відображається в Особистому кабінеті.

19 жовтня 2021року відповідач здійснив оплату на рахунок первісного кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 8550.00 грн, у зв`язку з чим, у відповідності до п. 1.4 та п. 4.2. Договору відбулося продовження строку кредиту за ініціативою Споживача, ще на 30 днів (тобто з 20 жовтня 2021року до 18 листопада 2021року) за стандартною процентною ставкою 1,90% в день.

Так у період з 20 жовтня 2021року до 18 листопада 2021року, в межах нового погодженого строку дії договору, первісним кредитором було нараховано проценти за стандартною процентною ставкою 1,90% в день за користування кредитом у сумі 11400.00 грн (380.00 грн х 30 днів).

Відповідно до підпункту 4.3.1 пункту 4.3 кредитного договору сторони домовились, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача, відповідно до пп.4.2.2-4.2.4 договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту.

Згідно підпункту 4.3.2 пункту 4.3 кредитного договору споживач, дає згоду на автопролонгацію строку кредиту на умовах передбачених в підпункті 4.3.1 договору. Споживач вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду автопролонгації у споживача наявна заборгованість за кредитом та не відбулося продовження строку кредиту за ініціативою споживача, у порядку передбаченому пунктом 4.2 договору.

Проте, 18 листопада 2021року відповідач свої зобов`язання щодо сплати відсотків та тіла кредиту не виконав, у зв`язку з чим, з 19 листопада 2021року, відповідно до пункту 4.3 Кредитного договору Кредитний договір було автопролонговано, а строк користування кредитом було продовжено на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль (тобто з 19 листопада 2021року по 16 лютого 2022року включно).

У період з 19 листопада 2021року по 16 лютого 2022року було здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою у сумі 34200.00 грн (380.00 грн х 90 днів).

Вказаний в цьому розділі порядок внесення змін до договору щодо продовження строку кредиту сторони вважають таким, що вчинений в письмовій формі, оскільки воля сторін передбачена в пункті 4.2 договору виражена за допомогою технічного засобу зв`язку, а в пункті 4.3 договору письмово цим договором, що відповідає вимогам, встановленим статтею 207 ЦК України до письмової форми правочину.

За змістом пункту 6.3 кредитного договору погашення заборгованості здійснюється у такій черговості: прострочені зобов`язання по процентам, прострочені зобов`язання по кредиту.

Для підписання кредитного договору ОСОБА_1 було використано електронний підпис одноразовим ідентифікатором «А408577» відповідно до вимог частини 6 та 8 статті 11 і 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що сторони досягли усіх істотних умов та уклали кредитний договір.

У даному випадку, згідно умов кредитного договору, строк кредитування пролонговувався за ініціативою споживача, а потім автоматично та максимально міг бути продовженим на 90 днів.

Отже, умовами договору про споживчий кредит № 4792905 від 19 вересня 2021року сторони передбачили порядок продовження строку договору, а також погодили умови і строк нарахування відсотків за користування кредитом.

Нарахування відсотків за кредитним договором здійснювалося кредитором в межах строку, узгодженого сторонами, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є слушними.

Зважаючи на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку, що суду не надано належних доказів продовження (пролонгації) строку дії договору, а з закінченням 30-ти днів, з дня укладення цього Договору у кредитора припинилося право нараховувати передбачені договором позики проценти.

Відповідно до розрахунку заборгованості, заборгованість відповідача за кредитним договором № 4792905 від 19 вересня 2021року склала: сума кредиту 20000 грн, сума процентів за користування кредитом 45 600 грн.

Враховуючи викладене, рішення суду в частині стягнення заборгованості за відсотками підлягає скасуванню, з ухваленням нового в цій частині про задоволення позову та стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за відсотками у розмірі 45600грн.

Щодо доводів апеляційної скарги про безпідставне зменшення судом розміру витрат на правову допомогу, суд апеляційної інстанції зазначає, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

Суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що з урахуванням критеріїв співмірності складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з конкретних обставин даної справи, розгляду справи за правилами спрощеного провадження, зазначені представником позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 10000 гривень, є завищеними та недостатньо обґрунтованими.

З урахуванням предмета спору, ціни позову, складністю справи, обсягу виконаної роботи, необхідності та розумності відповідних витрат, враховуючи, що витрати у визначеному позивачем розмірі не є пропорційними до ціни позову, суд правильно вважав, що з відповідача у даній справі підлягає стягненню лише частина витрат, а саме: 5 000 гривень, а тому рішення суду в цій частині підлягає залишенню без змін.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи (пункти 1, 3 частини першої статті 376 ЦПК України).

За положеннями частин першої та тринадцятої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Приймаючи до уваги висновок суду про часткове задоволення апеляційної скарги та в такому випадку повністю позовних вимог, слід розподілити судові витрати, стягнувши з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача судові витрати, що складаються із судового збору, сплаченого останнім за подачу апеляційної скарги в загальному розмірі 3 633,60 грн. В частині стягнення судом першої інстанції з відповідачки на користь позивача судових витрат по сплаті судового збору за подачу позову у сумі 2 422,40грн, рішення суду підлягає залишенню без змін.

Водночас, вирішуючи питання розподілу судових витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, апеляційний суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у сумі 4000грн є завищеним та таким, що є неспівмірним із складністю справи та не відповідає обсягу наданої адвокатом правової допомоги, виходячи з наступного.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

Як вбачається з матеріалів справи, така розглянута судом в порядку спрощеного позовного провадження.

Представником позивача на підтвердження понесених витрат надано копію договору про надання правової допомоги №28/03-2024 від 28 березня 2024року укладеного між ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» та адвокатом Городніщєвою Є.О.; звіт №87 про надання правової допомоги від 07 листопада 2024 року до договору про надання правової допомоги №28/03-2024 від 28 березня 2024року; рахунок на оплату №87-28/03-2024 від 07 листопада 2024 року; копію платіжної інструкції №6147 від 08 листопада 2024року про оплату послуг адвокату у сумі 4000грн.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, проаналізувавши обсяг наданих послуг, апеляційний суд приходить до висновку про можливість зменшення понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу до 2 000грн.

Зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони.

Таким чином з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача слід стягнути судові витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 2 000грн.

Керуючись статтями 259,268,374,376,381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» - задовольнити частково.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 серпня 2024 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками скасувати та ухвалити нове в цій частині.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» заборгованість за кредитним договором № 4792905 від 19 вересня 2021року за відсотками у розмірі 45 600,00грн.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 серпня 2024 року змінити в частині загальної суми до стягнення, збільшивши її з 35 972,40грн до 73 022,40грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» судові витрати, що складаються із судового збору, сплаченого за подачу апеляційної скарги в розмірі 3 633,60грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» судові витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 2 000,00грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частиною третьою статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 19 грудня 2024року.

Судді: