провадження № 22-ц/824/69/2024 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Березовенко Р.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

з участю секретаря Щавлінського С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця», поданою представником - Мулюн Ксенією Вікторівною, на рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

06 липня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, у якому просила стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 відшкодування заподіяної моральної шкоди в розмірі 300 000,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача - ОСОБА_2 , 1979 року народження. Причиною смерті став наїзд на станції Пенізевичі, ДН-4 Коростень, поблизу смт. Гранітне, поїзд №6623, сполученням Київ-Коростень (ЕР9 №662). Потерпілий внаслідок отриманих травм помер. Загиблий працював в ПЧЄ-13 (ремонтне депо) та повинен був повертатися зазначеним поїздом додому з роботи.

12 березня 2020 року за фактом настання цієї події внесено відомості до ЄРДР за №0000133 та розпочато досудове розслідування.

Між наїздом на загиблого електропотягом №6623, сполученням Київ-Коростень (тобто джерелом підвищеної небезпеки в розумінні ст. 1187 ЦК України) та смертю останнього, наявний причинно-наслідковий зв`язок.

Поїзд №6623, сполученням Київ-Коростень (зчеп ЕР9Є-662) перебуває на балансі виробничого підрозділу «Моторвагонне депо Фастів» регіональної філії «Південно-Західна залізниця» AT «Українська залізниця», у зв`язку з чим останнє повинно відповідати перед позивачем за завдану шкоду. Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 22.02.2022 року встановлені вказані обставини.

Внаслідок смерті батька позивач втратила найближчу людину, позбавилася підтримки батька, любові та допомоги. Смерть батька позивача призвела до вимушених змін в її житті, втрата близької людини для неї є дуже тяжкою. Позивачу необхідно докладати надзвичайно великих зусиль для організації свого життя. Враховуючи викладене, позивач оцінює розмір грошового відшкодування завданої їй моральної шкоди у грошовому еквіваленті у загальному розмірі 300 000,00 грн, який, на її думку, є розумним, справедливим і зможе хоча б частково допомогти в організації життя після тяжкої втрати.

06 вересня 2023 року представник AT «Українська залізниця» - Мулюн К.В. подала відзив на позовну заяву, відповідно до якого просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначила, що відповідач не оспорює події викладені у позові, погоджується з висновками викладеними у рішенні суду стосовно того, що потерпілий ОСОБА_2 в момент загибелі знаходився на залізничній колії. Працівники залізниці вчинили усі можливі заходи, спрямовані на врятування ОСОБА_3 при обставинах, що виключають можливість уникнення наїзду.

Разом з цим, відповідач заперечує висновок, що матеріали справи не містять доказів, які б вказували на наявність обставин непереборної сили або умислу потерпілого щодо настання наслідків у вигляді фізичних пошкоджень. При цьому зазначає, що питання наявності у діях особи умислу на спричинення собі фізичних ушкоджень слід вирішувати, виходячи із сукупності всіх обставин справи, в тому числі необхідно враховувати поведінку потерпілого, обставини, що передували настанню події. У даному випадку матеріали справи не містять жодних визначальних документів, які б підтверджували наявність свідомого умислу у потерпілого перебувати на залізничній колії, адже неможливо встановити чи усвідомлював потерпілий загальну обстановку, чи передбачав наслідки та чи бажав їх настання.

Також, не заперечуючи саму наявність душевних страждань, щиро співчуваючи невиправній втраті позивача, відповідач зазначає, що до матеріалів позовної заяви не додано належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження можливого розміру заявленої до стягнення шкоди.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 11 вересня 2023 року задоволено частково позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 100 000 грн. Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір в розмірі 1 000 грн.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, представник Акціонерного товариства «Українська залізниця» - Мулюн Ксенія Вікторівна 07 листопада 2023 року подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 вересня 2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Зазначила, що за матеріалами службового розслідування обставин нещасного випадку невиробничого характеру, загиблий був працівником дистанції колії, а значить в силу своїх службових обов`язків повинен бути обізнаним та розумів значення нормативних актів з безпеки руху на залізниці, однак знехтував ними та свідомо допустив настання шкідливих для нього наслідків, тобто загинув через власний непрямий або прямий умисел, усвідомлюючи можливість настання нещасного випадку, що, на думку апелянта, виключає можливість настання цивільно-правової відповідальності з боку відповідача.

