Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Єдиний унікальний номер №943/2482/21

Провадження № 2/943/48/2024

26 березня 2024 року

Буський районний суд Львівської області

в складі:головуючого-судді Журибіда Б. М.

при секретарі Пирка В.М.

за участі представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

позивачки ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Буську цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та поділ спільного майна подружжя, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_3 звернулася до Буського районного суду Львівської області з позовною заявою до відповідача ОСОБА_4 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та поділ спільного майна подружжя. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 2007 року між позивачкою та відповідачем розпочалися близькі відносини. З червня 2008 року сторони почала проживати разом, вести спільний побут, мали спільний бюджет, тобто у сторін розпочалися стосунки притаманні подружжю. На той час позивачка працювала та навчалася в м. Львові, кожних вихідних вона приїжджала до відповідача та проживала у нього в с. Циків. Інколи відповідач приїжджав до відповідачки у м. Львів та проживав разом з нею в квартирі матері по АДРЕСА_1 . В цей час сторони проводили разом вільний від роботи час, вихідні, відпустки, відпочивали на курортах, мали спільний бюджет, вели спільне господарство. Позивачка завжди допомагала матері відповідача в побуті, працювала на городі біля будинку в с. Циків (тобто в будинку матері відповідача). Згідно наявних у матеріалах справи фотографій підтверджується, що сторони разом проводили час. Крім цього, разом з ними також знаходилася донька позивачки від попереднього шлюбу ОСОБА_7 . Починаю з 2012 року після закінчення позивачкою навчання у Львівському національному медичному університеті, сторони почали шукати житло для спільного проживання, тобто окремо від батьків сторін, та мали намір придбати квартиру. Від так, вони спільно знайшли квартиру в АДРЕСА_2 , яку придбали 08 квітня 2013 року згідно договору купівлі - продажу. Половину із необхідних коштів на придбання квартири надала позивач. Частково це були її особисті заощадження і частину вона позичила у свого брата ОСОБА_8 . Згодом сторони офіційно зареєстрували шлюб 23.07.2013 року. Також сторони спільним коштом проводили ремонт квартири, заміну вікон, внутрішні ремонтні роботи тощо. Окрім цього, за час спільного проживання також придбали автомобіль 19.04.2017 року марки «Dacia LODGY». Більшу частину коштів на придбання автомобіля внесла позивач, так як відповідач на той час ніде не працював та не мав джерел доходу та частину із цих коштів вона також позичила у брата ОСОБА_8 . Позивачці було відомо, що у відповідача був до цього інший шлюб, проте на час спільного проживання у 2008 році він їй не повідомив, що ще перебуває в шлюбі, і як наслідок той факт що шлюб він розірвав лише 13 травня 2010 року.

Відповідно до заяви про зміну предмету позову, позивачка ОСОБА_3 просить Встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в період з червня 2011 року до 23 липня 2013 року, дати офіційної реєстрації шлюбу між сторонами, який було розірвано 14 липня 2021 року.

Визнати об`єктом права спільної сумісної власності сторін житлову квартиру АДРЕСА_3 , реєстраційний номер майна 6, придбану за час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Визнати за ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 та ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 в порядку поділу спільного сумісного майна колишнього подружжя право власності на автомобіль марки «Dacia LODGY», універсал-В, номер кузова НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 в ідеальних частках - по 1/2.

Позивач ОСОБА_3 та її представник адвокат Коченаш Ю.К. позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві та заяві про зміну предмету позову. Позивачка зазначила, що за час розгляду справи в суді, вони неодноразово намагалися мирно вирішити даний спір з відповідачем, відповідач погоджувався на грошову компенсацію спільного майна, однак вони не можуть дійти згоди щодо грошової суми компенсації та порядку її сплати відповідачем, тому просить позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_9 та його представник адвокат Романко В.Р. в судовому засіданні щодо позовних вимог заперечили. Позивач заначив, що спірна квартира та автомобіль були придбані ним за особисті кошти. Між ним та позивачкою обговорювалося питання щодо мирного вирішення даного предмету спору, шляхом сплати відповідачем грошової компенсації позивачці вартості майна, проте у них постійно виникають суперечки і вони не можуть дійти спільної згоди, тому позивач наполягає на відмові у задоволенні позову.

