ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 22-ц/819/210/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2024 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Приходько Л. А.,

суддів: Бездрабко В. О.,

Пузанової Л. В.,

секретар Доброва К. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Петряєва Володимира Вікторовича подану від імені ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 01 червня 2021 року ухвалене під головуванням судді Єпішина Ю.М.,

встановив:

22 грудня 2020 року ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Петряєв Володимир Вікторович звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 19 січня 2015 року з ОСОБА_2 на її користь стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 400 грн. щомісячно починаючи з 30 жовтня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття.

Станом на 01 жовтня 2020 року заборгованість по аліментам становить 11189.60грн.

Дитина навчається у 5 класі Херсонської гімназії №14 Херсонської міської ради і щомісячно ОСОБА_1 особисто сплачує кошти у розмірі 735.00грн, з яких 90.00грн у фонд класу та 645.00грн на харчування.

Відповідач матеріальної допомоги не надає, участі у вихованні дитини не приймає.

Посилаючись на те, що на даний час дитина потребує значно більшого догляду та коштів для задоволення її потреб, збільшення розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, зростання цін, витрат на оздоровлення, харчування, лікування вважає, що попередньо визначений судом розмір аліментів не відповідає вимогам закону що регулює визначення розміру аліментів на утримання дитини, у тому чисті визначеному Законом України «Про Державний бюджет на 2020 рік» прожитковому мінімуму на дітей, позивачка просила суд змінити спосіб присуджених аліментів та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50% від встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня набрання даним рішенням суду законної сили, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку.

У відзиві на позовну заяву представник ОСОБА_2 , адвокат Шевченко О.А., просив у задоволені позову відмовити, вказуючи на відсутність підстав визначених законом для зміни способу стягнення аліментів, зокрема на те, що з часу ухвалення судом рішення про стягнення аліментів майновий стан відповідача не змінився, офіційного заробітку він не має, а має лише мінливий періодичний дохід.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 01 червня 2021 року позовну заяву залишено без задоволення.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що доказів, які б були підставою для зміни способу стягнення аліментів на утримання дитини позивачем суду не надано.

В апеляційній скарзі адвокат Пєтряєв В. В., діючи від імені ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким змінити спосіб присуджених аліментів та стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50% від встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня набрання даним рішенням суду законної сили, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку.

В обгрунтування доводів апеляційної скаргу вказував на неврахування судом першої інстанції доводів позивача, викладених у позовній заяві.

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу інші учасники справи не скористалися.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 , адвокат Пєтряєв В.В., апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі за обставинами викладеними у скарзі. Просив рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги ОСОБА_4 , приймаючи участь у розгляді справи в режимі відеоконференції, зазначив, що, на його думку, рішення суду є законним та обґрунтованим. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до частини першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, у визначених цивільно-процесуальним законом межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам відповідає.

Судом встановлено, що рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 19 січня 2015 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі 400 грн., але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду, а саме 30 жовтня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно довідки-підтвердження, виданої Виконавчим комітетом Комишанської селищної ради Комсомольського району м. Херсона 26 листопада 2020 року №1328 неповнолітня ОСОБА_3 проживає та знаходиться на забезпечені матері ОСОБА_1 з 2014 року.

Зі змісту довідок Херсонської гімназії № 14 від 24 листопада 2020 року № 109/01-23 та голови батьківського комітету ОСОБА_5 вбачається, що неповнолітня ОСОБА_3 навчається у 5-а класі Херсонської гімназії № 14. ЇЇ мати, ОСОБА_1 приймає участь у фінансуванні класу та гімназії, здає відповідні кошти за потребою та щомісячно сплачує 735.00грн, з яких 90.00грн у фонд класу та 645.00грн на харчування.

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за період з 01 січня 2018 року по 01 жовтня 2020 року, складеному старшим державним виконавцем Корабельного районного ВДВС у м. Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), розмір боргу по аліментам станом на 01 жовтня 2020 року становить 11189.60грн.

При цьому зі змісту розрахунку заборгованості вбачається, що розмір аліментів який підлягав стягненню розрахований державним виконавцем відповідно до розміру зазначеному у виконавчому листі: за період з січня по серпень 2018 року виходячи з 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; за період з вересня 2018 року по вересень 2020 року - 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Крім того, з розрахунку заборгованості вбачається, що до вересня 2018 року відповідачем регулярно сплачувалися аліменти та заборгованість була відсутня. З вересня 2018 року по грудень 2019 року включно аліменти сплачувалися не регулярно не рівномірними платежами, а з січня по вересень 2020 року аліменти не сплачувалися взагалі.

Будь-які відомості щодо зміни матеріального чи сімейного стану як позивача так і відповідача матеріали справи не містять.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Конвенцією про права дитини закріплено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до вимог частин 1-3 статті 181 СУ України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Частинами 1,2 статті 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз вказаних положень закону свідчить про те, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значною зміною (покращенням або погіршенням) матеріального становища стягувача чи платника аліментів одержувач аліментів може звернутися до суду із заявою про зміну (збільшення або зменшення) їх розміру. Значна зміна матеріального становища як одержувача так і платника аліментів може бути підставою для вимоги про зміну розміру аліментів - але ці обставини підлягають, відповідно до вимог частини 3 статті 12 та частини 1 статті 81 ЦПК України, доказуванню.

Зміна розміру аліментів шляхом зміни способу їх присудження, узгоджуються з положеннями статті 192 СК України, оскільки зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивач у порушення вимог статей 12, 81 ЦПК України, не надала жодних доказів того, що майновий стан відповідача з моменту ухвалення судового рішення про стягнення аліментів змінився, а також доказів на підтвердження суттєвого погіршення матеріального стану, зміни сімейного стану або погіршення її стану здоров`я чи стану здоров`я дитини, які могли би стати підставою для перегляду визначеного судом розміру аліментів, у тому числі шляхом зміни способу їх стягнення, дійшов обґрунтованого висновку, з урахуванням положень викладених у статтях 181, 192 СК України, щодо відмови у задоволенні позову.

Сама по собі невідповідність визначеного судом розміру аліментів мінімальному розміру аліментів на одну дитину визначеному законом не є підставою для зміни способу стягнення аліментів.

Частиною 1 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

На виконання вказаних вимог закону, як вбачається з розрахунку заборгованості по аліментам, державним виконавцем стягувались аліменти з ОСОБА_2 у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України, а саме у розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення ухвалене без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Петряєва Володимира Вікторовича подану від імені ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 01 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 21 червня 2024 року

Головуючий Л. А. Приходько

Судді: В. О. Бездрабко

Л. В. Пузанова