Заперечуючи проти розміру моральної компенсації, стягнутої судом першої інстанції, вказала, що рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

У судовому засіданні у суді першої інстанції представник позивача повідомила, що є її матір`ю та колишньою дружиною загиблого. З яким вони розлучені близько 17 рокі. Однією родиною позивачка з батьком не проживала, виховувалася в родині з новим чоловіком матері.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 08 січня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця», поданою представником - Мулюн Ксенією Вікторівною, на рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу. Дію рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 вересня 2023 року на час апеляційного розгляду зупинено.

01 лютого 2024 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 подала відзив, у якому заперечила проти задоволення вимог апеляційної скарги, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

АТ «Українська залізниця» не наведено будь-яких даних, які б свідчили, що ОСОБА_2 передбачав, бажав чи свідомо допускав настання пригоди зі смертельним наслідком, а тому посилання представника відповідача на відсутність підстав для відшкодування шкоди у зв`язку зі умислом потерпілого є безпідставним.

Суд врахував, що смерть ОСОБА_2 спричинена у зв`язку з його особистою необережністю та перебуванням на залізничній колії, тому однією із причин загибелі є недотримання померлим правил поведінки на залізничному транспорті, що потягло зменшення суми відшкодування.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 20 березня 2024 року призначено справу до розгляду з повідомленням учасників справи.

У судовому засіданні представник Акціонерного товариства «Українська залізниця» - Мулюн Ксенія Вікторівна вимоги апеляційної скарги підтримала та просила її задовольнити, скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 вересня 2023 року та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 заперечила проти доводів апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Заслухавши думку учасників справи, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 о 21 год. 06 хв. до оператора служби «102» ОСОБА_5 надійшло повідомлення про те, що о 21 год. 06 хв. в смт. Гранітне на станції Пенізевичі електропотяг збив людину, яка померла на місці пригоди. Даній заяві присвоєно №1255 у журналі єдиного обліку Малинського відділення поліції.

12 березня 2020 року о 10 год. 06 хв. відомості про вказану подію внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000133, у якому зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 о 20 год. 43 хв. на 97 перегону Київ - Коростень, по станції Пенізевичі, смт. Гранітне Малинського району Житомирської області, водій електропотягу «Київ - Коростень», рухаючись в напрямку м. Коростень, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2 . Внаслідок наїзду пішохід отримав тілесні ушкодження, від яких загинув на місці події.

Того ж дня за дорученням начальника СВ Малинського ВП Ковальова О.С. слідчим СВ майором поліції Тетяною Левченко було розпочато досудове розслідування.

Протоколом допиту свідка (машиніста РПЧ-8) від 08 травня 2020 року встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 о 20 год. 44 хв., переїхавши вхідний сигнал станції Пенізевичі (в`їхав у межу, яка відноситься до даної станції, але фактично до платформи було ще приблизно 1 км) на 97 км, пікет І при виїзді з кривої ділянки колії, раптово побачив перед самим електропоїздом людину і одразу, з одночасною подачею гучного сигналу, застосував екстрене гальмування, але наїзду на людину уникнути не вдалося. При цьому різка поява людини на коліях при такій швидкості та виїзду з кривої ділянки колії унеможливлювала уникнення наїзду.

Згідно з довідкою судово-медичного експерта Малинського бюро СМЕ В. Марущака, причиною смерті ОСОБА_2 , 1979 року народження, є розтрощення грудної клітки.

З Акту №1 службового розслідування обставин нещасного випадку невиробничого характеру на Південно-Західній залізниці від 18 березня 2020 року, затвердженого першим заступником начальника Коростенської дирекції залізничних перевезень ОСОБА_10 та складеним в.о. начальника станції Пенізевичі ОСОБА_6 , начальником сектору охорони праці дирекції ОСОБА_7 та заступником начальника станції ОСОБА_8 , вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 о 20 год. 44 хв. при слідуванні електропоїзду №6623, сполученням Київ-Коростень, при під`їзді до станції Пенізевичі, перед вхідним сигналом локомотивна бригада подавала сповіщальний сигнал. Після прослідування вхідного сигналу на 97 км пк 1 по станції Пенізевичі, 1-а головна колія, при виїзді з кривої ділянки колії, локомотивна бригада раптово побачила тінь і в цю ж мить відчула удар в лобову частину головного вагону. Машиніст при швидкості руху 52 км/год. застосував екстрене гальмування з подачею сигналу великої гучності, але уникнути наїзду не вдалося. Отже, комісія дійшла висновку про порушення потерпілим Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України та Правил поведінки громадян на залізничному транспорті. Вини інших осіб не встановлено.