Відповідач у встановлений судом строки подав відзив на позовну заяву, позовні вимоги не визнає. Зазначає, що викладені у позовній заяві факти не відповідають дійсним обставинам справи, а вимоги щодо встановлення юридичного факту та набуття права власності на майно є не правомірними. Позивачка не надала належних, допустимих та безспірних доказів, що вона з червня 2008 року по 23 липня 2013 року проживала однією сім`єю з відповідачем без реєстрації шлюбу, вела з ним спільне господарство, мала спільний бюджет, взаємні права та обов`язки, тобто що між ними в цей період часу мали місце усталені відносини, притаманні подружжю, у розумінні ст. 74 СК України, без наявності інших ознак сім`ї. Надані спільні фото з відповідачем під час проведення дозвілля не можуть слугувати підтвердженням факту спільного постійного проживання разом однією сім`єю, без реєстрації шлюбу, так як вони знались з дитинства, часто відпочивали разом в одній компанії. Позивачкою не надано доказів ознак спільного проживання сім`єю, за яким: чоловік та жінка проживають разом, ведуть спільне господарство, мають єдиний бюджет, що вони планували своє життя, обговорювали питання фінансового характеру. Спільне відвідування відповідача, як гість не вважається беззаперечними доказами факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу. Відповідно до договору купівлі-продажу 8 квітня 2013 року підтверджується, що відповідач придбав квартиру вартістю - 126 008 грн. Як вбачається з частини 19 даного договору витрати за укладення та посвідчення договору сторони оплачують у рівних частинах, що не відповідає твердженню позивачки про оплату нею нотаріальних дій за посвідчення договору. Позивачкою не надано належних і допустимих доказів про участь у набутті спірного майна, оскільки самі по собі факти придбання спірного майна 8 квітня 2013 року та спільного проживання без реєстрації шлюбу в цей період без визначення ступеня участі працею й коштами в придбанні спірного майна не можуть бути підставою для визнання права власності на половину спірного майна. Отже, позивачкою не доведено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з червня 2011 року по 23 липня 2013 року, і відповідно відсутні правові підстави для задоволення інших позовних вимог, які є похідними, таких як: визнання нерухомого майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Просить у позові відмовити.

Ухвалою Буського районного суду Львівської області від 05 січня 2022 року вжито заходи забезпечення позову до набрання рішенням суду по справі № 943/2482/21 законної сили, та накладено арешт на автомобіль марки «Dacia LODGY», універсал-В, номер кузова НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 .

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості і достовірності, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні усіх обставин справи, керуючись законом, при цьому, створивши учасникам справи всі необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як передбачено ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Згідно з принципами, закріпленими ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до ч.1 та ч.3 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За статтею 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Таким чином, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.

У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15 (провадження № 14-130цс19) Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України), і підсумувала, що майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Отже, під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, суд має установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок їхньої спільної праці.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні подружжю у наведеному визначенні. Таким чином, предметом доказування у справах про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.

Критеріями, за якими майну може бути надано статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, відповідно до якої йому може бути надано правовий статус спільної власності подружжя.

З урахуванням зазначеного, вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).

Судом встановлено, що 23 липня 2013 року ОСОБА_10 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_5 , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Буського районного управління юстиції Львівської області, актовий запис №59.

Із свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_6 , виданого Буським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Золочівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 розірвали шлюб 14 липня 2021 року, актовий запис № 7.

Свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_7 , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Буського районного управління юстиції Львівської області 13 травня 2010 року підтверджується попереднє розірвання шлюбу відповідача ОСОБА_4 з ОСОБА_11 , актовий запис № 27.

