КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №761/25552/22 Головуючий у 1 інстанції: Волошин В.В.

Провадження №22-ц/824/1081/2024 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.

2 травня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Олійника В.І., Сушко Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕНТ СОФІЯ ПРОПЕРТІ МЕНЕДЖМЕНТ» на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 05 червня 2023 року за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕНТ СОФІЯ ПРОПЕРТІ МЕНЕДЖМЕНТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ :

Короткий зміст обставин справи

В листопаді 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «СЕНТ СОФІЯ ПРОПЕРТІ МЕНЕДЖМЕНТ» звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Просило стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕНТ СОФІЯ ПРОПЕРТІ МЕНЕДЖМЕНТ» заборгованість в розмірі 81 681,40 грн. та судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2 481,00 грн.

В обґрунтування позову вказує, що ТОВ «СЕНТ СОФІЯ ПРОПЕРТІ МЕНЕДЖМЕНТ» був експлуатуючою організацією та надавав послуги з управління та утримання багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 . Відповідачка є власником квартир АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 в цьому будинку, та несвоєчасно сплачує надані позивачем послуги, зокрема послуги консьєрж-сервіс та утримання будинку, внаслідок чого у останньої утворилась заборгованість, яка станом на 04 листопада 2022 року, з урахуванням індексу інфляції, 3% річних та пені становить: по квартирі АДРЕСА_2 - 30812,17 грн.; по квартирі АДРЕСА_3 - 50869,23 грн.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 05 червня 2023 року позовні вимоги у справі Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕНТ СОФІЯ ПРОПЕРТІ МЕНЕДЖМЕНТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕНТ СОФІЯ ПРОПЕРТІ МЕНЕДЖМЕНТ» суму заборгованості:

- за квартирою АДРЕСА_4 : за послуги утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 3 053,20 грн.; пеню у розмірі 1 047,14 грн.; три відсотки річних у розмірі 129,75 грн.; інфляційні втрати у розмірі 791,52 грн.;

- за квартирою АДРЕСА_5 : за послуги утримання будинку та прибудинкової території 4 823,90 грн.; пеню у розмірі 1 654,43 грн.; три відсотки річних у розмірі 162,72 грн.; інфляційні втрати у розмірі 1 250, 56 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕНТ СОФІЯ ПРОПЕРТІ МЕНЕДЖМЕНТ» судовий збір у розмірі 2481,0 грн.

В решті позову відмовити.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції суд дійшов до висновку, що вимоги сторони позивача про стягнення з відповідачки на його користь суму заборгованості: за квартирою АДРЕСА_2 : за послуги з утримання будинку - 3053,2 грн. за період часу з 01 червня 2021р. по 31 жовтня 2021р.; пеня - 1047,14 грн.; інфляційні втрати - 791,52 грн.; 3,0 % річних - 129,75 грн.; за квартирою АДРЕСА_3 : за послуги з утримання будинку - 4823,9 грн. за період часу з 01 червня 2021р. по 31 жовтня 2021р.; пеня - 1654,43 грн.; інфляційні втрати - 1250,56 грн.; 3,0 % річних - 162,72 грн., підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні сторона відповідача не повідомила суд про поважні причини не виконання нею зобов`язань за укладеними договорами, в частині сплати зазначених витрат, при цьому представник позивача звертав увагу суду, що розмір тарифу залишився незмінним, з часу укладення відповідних договорів. В силу того, що стороною не сплачувались витрати з утримання будинку, то вимоги позивача про стягнення похідних позовних вимог про стягнення пені, інфляційних витрат, 3,0 % річних за невиконання зобов`язань зі сплати витрат з утримання будинку також підлягають задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 05 червня 2023 року, 06 липня 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «СЕНТ СОФІЯ ПРОПЕРТІ МЕНЕДЖМЕНТ» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення частково та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги в цій частині.

Вважає, що суд першої інстанції допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи, а також порушення норм процесуального права..

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що набуття права власності на певне майно породжує виникнення не тільки прав, а й обов`язків щодо його належного утримання та експлуатації

Вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні позову в частині вимог позивача про стягнення заборгованості відповідачки за послуги консьєрж-сервісу за Договорами - адже ним помилково було зроблено висновок про те, що позивач не мав права в односторонньому порядку змінювати розмір відшкодування витрат з послуг консьєрж-сервісу.

Посилається на пункт 3.6 Договорів про відшкодування витрат №141 від 20 квітня 2016 року (по кв. 141) та №142 від 20 квітня 2016 року (по кв. 142) , згідно з яким передбачено право зміни позивачем розміру плати за послуги (відшкодування витрат), визначеного в п.3.1 Договорів, в односторонньому порядку (без додаткового узгодження з відповідачем та внесення відповідних змін до цих Договорів).