30 червня 2020 року слідчим СВ Малинського ВП Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області Левченко Т.К. за результатами розгляду матеріалів кримінального провадження №0000133 прийнято постанову про закриття кримінального провадження, оскільки вини працівників залізниці в порушенні правил безпеки руху та експлуатації залізничного транспорту, що спричинило загибель ОСОБА_2 не встановлено, з метою уникнення наїзду на останнього машиніст та помічник машиніста подавали сигнали великої гучності, застосували екстрене гальмування, тобто вчинили заходи, спрямовані на врятування потерпілого, однак останній перебував на залізничній колії перед рухомим складом при обставинах, що виключають можливість уникнення наїзду, чим порушив Правила безпеки громадян на залізничному транспорті України, а тому кримінальне провадження за ч. 3 ст. 76 КК України підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю складу даного правопорушення.

Відповідно до висновку експерта №34 (експертизу почато 12 березня 2020 р., експертизу закінчено 21 липня 2020 р.) причиною смерті ОСОБА_2 є тупа травма голови, грудної клітки, органів черевної порожнини, хребта, що зумовило зупинку функцій центральної нервової системи, серцевої діяльності, дихання. Смерть потерпілого настала одразу після отримання тілесних ушкоджень. При судово-медичному дослідженні трупа виявлені тілесні ушкодження у вигляді множинних ран та ссадин голови, обличчя, тулубу, кінцівок, переломів кісток склепіння черепу, лицевого відділу черепу, переломів хребта, на рівні 1 грудного хребця та 1 поперекового хребця з повним розривом спинного мозку, множинних переломів ребер з ушкодженням пристінкової плеври, розриву серця правого шлуночка, печінки, які є смертельними і могли утворитись від дії твердих тупих предметів з значною силою прикладання.

ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що встановлено зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 08 листопада 2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Малинського району Житомирської області, актовий запис №209.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції вважав, що діяльність, пов`язана з використанням потягів є джерелом підвищеної небезпеки, а оскільки володільцем потягу № 6623 є АТ «Укрзалізниця», то відповідач зобов`язаний відшкодовувати завдану транспортними засобами, якими Товариство володіє, шкоду. Відповідачем не наведено будь-яких даних, які б свідчили, що ОСОБА_2 передбачав, бажав чи свідомо допускав настання пригоди зі смертельним наслідком. Моральна шкода позивачу, завдана смертю її батька, що спричинило та буде спричиняти протягом усього життя її душевні страждання; зазначені обставини істотно змінюють життя позивача, тягнуть за собою зараз та потягнуть у подальшому додаткові зусилля на організацію свого життя. Відновити становище, яке існувало до смерті батька у житті позивача неможливо. За наслідками смерті позивач позбавлена моральної підтримки з боку померлого у житті в майбутньому та виховання. При цьому, смерть ОСОБА_2 спричинена також у зв`язку з його особистою необережністю та перебуванням на залізничній колії, а отже однією з причин загибелі є недотримання померлим правил поведінки на залізничному транспорті, що тягне за собою зменшення суми відшкодування до 100 000,00 грн.

Колегія суддів, перевіривши оскаржуване рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, не може погодитися в повній мірі з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно зі статтею 27 Конституції України кожна людина має невід`ємне право на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов`язок держави - захищати життя людини.

Статтею 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що право кожного на життя охороняється законом.

Підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують безпеку життя і здоров`я громадян, які користуються його послугами, а також безпеку руху поїздів, охорону навколишнього природного середовища згідно з чинним законодавством України. Безпека руху поїздів - це комплекс організаційних і технічних заходів, спрямованих на забезпечення безаварійної роботи та утримання в постійній справності залізничних споруд, колій, рухомого складу, обладнання, механізмів і пристроїв (частини перша-друга статті 11 Закону України «Про залізничний транспорт»).

Пунктом 100 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 квітня 1998 року №457, передбачено, що залізниці повинні забезпечувати потреби населення у пасажирських перевезеннях, безпеку користування залізничним транспортом, необхідні зручності, якісне обслуговування пасажирів на вокзалах і в поїздах, своєчасне перевезення і збереження багажу і вантажобагажу.