Судом встановлено, що починаючи з червня 2011 року сторони спільно проживали, вели спільне господарство та побут, вели спільний бюджет, а також підтримувати сімейні стосунки, тобто проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

На підтвердження вказаних доводів позивачем надано ряд доказів, зокрема, копії фотокарток, на яких у період з травня 2011 року по 2012 рік зображені сторони, даний факт відповідач не заперечив. На фото також, зображена донька позивачки ОСОБА_12 .

Актом складеним Виконавчим комітетом Буської міської ради від 15.08.2022 року № 439, складеним за результатом перевірки факту, що ОСОБА_3 зареєстрована з 13 червня 2014 року до сьогодні за адресою: АДРЕСА_2 . В квітні 2013 року ОСОБА_3 разом з чоловіком ОСОБА_4 купили в АДРЕСА_2 , квартиру в якій вона проживала до 2021 року. При перевірці опитано сусідів: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 .

Актом складеним Виконавчим комітетом Буської міської ради від 16.08.2022 року № 442 за результатами перевірки факту, що ОСОБА_3 з 2007 року по 2014 рік проживала без реєстрації за адресою: АДРЕСА_4 разом з цивільним чоловіком ОСОБА_4 , з яким зареєструвала шлюб 23 липня 2013 року та спільно вели підсобне господарство. При перевірці опитано сусідів: ОСОБА_15 , ОСОБА_16 .

Свідок ОСОБА_12 , жителька АДРЕСА_1 повідомила, що вона є донькою позивачки, їй відомо про стосунки матері з відповідачем ще до реєстрації шлюбу, відповідач приходив до будинку бабці позивачки в с. Циків, її бабуся померла в 2006 році. З 2009 року сторони почали проживати разом в будинку батьків відповідача, оскільки в будинку матері позивачки обвалилася стіна і такий був не придатний для проживання. Її матір постійно допомагала матері відповідача по господарству. Зазначила, що вона навчається у м. Львові та проживає з бабусею, оскільки в с. Циків не було умов для відвідування школи, до матері та вітчима приїжджала на канікули та що вихідних, інколи відповідач приїжджав з матір`ю до неї в м. Львів, де вони разом проводили вільний час як сім`я, гуляли по місту, відпочивали. Відповідач інколи відводив її до школи, це був 2007-2008 рік. Також вона з матір`ю та відповідачем неодноразово їздили на відпочинки в санаторій. Їй було відомо, що матір та вітчим хочуть придбати житло для спільного проживання та шукали квартиру з 2012 року, яку вирішили оформити на вітчима. Також за спільні кошти проводили ремонт в квартирі. Відповідач сам їздив за кордон за автомобілем, тому такий було оформлено на нього. Відповідач спочатку працював охоронцем, потім займався господарством, матір постійно працювала на роботі.

Свідок ОСОБА_17 , жителька АДРЕСА_5 повідомила, що вона є старостою Олеського старостинського округу Буської міської ради Золочівського району Львівської області, до неї звернулася ОСОБА_3 з проханням скласти акт щодо підтвердження її спільного проживання з відповідачем до реєстрації шлюбу. В ході складання акту старостою були допитані сусіди, зі слів яких саме і складалися зазначені акти.

Свідок ОСОБА_16 , жителька с. Циків Золочівського району Львівської області повідомила, що вона є сусідкою батьків відповідача в с. Циків. Вона неодноразово бачила, що позивачка ОСОБА_3 проживала разом з відповідачем ОСОБА_4 в будинку його матері задовго до реєстрації шлюбу. В 2008 році коли вона прийшла до будинку матері відповідача, то бачила позивачку, матір відповідача повідомила, що це їхня невістка. В 2009 році матір відповідача показувала їй фото доньки позивачки ОСОБА_18 , та казала що це тепер її онука. Також бачила, як ОСОБА_19 неодноразово бавилася на подвір`ї будинку відповідача. Де був зареєстрований відповідач їй не відомо, однак знає що він перебував раніше в шлюбі, проте з дружиною жив не довго, жив в будинку в його матері. Позивачка допомагала матері відповідача по господарству, допомагала на городі, в саді. Бачила, як відповідач возив позивачку на роботі в смт. Олесько, це було в 2010 році. Дочка позивачки ОСОБА_20 проживала у м. Львові зі своєю бабусею та що вихідних приїжджала до своєї матері в с. Циків, де залишалася разом зі своєю матір`ю в будинку позивача.

Свідок ОСОБА_14 , жителька АДРЕСА_6 повідомила, що вона є сусідкою сторін у справі в смт. Олесько де знаходиться спірна квартира, їй було відомо, що позивачка та відповідач придбали квартиру для спільного проживання, як сім`я, ремонт в квартирі робила ОСОБА_21 , працювала на городі, відповідач тільки спостерігав. Спочатку сторони проживали в с. Циків, в будинку матері відповідача, потім придбали квартиру в смт. Олесько і пішли разом жити на квартиру.

Свідок ОСОБА_22 , жителька АДРЕСА_5 повідомила, що вона є власником спірної квартири яку придбали сторони. Позивачка та відповідач приходили спільно дивитися квартиру, також позивачка були присутня під час посвідчення договору купівлі-продажу квартири, поводили себе як сім`я, кошти оплачував відповідач в розмірі 17 000 доларів, чиї були кошти їй не відомо. Запрошували її на новосілля.

Свідок ОСОБА_23 жителька с. Андріївка Золочівського району Львівської області повідомила, що вона є тіткою відповідача, повідомила, що позивачка приїжджала до будинку своєї бабусі в с. Циків, до її сестри приходила за молоком. Інколи ночувала в будинку сестри. Зазначила, що їй було відомо, що відповідач має намір придбати житло, та придбав його за свої особисті кошти.

Свідок ОСОБА_24 , жителька смт. Олесько Золочівського району Львівської області повідомила, що у сторін були сусідські відносини, квартиру купив за власні кошти. Розлучився з першою дружиною і синові подарував квартиру, тоді пішов жити до будинку матері. Жив з позивачкою, складали гроші, потім офіційно одружилися. До цього мав машину, якою заробляв на життя. Позивачка хотіла купити квартиру у Львові, однак потім вирішили купити в смт. Олесько.

Свідок ОСОБА_25 , жителька с. Циків Золочівського району Львівської області повідомила, що вона є матір`ю відповідача, позивачка приходила до неї допомагала по господарству, мила вікна, інколи допомагала на городі. Факт спільного проживання сторін заперечує, зазначила, що відповідач придбав майно за свої особисті кошти, сторони почали разом проживати після одруження.

Свідок ОСОБА_26 , жителька с. Андріївка Золочівського району Львівської області повідомила, що відповідач її племінник, вона приїжджала до сестри в с. Циків, сторони жили дружньою, в любові, спочатку позивачка жила в будинку своєї бабусі в с. Циків, з позивачем почала жити після смерті бабці, до цього приходила до будинку відповідача з дитиною за молоком, бабуся померла в 2008 році точно не пам`ятає, заначила що відповідач придбав майно за свої особисті кошти та з позивачкою почав проживати після реєстрації шлюбу.

Свідок ОСОБА_27 , житель АДРЕСА_1 повідомив, що він є рідним братом позивачки. Йому відомо, що сторони разом проживали орієнтовно з 2009 року в с. Циків в будинку батьків відповідача. Згодом позивачка йому повідомила, що вони з відповідачем хочуть придбати житло для спільного проживання. Орієнтовно у 2012 році знайшли житло, однак не придбали його, після цього знайшли квартиру, яка їм сподобалася. Позивачка позичила у нього в квітні 2013 року 2000,00 доларів на придбання квартири, які згодом йому повернула. Мала заощадження орієнтовно 7 000 чи 8 000 доларів, які також дала на придбання квартири. Ремонт в квартирі робив знайомий, позивачка займалася підробітком і цими коштами розраховувалася за ремонт квартири. Позивачка спочатку працювала у Львові позмінно, два дні працювала, два дні вихідних їздила в село до відповідача. Позивачка не жила на бабиній хаті в селі, а жила з відповідачем. Також, він позичав кошти сестрі на придбання автомобіля, орієнтовно 1000, 00 доларів, які позивачка теж самостійно йому повернула.