Вважає висновок суду першої інстанції про те, що позивач не мав права в односторонньому порядку змінювати розмір вартості послуги консьєрж-сервісу за Договорами, не відповідає змісту Договорів, посилаючись на п. 3.6 Договору, відповідно до якого розмір відшкодування витрат, визначений в п. 3.1 Договору, змінюється Експлуатуючою організацією в односторонньому порядку.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

4 вересня 2023 року представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Мельник А.І. подав відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Суд першої інстанції встановив, що 20 квітня 2016 року між позивачем ТОВ «Сент Софія Проперті Менеджмент» та відповідачкою ОСОБА_1 були укладені договори про відшкодування витрат № 141 і № 142, відповідно до яких (п. 2.1 договорів) позивач забезпечує постачання холодної води, водовідведення, електропостачання, газопостачання, у зв`язку з чим позивач несе витрати, а відповідачка бере участь у вказаних витратах, в порядку та на умовах, визначених цими договорами.

Згідно з п. 3.1, укладених між сторонами договорів розмір витрат позивача, що підлягають відшкодуванню відповідачкою за цими договорами становить:

- витрати з утримання будинку - 13,0 грн./ 1 кв.м. квартири;

- витрати з послуг консьєрж-сервісу - 5,0 грн./ 1 кв.м. квартири;

- витрати з постачання холодної води - 5,42 грн./ 1 куб. м.;

- витрати з водовідведення - 4,82 грн./1 куб. м.;

- витрати з електропостачання: до 100 кВт -0,57 грн./1кВт*год.; 100-600 кВт - 0,99 грн./1кВт*год.; від 600 кВт - 1,56 грн./1кВт*год.;

- витрати з газопостачання - 16,14 грн./1 кв. м. квартири.

За змістом п. 3. 6, укладених між сторонами договорів, сторони домовились, що у випадку зміни тарифів виробників/ постачальників/ виконавців комунальних послуг (постачання холодної води, водовідведення, електропостачання, газопостачання) розмір відшкодування витрат, що визначений в п. 3.1 договору, змінюється позивачем в односторонньому порядку без додаткового узгодження з відповідачкою, як власником квартир та внесення відповідних змін до договору) та підлягає відшкодуванню власником. При зміні розміру відшкодування витрат позивач зобов`язується повідомляти відповідачку шляхом відображення зміненого розміру відшкодування витрат у рахунку, що надається відповідачці позивачем, відповідно до п. 3.3. договорів.

Позиція суду апеляційної інстанції

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною першою статті 7 ЦПК України встановлено, що розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У зв`язку з наведеним та на підставі ухвали апеляційного суду про призначення справи до судового розгляду у порядку письмового провадження, перегляд справи в апеляційному порядку здійснено без повідомлення (виклику) учасників справи.

Частиною 1 статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Статтею 319 ЦК України встановлено, що власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку.

Статтею 179 ЖК України визначено, що користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюються з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 7 Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 8 жовтня 1992 року зі змінами, внесеними Постановою Кабінету Міністрів України № 45 від 24 січня 2006 року, власники квартир зобов`язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги.

Отже, власник житлового приміщення у багатоквартирному будинку несе також обов`язок з витрат на утримання будинку та прибудинкової території.

Відповідно до статті 901 ЦПК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

гідно з частиною другою статті 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Відповідно до частини другої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Колегія суддів наголошує, що власник житлового приміщення у багатоквартирному будинку несе також обов`язок з витрат на утримання будинку та прибудинкової території.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком.

Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньо будинкових систем (крім обслуговування внутрішньо будинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку.

Згідно з ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку та випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами; у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених Законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг.

Згідно з ч.1 ст.9 вказаного Закону визначено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Згідно вимог ст. 66 ЖК Української РСР плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється, виходячи із загальної площі квартири.

Плата за комунальні послуги/водопостачання, газ, та інші послуги береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами у відповідності до кількості проживаючих в квартирі осіб (ст. 67 ЖК Української РСР).

Згідно з п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

У частині 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

У ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 901 ЦПК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 903 ЦК України).

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Під час апеляційного перегляду, колегією суддів встановлено, що 20 квітня 2016 року між ТОВ «Сент Софія Проперті Менеджмент» (виконавець) та ОСОБА_1 (замовник) укладено договір про надання послуг № 114.

Згідно п. 3.3 договору, замовник оплачує послуги щомісячно, не пізніше 20-го числа місяця. Рахунки надаються власнику не пізніше 10-го числа місяця.

Під час розгляду сторонами не заперечували, що ТОВ «Сент Софія Проперті Менеджмент» свої зобов`язання за договором про надання послуг виконувало належним чином, надаючи відповідачу, як власнику квартир АДРЕСА_2 , АДРЕСА_5 , послуги з консьєрж-сервісу. Проте, починаючи з 1 січня 2019 року відповідач належним чином не оплачував спожиті послуги з консьєрж-сервісу з мотивів незгоди з підвищенням розміру щомісячної плати.

Згідно умов укладеного між сторонами договору, позивач мав право на збільшення в односторонньому порядку розміру плати за послугу консьєрж-сервісу з повідомленням про таку зміну відповідача не пізніше ніж за 30 календарних днів до дати запровадження нового розміру плати за послугу. Позивачем було виконано зазначені умови договору, повідомивши позивача про зміну вартості послуги, шляхом розміщення відповідного письмового повідомлення у житловому будинку в загальнодоступних місцях.

Відповідач з вказаною інформацією був ознайомлений, що підтверджується його листами до позивача від 29 вересня 2022 року та від 20 жовтня 2022 року про незгоду із збільшенням розміру плати за послуги консьєрж-сервісу в житловому комплексі CRYSTAL PARK.

Відповідач був належним чином повідомлений про зміну вартості послуги, останній не заперечує. При цьому, за змістом п. 3.6 договору, який передбачає обов`язкове повідомлення споживача про зміну розміру плати, не передбачено обов`язкове погодження нового тарифу на зазначену послугу, з позивачем.

Позивачем правомірно нараховувалось відповідачу суми на оплату консьєрж-сервісу з 01.01.2019 року, оскільки згідно умов укладеного між сторонами договору, позивач мав право на збільшення в односторонньому порядку розміру плати. Натомість, відповідач допустив невиконання умов договору щодо обов`язку оплати послуги вартості з консьєрж-сервісу у встановлений строк та у визначеній сумі вартості послуги, оскільки сплачував кошти за вказану послугу, не в повному обсязі, у зв`язку з чим, у нього утворилась заборгованість, а відтак, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, та вважає, що суд першої інстанції дійшов помилково висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача заборгованості за послугу консьєрж-сервіс.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

За змістом статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

З огляду на те, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, він на вимогу позивача повинен сплатити інфляційні втрати та 3% річних від простроченої суми та пеню.

Колегія суддів вважає, що у відповідача була наявна заборгованість за послугу консьєрж-сервісу з огляду на те, що кошти за вказану послугу він сплачує за тарифами, визначеними договором від 20 квітня 2016 року, в редакції, узгодженій між сторонами, є помилковим, оскільки з 01 січня 2019 року вартість тарифу на зазначену послугу збільшилась, про що було відомо відповідачу. Таким чином, кошти за вказану послугу, відповідачем сплачувались не в повному обсязі, що призвело до наявності у нього заборгованості. При цьому, слід зазначити, що незгода відповідача із новим тарифом на послугу, за обставин саме даної справи, не звільняє його від обов`язку сплачувати кошти, за отриману послугу, в повному обсязі.

У позивача була можливість збільшувати в односторонньому порядку оплату за надані послуги, що не суперечить вимогам діючого законодавства та умовам договору, оскільки сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. (ст. 627 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.. 629 ЦК України).

ЦК України передбачає спеціальні засоби, які забезпечують захист майнових інтересів кредитора на випадок невиконання чи неналежного виконання своїх зобов`язань боржником, які є видами забезпечення виконання зобов`язання.

Відповідно до частини першої статті 5 Законом України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належить житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема, прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньо будинкових систем (крім обслуговування внутрішньо будинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку.

Крім того, відповідно до частин першої-третьої статті 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за домовленістю сторін, крім випадку обрання управителя органом місцевого самоврядування. Ціна послуги з управління багатоквартирним будинком у разі визначення управителя органом місцевого самоврядування на конкурсних засадах відповідно до Закону України «Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку» визначається на рівні ціни, запропонованої в конкурсній пропозиції переможцем конкурсу. Така ціна протягом строку дії договору управління може змінюватися виключно за погодженням сторін з підстав та в порядку, визначених таким договором. Ціна послуги з управління багатоквартирним будинком встановлюється договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком з розрахунку на один квадратний метр загальної площі житлового або нежитлового приміщення, якщо інше не визначено договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, та включає: 1) витрати на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території і поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку відповідно до кошторису витрат на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, крім витрат на обслуговування внутрішньо будинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги, у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем; 2) винагороду управителю, яка визначається за згодою сторін.

У відповідності до статей 156, 162 ЖК України власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки.

Статтею 68 ЖК УРСР встановлено, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Зазначені положення законодавства встановлюють презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, у тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Зазначене узгоджується з висновком, викладеним у постановах Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13 та від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17, де Велика Палата погодилася з висновками судів першої й апеляційної інстанцій про те, що у сторін спору є фактичні договірні відносини щодо надання відповідних житлово-комунальних послуг, а відсутність укладеного письмового договору не звільняє відповідача від обов`язку оплати за надані такі послуги та не знайшла підстав для відступу від висновку Верховного Суду України у постанові від 20 квітня 2016 року при розгляді справи № 6-2951цс15 (пункти 19-20).

В силу вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У даній справі, яка переглядається апеляційним судом, між позивачем та відповідачем склалися фактичні договірні відносини, за якими відповідачу ОСОБА_1 , як власнику квартири у житловому комплексі, надавалися житлово-комунальні послуги, які вона була зобов`язана оплачувати, оскільки фактично користувалася ними як співвласник багатоквартирного житлового будинку.

Колегія суддів прийшла до висновку, що та як ОСОБА_1 є власником квартир АДРЕСА_2 та АДРЕСА_6 і за вказаною адресою надавалися послуги з утримання будинку та прибудинкової території їх виконавцем (управителем) - ТОВ «Сент Софія Проперті Менеджмент» в тому числі й відповідачу, проте оплата цих послуг не була забезпечена споживачем у встановлений строк та у розмірі спожитої послуги залежно від площі квартири, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за надані послуги.

За квартирою 141:

1) за послуги консьєрж-сервіс - 12392,17 грн. за період часу з 01 січня 2019р. по 31 жовтня 2021р.; пеня - 7149,21 грн.; інфляційні втрати - 4983,2 грн.; 3,0 % річних - 1265,97 грн.;

2) за послуги з утримання будинку - 3053,2 грн. за період часу з 01 червня 2021р. по 31 жовтня 2021р.; пеня - 1047,14 грн.; інфляційні втрати - 791,52 грн.; 3,0 % річних - 129,75 грн.;

За квартирою 142:

1) за послуги консьєрж-сервіс - 21813,7 грн. за період часу з 01 січня 2019р. по 31 жовтня 2021р.; пеня - 11591,9 грн.; інфляційні втрати - 8102,57 грн.; 3,0 % річних - 1466,99 грн.;

2) за послуги з утримання будинку - 4823,9 грн. за період часу з 01 червня 2021р. по 31 жовтня 2021р.; пеня - 1654,43 грн.; інфляційні втрати - 1250,56 грн.; 3,0 % річних - 162,72 грн.

Законом України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції, яка діє з 09 червня 2018р., врегульовані відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання комунальних послуг, і фізичною особою, яка отримує послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відповідач не надала апеляційному суду доказів того, що за спірний період послуги з утримання будинку та прибудинкової території надавалися іншим виконавцем, а не позивачем. При цьому нормами Житлового кодексу України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги» не передбачено, що управитель або виконавець повинен надавати споживачу акти виконаних робіт щомісячно щодо фактично наданих послуг.

Враховуючи вимоги частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши належні, допустимі, достовірні та достатні докази відповідно до вимог статей 77-80 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідач належних і допустимих доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості, що б давало підстави для звільнення від їх оплати, суду не представлено.

Колегією суддів встановлено, що відповідач допустила невиконання вимог закону щодо належної оплати вартості послуги з утримання будинку та прибудинкової території в установлений строк та у визначеній сумі вартості цієї послуги, що є підставою для стягнення з неї на користь позивача заборгованості за надані та спожиті житлово-комунальні послуги з інфляційними втратами та трьома процентами річних від простроченої суми боргу.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 375, 383, 384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕНТ СОФІЯ ПРОПЕРТІ МЕНЕДЖМЕНТ» - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 05 червня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕНТ СОФІЯ ПРОПЕРТІ МЕНЕДЖМЕНТ» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_7 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕНТ СОФІЯ ПРОПЕРТІ МЕНЕДЖМЕНТ» (вул. Лаврська, 16 літ В, м. Київ, 01015, ) заборгованість в розмірі 81 681,40 (вісімдесят одна тисяча шістсот вісімдесят одна) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді В.І. Олійник

Л.П. Сушко