Справа № 345/5811/23
Провадження № 22-ц/4808/706/24
Головуючий у 1 інстанції Юрчак Л. Б.
Суддя-доповідач Девляшевський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого Девляшевського В.А.,

суддів: Баркова В.М., Луганської В.М.,

секретаря Кочубей І.Ю.,

з участю: відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Калуського міськрайонного суду, ухвалене головуючим суддею Юрчаком Л.Б. 27 лютого 2024 року, повний текст якого складено 07 березня 2024 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог на стороні позивача: Служба у справах дітей Калуської міської ради про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2023 року ОСОБА_2 звернулася до Калуського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог на стороні позивача: Служба у справах дітей Калуської міської ради про позбавлення батьківських прав.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що з відповідачем по справі вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 21 серпня 1999 року. У шлюбі в сторін народилося троє дітей - дочки: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Спільне життя з відповідачем не склалося. Рішенням суду від 12 червня 2020 року шлюб між ними розірвано. З того часу відповідач практично не бачив дітей, оскільки має іншу сім`ю та проживає у м. Одесі. Вказала, що відповідач не виконує покладених законом на батьків обов`язків, не бере будь-якої участі у вихованні дітей. У січні 2023 року виконавчою службою були виявлені факти підробки квитанцій про сплату ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей впродовж 2021-2022 років.

На думку ОСОБА_2 , відповідач відмовився від свого обов`язку утримувати неповнолітню дочку ОСОБА_5 , аліменти платить не регулярно, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками відносно доньки. Враховуючи наведене, просила суд ухвалити рішення, яким позбавити ОСОБА_1 батьківських прав щодо дочки ОСОБА_5 .

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 27 лютого 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу. Вважає оскаржене рішення таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а також недоведеністю обставин, що мають значення для справи.

На думку апелянтки, суд не врахував того факту, що ОСОБА_1 майже п`ять років не брав жодної участі у вихованні дитини. Вважає поведінку відповідача щодо дочки ОСОБА_5 неприпустимою, такою, що суперечить нормам законодавства щодо виховання дитини. Зазначає, що суд не взяв до уваги акт потреб сім`ї, в якому зазначено, що через конфлікти у ОСОБА_5 погіршився стан здоров`я. Дочка проявляє замкнутість, пригнічена, а також виявляє страх і тривожність. Вона не бажає спілкуватися з батьком та з бабусею ОСОБА_7 . Згідно з комплексним психологічним дослідженням ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 встановлено, що батько дитини - ОСОБА_1 та бабуся - ОСОБА_8 систематично вчиняють домашнє насильство (психологічного та економічного характеру) щодо матері дитини - ОСОБА_2 у присутності неповнолітньої ОСОБА_5 та дорослої доньки ОСОБА_4 , а саме: маніпулюють, шантажують, провокують, погрожують. Ситуація в сім`ї негативно впливає на емоційно-вольову сферу неповнолітньої ОСОБА_5 .

Апелянтка зазначає, що з моменту розірвання шлюбу ОСОБА_1 жодного разу не намагався зустрітися з дочкою, дізнатися про її стан здоров`я, потреби та бажання. Відповідач самоусунувся від обов`язку здобуття дитиною загальної середньої освіти, так як не цікавиться її навчанням і справами у школі. Також він не надав жодного доказу щодо виконання ним своїх батьківських обов`язків. ОСОБА_2 вважає, що Служба у справах дітей Калуської міської ради, відмовляючи у наданні висновку про позбавлення відповідача батьківських прав щодо неповнолітньої ОСОБА_5 , діяла не в інтересах дитини.