У той же час, Правилами безпеки громадян на залізничному транспорті України, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 19 лютого 1998 року №54, заборонено: переходити і перебігати через залізничні колії перед поїздом (або локомотивом, вагоном, дрезиною тощо), що наближається, якщо до нього залишилося менше ніж 400 м; переходити та переїжджати залізничні колії при закритому положенні шлагбаума або при червоному світлі світлофора та звуковому сигналі переїзної сигналізації; підходити ближче ніж на 0,5 метра до краю платформи після оголошення про подачу або прибуття поїзда до його повної зупинки (пункти 2.6, 2.8, 2.16).

Відповідно до статті 23 ЦК України кожна особа, має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою зокрема щодо членів її сім`ї.

Якщо моральної шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала (стаття 1167 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Крім того, слід ураховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України застосовуються тоді, коли шкоду завдано джерелом підвищеної небезпеки.

Сторонами у справі не оспорювалося, що рухомий потяг (залізничний рухомий склад) створює підвищену небезпеку для осіб, які перебувають поблизу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі №426/16825/16-ц зазначено, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини.

Згідно з частиною п`ятою статті 1187 ЦК України при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Під непереборною силою необхідно розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого необхідно розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид, умисний злочин).

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 1193 ЦК України).

Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються у випадках завдання шкоди майну, а також ушкодженням здоров`я фізичній особі. Підставою для цього може бути груба необережність потерпілого, наприклад перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо.

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дій, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Суд першої інстанції, вирішуючи спір по суті, встановив, що причиною загибелі батька позивачки стали травми, завдані внаслідок зіткнення з потягом, які були спричинені джерелом підвищеної небезпеки у зв`язку зі здійсненням експлуатації останнього та власною необережністю ОСОБА_2 .

Наявності умислу потерпілої особи або існування обставин непереборної сили при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки не встановлено.

Таким чином, місцевий суд зробив правильний висновок про наявність правових підстав для покладення на відповідача цивільно-правової відповідальності з відшкодування моральної шкоди, завданої позивачці смертю її батька.

Разом із цим, при визначенні розміру моральної шкоди, судом хоч і правильно застосовано положення частини другої статті 1193 ЦК України, однак не враховано усі обставини справи, що призвело до завищеного визначення розміру відшкодування моральної шкоди.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 (зі змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (у тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У пунктах 5, 9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

У контексті доводів апеляційної скарги щодо необґрунтованого завищеного розміру моральної шкоди, колегія суддів зауважує, що гроші виступають еквівалентом завданої моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та справедливої сатисфакції потерпілому. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.

Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі №487/6970/20, від 23 листопада 2022 року у справі №686/13188/21, від 19 квітня 2023 року у справі №336/10216/21.

Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19).

Таким чином, розмір відшкодування моральної шкоди не є сталою величиною, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням усіх обставин справи й доведеності позову.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для відшкодування завданої позивачці моральної шкоди, яка пов`язана з глибокими емоційними переживаннями та моральними стражданнями через передчасну смерть батька. Факт його загибелі є безумовним свідченням спричинення позивачці глибоких моральних страждань.

Однак, з урахуванням відсутності доказів порушення працівниками залізниці правил безпеки руху або експлуатації транспорту, водночас за наявності особистої необережності потерпілої особи, глибини та тривалості моральних страждань позивачки, завданих у зв`язку зі смертю батька, з яким вона разом не проживала, що свідчить про відсутність змін звичного укладу її життя, а також принципів розумності, пропорційності та справедливості, апеляційний суд вважає, що з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, слід стягнути 50 000 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За приписами ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 вересня 2023 року підлягає зміні в частині визначеного судом розміру відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ч. ч. 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на викладене, виходячи із принципу пропорційності відшкодування судового збору до задоволених вимог також підлягає зміні судове рішення і в частині розміру стягнутого судового збору з АТ «Українська залізниця» на користь держави судового збору з 1 000,00 грн до 500,00 грн.

Оскільки ухвалою Київського апеляційного суду від 08 січня 2024 року було зупинено дію оскаржуваного рішення суду першої інстанції до закінчення його перегляду в апеляційному порядку, а колегія суддів дійшла висновку про те, що відсутні підстави для скасування судового рішення, яке переглядалось, тому дію рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 вересня 2023 року слід поновити.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця», подану представником - Мулюн Ксенією Вікторівною, на рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 вересня 2023 року - задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди змінити, зменшивши суму стягнутої моральної шкоди зі 100 000,00 грн до 50 000,00 грн.

Судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції розподілити наступним чином:

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5, ) на користь держави судовий збір у розмірі 500 (п`ятсот) гривень 00 коп.

Дію рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 вересня 2023 року поновити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 02 травня 2024 року.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова