Справа № 180/162/15-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2024 р. м.Марганець

Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Хомченко С.І.,

при секретарі судового засідання Меньшикової А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 , особа чиї дії оскаржуються головний державний виконавець відділу державної виконавчої служби у м. Смілі Черкаського району Черкаської області центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції України (м. Київ) Панасенко Олександр Анатолійович про визнання неправомірним та скасування розрахуноку заборгованості по аліментах станом на 29.02.2024 року, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Марганецького міського суду зі скаргою на дії головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби у м. Смілі Черкаського району Черкаської області центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції України (м. Київ) Панасенко Олександр Анатолійович про визнання неправомірним та скасувати розрахунок заборгованості по аліментах станом на 29.02.2024 року.

Просить суд постановити ухвалу, якою визнати неправомірним та скасувати розрахунок заборгованості по аліментам станом на 29.02.2024 року, що складений головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби у місті Смілі Черкаського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) Панасенком О.А. у межах виконавчого провадження №47422213.

У судове засідання заявник ОСОБА_1 та його представник адвокат Петренко О.В. не з`явились, адвокат надав суду заяву про розгляд скарги за відсутності заявника та його відсутності, скаргу підтримав у повному обсязі та прохав її задовольнити.

Заінтересовані особи ОСОБА_2 , державний виконавець Панасенко О.А. в судове засідання не з`явилися, про розгляд скарги повідомлені належним чином, відзиву на скаргу у передбачений законом спосіб не надали, причини неявки не повідомили.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Відповідно до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно зі ст.451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частинами 1-3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

Відповідно до п.9 ч.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням, зокрема, таких засад, як забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно з ч.1 ст.24 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Судом встановлено, що рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 18 березня 2015 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів та стягнуто, зокрема, із нього на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 19 січня 2015 року і до повноліття дитини. Означене судове рішення 06 квітня 2015 року набрало законної сили.

Постановою головного державного виконавця Смілянського міського відділу державної виконавчої служби Смілянського міськрайонного управління юстиції Краснюк О.М. відкрито виконавче провадження №47422213, підставою для чого став виконавчий лист №2/180/285/15, виданий 17.04.2015 Марганецьким міським судом Дніпропетровської області.

Постановою старшого державного виконавця Смілянського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Решетняком Д.М. від 29.11.2018 виконавче провадження №47422213 було закінчено.

08.03.2024 року головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби у м.Сміла Черкаського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Київ) Панасенком О.А. винесено постанову про відновлення виконавчого провадження №47422213.

З огляду на те, що ОСОБА_2 є громадянкою держави-агресора росії, постановою державного виконавця Панасенком О.В. 25.03.2024 року винесено постанову про зупинення ВП №47422213.

За клопотанням скаржника судом досліджені письмові докази, що знаходяться в матеріалах цивільної справи №180/162/15-ц, провадження 4-с/180/4/23, які безпосередньо відносяться до розгляду даної скарги (а.с.88-144).

15.04.2024 року заявником ОСОБА_1 отримано уточнену позовну заяву про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дитини, яка ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 15.04.2024 року прийнята до розгляду. До матеріалів цивільної справи долучено розрахунок заборгованості підготовлений головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби у м.Сміла Черкаського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Київ) Панасенком О.А. в межах ВП №47422213. Сума заборгованості станом на 29.02.2024 року становить 211 979,47 грн.

Відповідно до статті 2 Закону №1404, засадами провадження, зокрема, є верховенство права, співмірність заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями та законність.

Відповідно до ч. 4 ст. 71 Закону №1404, виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувану і боржнику у разі: 1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувана; 2) подання заяви стягувачем або боржником.

Відповідно до п. 4 Розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувана і боржника.

Згідно із ч. 1 ст. 74 Закону №1404, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно довідки КНП «Смілянська багатопрофільна лікарня ім. Софії Бобринської» №12 від 14.04.2023 у період часу із травня 2015 року до березня 2023 року включно роботодавцем ОСОБА_1 було перераховано безпосередньо ОСОБА_2 аліментів на загальну суму понад 73701,33 грн.

Отже, оскаржуваний розрахунок заборгованості складений головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби у місті Смілі Черкаського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) Панасенком О.А. у межах виконавчого провадження №47422213 є неправомірним.

Крім того, неправомірність розрахунку заборгованості полягає у тому, що державним виконавцем у графі «Розмір доходу/середня заробітна плата працівника для цієї місцевості» зазначені суми коштів, отримані ОСОБА_1 як доходи, з врахуванням податків, які сплачувалися його роботодавцем із його заробітної плати, а саме: ПДФО (податок з доходів фізичних осіб - 18%) та ВЗ (військовий збір - 1,5%), що підтверджується довідкою КНП «Смілянська багатопрофільна лікарня ім. Софії Бобринської» №12 від 14.04.2023, яка містить графу «Сума заробітної плати за виключенням утримань», а також графу «Зарплата». Означені графи відрізняються на суму 19,5 %, тобто суму податків: ПДФО та ВЗ. Водночас державним виконавцем здійснено розрахунок заборгованості із розрахунку його доходу без вирахування податків.

Частиною 1 ст.70 Закону №1404 передбачено, що розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Оскільки державним виконавцем здійснено розрахунок заборгованості з заробітної плати, що визначена без врахування податків і зборів, які сплачувались за ОСОБА_1 його роботодавцем із його заробітної плати, суд приходить до висновку, що державним виконавцем сума заборгованості по сплаті ОСОБА_1 аліментів завищена на 19,5%, тобто суму ПДФО та ВЗ, що є неправомірним і таким, що суперечить положенням ч.1 ст.70 Закону №1404.

У зв`язку із цим, суд вважає, що розрахунок заборгованості від 29.02.2024 року є неправомірним та підлягає скасуванню.

Положеннями частин 1 та 2 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що скарга підлягає задоволенню.

Згідно до ст. 19 Конституції України ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законом. Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції (995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За таких обставин, з урахуванням вищевказаного, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає необхідним задовольнити скаргу ОСОБА_1 повністю.

Керуючись ст.ст.3,4,12,13,76-81,259-261,268,352-355,447-451 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 , особа чиї дії оскаржуються головний державний виконавець відділу державної виконавчої служби у м. Смілі Черкаського району Черкаської області центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції України (м. Київ) Панасенко Олександр Анатолійович про визнання неправомірним та скасувати розрахунок заборгованості по аліментах станом на 29.02.2024 року -задовольнити.

Визнати неправомірним та скасувати розрахунок заборгованості по аліментам станом на 29.02.2024 року, що складений головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби у місті Смілі Черкаського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) Панасенком О.А. у межах виконавчого провадження №47422213.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня її проголошення.

Суддя: С. І. Хомченко