Зважаючи на викладене, просить оскаржене рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги апеляційної скарги в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 в поданому відзиві доводи апеляційної скарги заперечив, оскаржене рішення вважає законним та таким, що відповідає інтересам дитини та дає можливість налагодити стосунки з дочкою. Зазначає, що до 2022 року його спілкування з дочкою відбувалось в нормальному режимі. Через відстань контактували здебільшого по телефону та за допомогою месенджерів. На літніх канікулах ОСОБА_5 разом із старшим сестрами або сама приїжджала до відповідача на відпочинок на базі курорту Затока. Також дочка відвідувала з родичами позивачки м. Южне, звідки відповідач організував подорож до м. Одеса, вони гуляли, проводили час разом, відвідували торгові центри. Вказує, що постійно надсилав дітям подарунки: одяг та різні електронні гаджети, вітав зі всіма святами. Регулярно сплачував аліменти на всіх трьох дітей, а старшим - до 23 років. Завжди цікавився їхніми справами в житті та в навчанні. Старші діти, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 спілкуються з відповідачем до сьогоднішнього дня, і не підтримують жодних дій позивачки. На початку війни мама відповідача вивезла ОСОБА_5 і ОСОБА_4 в Прагу, всіляко турбувалась про них, залишила позивачці 1 тисячу євро. Вказує, що позивачка разом із дочкою проживає у новому будинку його матері, має у відомстві офісні приміщення його фірми, де проводить свою господарську діяльність, ніяких проблем протягом п`яти років не було.

Просить суд не брати до уваги комплексне психологічне дослідження ОСОБА_5 , яке позивачка долучає як доказ негативного впливу батька на дитину, так як він складений зі слів позивачки, відсутні дата видачі та вихідний номер документа.

Орган опіки та піклування правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направляв, що відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судове засідання ОСОБА_2 повторно не з`явилася, про причини суд не повідомила, хоча про час і місце судового розгляду повідомлялась завчасно у встановленому законом порядку.

Враховуючи вимоги частини 1 статті 44 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги частини 2 статті 372 ЦПК України, суд, з урахуванням стадії судового процесу, який відкладався за клопотанням позивачки, вважає неявку апелянта в судове засідання такою, що не перешкоджає продовженню розгляду справи за її відсутності.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Згідно висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц, якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Представник Служби у справах дітей Калуської міської ради у судове засідання апеляційного суду не з`явився, про причини суд не повідомив, про час і місце судового розгляду був повідомлений належно.

Отже, є правові підстави для розгляду справи за відсутності позивачки та представника третьої особи.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні в режимі відеоконференції доводи апеляційної скарги заперечив, рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим Просив апеляційну скаргу відхилити, а оскаржене рішення залишити без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Згідно частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов до висновку про відсутність в матеріалах справи об`єктивних та безумовних доказів свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками стосовно дочки ОСОБА_5 .

Колегія суддів погоджується з цим висновком суду першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого 06 травня 2008 року (а.с. 12).

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 12 червня 2020 року шлюб між сторонами розірвано.

Відповідно до витягу з протоколу №11 засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Калуської міської ради від 06.09.2023 вирішено відмовити у наданні висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у зв`язку з тим, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на особу (а.с. 8).

З акта оцінки потреб сім`ї, вбачається, що через конфлікти в сім`ї у ОСОБА_5 погіршився стан здоров`я, харчування регулярне, відповідає віку. Дівчинка проявляє замкнутість, пригнічена, а також виявляє страх і тривожність. Дівчинка не бажає спілкуватися з батьком, а також з бабусею ОСОБА_7 . ОСОБА_5 здатна до самообслуговування. ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 ходила в поліцію та написала заяву щодо своєї свекрухи, яка вчиняє систематичне домашнє насильство психологічного характеру (а.с. 13-16).

Згідно з відомостями комплексного психологічного дослідження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батько дитини - ОСОБА_1 та бабуся ОСОБА_8 систематично вчиняють домашнє насильство (психологічного та економічного характеру) щодо матері дитини - ОСОБА_2 у присутності неповнолітньої ОСОБА_5 . Ситуація в сім`ї негативно впливає на емоційно-вольову сферу неповнолітньої ОСОБА_5 , дівчинка проявляє замкнутість, тривожність, неспокій, порушення сну та погіршення успішності у навчальних досягненнях. Рекомендовано: психотерапевтичну роботу з психологом для усунення тривожності і замкнутості; нормалізувати середовище для зниження відчуття депресивних станів (а.с. 17).