Із фіскального чеку від 08 квітня 2013 року на суму 119,00 грн вбачається, що позивачкою було здійснено оплату, призначення платежу: Державне мито за державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, платник ОСОБА_28 (дошлюбне ОСОБА_29 ).

Фіскальним чеком від 08 квітня 2013 року на суму 120,00 грн, підтверджується сплата позивачем, призначення платежу: ОСОБА_30 витяг з державного реєстру прав, платник ОСОБА_28 (дошлюбне Митулінська).

Згідно фіскального чеку від 08 квітня 2013 року на суму 1260,00 грн, призначення платежу: Обов`язкове пенсійне страхування з операцій договору купівлі-продажу нерухомості, платник ОСОБА_28 (дошлюбне ОСОБА_29 ).

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що дані оплати було здійснено позивачкою в день укладення договору купівлі - продажу квартири від 08 квітня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Лукащук Н.О. на квартиру в АДРЕСА_2 .

За вимогами п.5) ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Разом з тим, згідно із ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

За приписами ч. 2, 4 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року №5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Наявні в матеріалах докази, в своїй сукупності, вказують на те, що позивач ОСОБА_3 , та відповідач ОСОБА_4 проживали разом, вели спільне господарство та мали спільний побут. Тобто, в період з червня 2011 року до моменту реєстрації шлюбу 23 липня 2013 року, сторони ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживали однією сім`єю як чоловік і дружина.

Отже, в цій частині суд вважає позовні вимоги доведеними і такими, що підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог про визнання об`єктом права спільної сумісної власності сторін житлової квартири АДРЕСА_3 та автомобіля марки «Dacia LODGY», суд зазначає наступне.

Трудовою книжкою ОСОБА_3 серії НОМЕР_8 від 10 лютого 2010 року, довідкою ТзОВ «Мед-сервіс Львів», довідкою АТ «Приват Банк» підтверджується, що остання постійно працювала, мала заощадження на рахунках, які як зазначає витрачала на ремонт квартири та придбання автомобіля. Відповідач зазначених доказів не спростував, та в свою чергу не надав підтвердження наявності в нього особистих коштів на придбання спірного майна. Окрім цього, відповідач не спростував та не заперечив доводів брата позивачки ОСОБА_8 , який зазначив, що особисто позивач кошти позивачці на придбання кватири та автомобіля.

Договором купівлі-продажу квартири від 08 квітня 2013 року посвідченим приватним нотаріусом Буського районного нотаріального округу Лукащук Н.О. підтверджується придбання на ім`я відповідача ОСОБА_4 квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , вартість квартири 126 008,00 грн.

Фіскальними чеками від 08 квітня 2013 року підтверджується сплата позивачкою державного мита за придбання квартири на суму 119,00 грн, за витяг з державного реєстру речових прав на суму 120,00 грн, обов`язкове пенсійне страхування з операцій договору купівлі-продаж на суму 1260,00 грн.

Із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_9 вбачається, що на ім`я відповідача ОСОБА_4 19 квітня 2017 року було зареєстровано автомобіль марки «Dacia LODGY», універсал-В, номер кузова НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 .

Відповідно до квитанції № 18 від 06 квітня 2017 року виданої на ім`я відповідача ОСОБА_4 останнім проведено оплату в розмірі 46 100,00 грн за розмитнення вказаного вище автомобіля. Позивачка зазначила, що дану оплату здійснила самостійно, так як відповідач в цей час перебував за кордоном де і придбав спірний автомобіль. Відповідач вказаного не заперечив та не спростував.

Згідно Будинкової книжки для прописки громадян, що проживають по АДРЕСА_2 , підтверджується реєстрація місця проживання сторін у спірній квартирі 13 червня 2014 року.