Згідно з довідкою лікаря-психолога ОСОБА_5 03.04.2023 вперше звернулася за амбулаторною допомогою лікаря-психіатра дитячого, КНП «Калуський міський центр первинної медико-санітарної допомоги Калуської міської ради» ДКДВ, та в подальшому зверталася ще декілька разів (а.с. 19).

10.07.2023 ОСОБА_5 поставлено діагноз: пролонгована депресивна реакція, обумовлена розладом адаптації. Легкий депресивний стан у відповідь на тривалу стресову ситуацію (а.с. 22).

Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно з частин першої, другої, шостої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батька у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції на підставі належно оцінених доказів, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку з недоведеністю позивачем підстав, з якими закон пов`язує можливість позбавлення особи батьківських прав, при тому, що це є крайнім заходом впливу, адже позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батька у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в його діях.

Крім того колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції у вказаній справі ухвалено з урахуванням основних інтересів дитини, зокрема з умовою збереження її зв`язку із рідним батьком.

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява від 18 грудня 2008 року № 39948/06) вказує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.

У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 20 січня 2020 року у справі № 654/1409/19 та від 16 грудня 2020 року у справі № 588/1781/19.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів показаннями свідків.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Натомість, апелянтом не надано належних та допустимих доказів, в розумінні статей 12, 81 ЦПК України, на підтвердження того, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дочки.

За правилами частини четвертої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина п`ята статті 19 СК України).

Згідно з витягом з протоколу №11 засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Калуської міської ради від 06 вересня 2023 року відмовлено у наданні висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

ОСОБА_2 вказала, що місцевий суд не взяв до уваги небажання самої дочки ОСОБА_5 спілкуватися з батьком.

Водночас, дитина, яка досягла шістнадцятирічного віку та має право не лише бути вислуханою і почутою, а й брати активну участь у вирішенні своєї долі, не висловлювала свою думку щодо позбавлення її батька батьківських прав ані під час засідання комісії з питань захисту прав дитини, ані в судовому засіданні.

Верховний Суду у постанові від 25 березня 2019 року у справі № 165/2240/16-ц (провадження № 61-29942св18) зауважив, що при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини надається належна увага згідно з її віком і зрілістю.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав не відповідає інтересам дитини ОСОБА_5 , яка має право на підтримання особистих контактів з обома батьками.

ЄСПЛ зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (справа «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року).

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки.

Судом не встановлено обставин, які б однозначно свідчили про те, що відповідач не бажає спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, остаточно і свідомо самоусунувся від виконання своїх обов`язків з виховання дитини, яка залишилася проживати з матір`ю. Те, що на час розгляду справи вихованням та розвитком дитини займається мати, не свідчить безумовно про те, що батько дитини свідомо та умисно нехтує батьківськими обов`язками та не бажає брати участь у її утриманні і вихованні.

Колегія суддів зауважує, що відповідач дійсно не в повній мірі виконував свої батьківські обов`язки відносно дочки ОСОБА_5 , зокрема, невчасно сплачував аліменти, однак, як встановлено матеріалами справи, на даний час заборгованості по сплаті аліментів не має. Крім того, відповідач намагається налагодити контакт з дочкою та брати участь в її житті, на чому акцентував увагу ОСОБА_1 в судовому засіданні.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що особистісні непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки у рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків (постанови Верховного Суду від 07 березня 2024 року у справі №947/7448/22 (провадження №61-18610св23).

Колегія суддів виходить з того, що судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Водночас позбавлення батьківських прав відповідача щодо неповнолітньої дитини є крайнім заходом впливу.

Також суд бере до уваги, що розірвання сімейних зав`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49).

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та наданим сторонами доказам. Судом правильно застосовані норми матеріального права та не допущено порушень норм процесуального права. Тому підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги не встановлено.

Керуючись ст. ст. 268, 374, 375, 381- 383, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Калуського міськрайонного суду від 27 лютого 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.

Головуючий: В.А. Девляшевський

Судді: В.М. Барков

В.М. Луганська

Повний текст постанови складено 18 червня 2024 року.