Отже, судом встановлено, що спірну квартиру сторонами було придбано для спільного проживання, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, сторони спільно зареєстрували місце проживання у спірній квартирі 13 червня 2014 року та проживали разом до розірвання шлюбу, 14 липня 2021 року.

Автомобіль марки «Dacia LODGY» приданий сторонами за час перебування в шлюбі, спільними зусиллями та за спільні кошти.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Аналогічне визначено також ч. ч. 3, 4 ст. 368 ЦК України, відповідно до якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Частиною 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 року у справі №6-843цс17 та неодноразово викладалась у постановах Верховного Суду у складі колегій суддів палат Касаційного цивільного суду, а саме: постанові від 06 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц, постанові від 05 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц, постанові від 13 березня 2019 року у справі №334/9028/15-ц, постанові від 13 березня 2019 року у справі №756/10797/15-ц, постанові від 04 липня 2019 року у справі №127/3402/15-ц, постанові від 19.09.2019 року у справі № 235/4699/18.

Правовий висновок про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, сформовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17, у якій на підставі аналізу норм Цивільного кодексу України та Сімейного кодексу України, в тому числі ст.ст.355, 358 ЦК України, ст.ст.60, 70 СК України, викладено правовий висновок про те, що зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

В п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при застосуванні ст. 74 Сімейного кодексу України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Обов`язковою умовою для визнання чоловіка та жінки такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних та письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду у постанові від 14.07.2020 у справі №552/5693/18 зазначив, що основні критерії надання майну статусу спільного сумісного, зокрема, є: час набуття такого майна; кошти за які таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

З аналізу чинного законодавства, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя , премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги. Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню.

Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди, страхові суми, одержані нею, ним за обов`язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них.

Суд прийшов до висновку, що спірне майно - житлова квартира АДРЕСА_3 та автомобіль марки «Dacia LODGY», універсал-В, номер кузова НОМЕР_3 є об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Крім цього, судом встановлено, що сторони у справі неодноразово намагалися мирно вирішити спір щодо розподілу майна подружжя, відповідач неодноразово в судовому засіданні пропонував частково сплатити позивачці грошову компенсацію вартості спірного майна, що суд розцінює як часткове визнання відповідачем обставин справи.

Таким чином, суд, на підставі належної оцінки зібраних у справі доказів, наявність спільних фотографій сторін до реєстрації шлюбу, показів свідків, актів органу місцевого самоврядування, фіскальних чеків щодо сплати позивачкою державного мита за придбання спірної квартири, наявність доходу у позивачки, реєстрації автомобіля за час перебування в шлюбі, часткового визнання відповідачем обставин справи шляхом його згоди грошової компенсації спірного майна, прийшов до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Керуючись ст.ст. 4, 7, 12, 13, 141, 247, 258-259, 264, 265, 268, 354 ЦПК України, ст. ст. 325, 355, 368, 369, 370, 372 Цивільного кодексу України, суд -

ухвалив :

Позовні вимоги задоволити повністю.

Встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період з червня 2011 року до 23 липня 2013 року, дати офіційної реєстрації шлюбу між сторонами, який було розірвано 14 липня 2021 року.

Визнати об`єктом права спільної сумісної власності сторін житлову квартиру АДРЕСА_3 , реєстраційний номер майна 6, придбану за час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Визнати за ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 та ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 в порядку поділу спільного сумісного майна колишнього подружжя право власності на автомобіль марки «Dacia LODGY», універсал-В, номер кузова НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 в ідеальних частках - по 1/2.

Арешт на автомобіль марки «Dacia LODGY», універсал-В, номер кузова НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , накладений згідно ухвали Буського районного суду Львівської області від 05 січня 2022 року, - скасувати.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, в цей же строк з дня його отримання.

Відповідно до частини 6 статті 259 та частини 1 статті 268 Цивільного процесуального кодексу України складання повного рішення суду відкладено на десять днів.

У зв`язку з оголошенням у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 4 квітня 2024 року.

Суддя: Б. М. Журибіда