Номер провадження: 22-ц/813/3364/24
Справа № 523/6933/23
Головуючий у першій інстанції Бузовський В. В.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.05.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Лозко Ю.П.

суддів: Кострицького В.В., Назарової М.В.,

за участю секретаря судового засідання - Пересипка Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 29 серпня 2023 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,

встановив:

У квітні 2021 року позивачка ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним вище позовом, у якому просила стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця з дати подачі позову до досягнення сином 23 років, за умови продовження навчання.

Позов обґрунтовано тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 30.10.2004 року по 09.03.2011 рік, від якого мають спільну дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач добровільно допомоги на утримання повнолітнього ОСОБА_3 , який продовжує навчання не надає, а позивачка самостійно не має можливості надати сину необхідне і достатнє утримання, а у відповідача є можливість надавати допомогу на утримання сина, який продовжує навчання.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 29 серпня 2023 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 21.04.2023 року і до досягнення ОСОБА_3 23 років, а саме до 22.04.2028 року, або до припинення навчання.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 в інтересах якого діє представник-адвокат Ротар А.Л. посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що вважає призвело до помилкового висновку суду про задоволення позову з підстав наведених в оскаржуваному рішенні, просить скасувати заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 29 серпня 2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 частково та стягнути з нього на користь позивачки аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання в розмірі у розмірі 1/8 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з дати подачі позову до досягнення сином 23 років, за умови продовження сином навчання.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу відповідач також зазначає, що не отримував судових повісток про виклик до суду, оскільки перебуває на військовій службі, а тому не мав змоги висловити свою позицію щодо заявлених ОСОБА_2 позовних вимог; суд всупереч вимог ст. 263 ЦПК України не обґрунтував висновки про його можливість сплачувати у присудженому судом розмірі аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 , а позивачкою в свою чергу скаржник вважає не надано суду доказів на підтвердження її доходів, а також витрат, пов`язаних з навчанням сина.

При цьому скаржник зазначає, що у нього незадовільний стан здоров`я, адже він був мобілізований, брав участь у бойових діях проти російської федерації та 27 січня 2023 року отримав поранення, тому значну частину коштів витрачає на лікування, а також має витрачати кошти на придбання необхідних йому речей на фронті, крім того матеріально забезпечувати 4 осіб, а саме дружину та її сина, і своїх непрацездатних батьків.

У судовому засіданні представник скаржника адвокат - Ротар А.Л. підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги, представник позивачки адвокат - Гусельщикова М.А. заперечувала проти задоволення апеляційної скарги відповідача, посилаючись на те, що оскаржуване рішення є законним, а апеляційна скарга необґрунтованою.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не у повній мірі відповідає вказаним вимогам.

Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Статтею 199 Сімейного кодексу України (далі -СК України) передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно із ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину до досягнення нею повноліття (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка передбачає, зокрема обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Аналогічна правова позиція висвітлена в Постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 761/10510/17.

Як роз`яснено в п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 № 3 обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Зазначена правова позиція висловлена у Постановах Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 225/1447/16-ц та від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16-ц.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Сімейний кодекс України виходить із принципів рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх син (дочка).

З матеріалів справи убачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 30 жовтня 2004 по 09 березня 2011 р. (а.с. 9), і від цього шлюбу мають повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8), який постійно проживає з позивачкою.

Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 07 липня 2005 року у справі №2-4908/05 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.10-11).

З довідки №141 Фахового коледжу морського транспорту національного університету «Одеська морська академія», виданої 15 лютого 2023 року ОСОБА_3 дійсно є курсантом другого курсу денної форми навчання спеціальності: 271 «Морський та внутрішній водний транспорт», спеціалізація 271.02 «Управління судновими технічними системами і компонентами», форма навчання - бюджет. Строк закінчення навчання 30 червня 2025 року (а.с.12).

Відповідач ОСОБА_1 з 11 березня 2022 року перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 АДРЕСА_1 , що підтверджується військовим квитком та довідкою №3356 від 22 вересня 2023 року (а.с.67-74, 75), із посадовим окладом 2 970 грн на місць (станом на 11 березня 2022 року) (а.с.76)

Згідно довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) солдат за призовом ОСОБА_1 27 січня 2023 року одержав ВТ - акубаротравму без пошкодження цільності барабанної перетинки (а.с.77, 78).

За статтею 182 СК України визначає обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення.

Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Стосовно посилань скаржника в якості доводів апеляційної скарги про незадовільний стан здоров`я, як неможливість сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина у визначеному судом розмірі, колегія суддів ураховуючи обставини щодо отримання відповідачем травми під час проходження військової служби, зауважує, що останнім не надано доказів на підтвердження того, що стан його здоров`я є таким, що взагалі унеможливлює працювати та отримувати відповідний дохід, натомість за посиланнями самого скаржника він продовжує проходити військову службу.

При цьому, у порушення вимог ст. ст. 12, 76-81 ЦПК України, скаржником ані до заяви про перегляд заочного рішення, ані до апеляційної скарги не долучено жодних доказів щодо здійснення ним витрат на своє лікування, попри відповідні посилання у скарзі.

Посилання відповідача на те, що на його утриманні знаходиться непрацездатні батьки, дружина та її неповнолітній син, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки скаржником не надано доказів на підтвердження цих обставин.

Так, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.

Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суд від 02 жовтня 2019 року у справі № 522/16724/16-ц.

З огляду на вказане вище та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України, слід зробити висновок, що відповідач посилаючись на неможливість надання позивачці матеріальної допомоги у зв`язку, зокрема, перебуванням на його утриманні непрацездатної матері та батька, який є особою з інвалідністю, мав довести суду ці обставини належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, відповідно до вимог ст.ст. 77-80 ЦПК України, однак таких обставин суду не доведено.

При цьому колегія суддів зауважує, що непрацездатність за віком, як і встановлення особі інвалідності, не свідчить про потребування нею утримання, зокрема від відповідача та фактичне його надання.

Крім того, колегія суддів окремо зауважує, що матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження того, що відповідач має інших дітей, які перебувають на його утриманні.

Щодо утримання відповідачем сина дружини, колегія суддів зауважує, що обов`язок утримання такого, відповідно до вимог ст. 180 СК України покладено на його батьків, у той час, як відповідач, в силу вимога наведеної статті та ст. 200 СК України, зобов`язаний надавати утримання власній дитині.

Не доведено відповідачем і як існування обставин із якими чинне законодавство пов`язує виникнення обов`язку у останнього на утримання одного із подружжя іншим так і самого факту перебування у нього на утримання його дружини.

Під час вирішення судом справи, апеляційним судом не встановлено та відповідачем не доведено, що він не має можливості сплачувати аліменти на повнолітнього сина на період його навчання, отже відсутні обставини, які б слугували підставою для звільнення відповідача від виконання обов`язку, передбаченого ст. 199 СК України.

З огляду на наведене, встановивши, що повнолітня дитина, яка продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, проживає разом з позивачкою, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на користь позивачки на утримання повнолітньої дитини на період навчання.

Разом з цим, визначаючи розмір таких аліментів, які підлягають стягненню з відповідача судом першої інстанції не враховано, що обов`язок утримувати дітей до їхнього повноліття та у разі продовження ними навчання покладається на обох батьків, а не лише на одного з них, розмір доходів отриманих відповідачем та відсутність у справі доказів про розмір доходів позивачки, що хоча і не впливає на ступінь (міру) виконання відповідачем обов`язку, як батьком, утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання, однак апеляційний суд вважає призводить до дизбалансу у обов`язках батьків щодо утримання дитини.

Крім того, як встановлено судом повнолітній син сторін ОСОБА_3 продовжує навчання на денній формі навчання за державним замовленням та потребує матеріальної допомоги, а батьки зобов`язані у рівній мірі забезпечувати дитину усім необхідним. Зокрема, для навчання позивачці необхідно нести витрати на забезпечення навчального процесу, придбання канцелярських товарів, харчування та інше, водночас, беручи до уваги, що навчання відбувається за денною формою навчання та на бюджетній основі, а також враховуючи, що при стягненні аліментів за іншою процесуальною процедурою (видачі судового наказу), відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, колегія судів виснує, що об`єктивним, необхідним, достатнім та справедливим розміром стягнення аліментів буде 1/8 частина з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно.

Відтак, ураховуючи доводи апеляційної скарги та встановлені у справі обставини, з урахуванням засад справедливості, добросовісності та розумності (ч. 9 ст. 7 СК України), апеляційний суд вважає за необхідне зменшити розмір стягнутих з відповідача аліментів на користь позивачки на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який продовжує навчання з до 1/8 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, який буде необхідним та достатнім, і відповідатиме достатньому життєвому рівню самого платника аліментів.

При цьому, колегія суддів зауважує, що як убачається з матеріалів справи відповідач ОСОБА_1 судом першої інстанції про розгляд цієї справи повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем його проживання, зокрема судова повістка про виклик відповідача у судове засідання на 29 серпня 2023 року, у якому суд ухвалив оскаржуване рішення, відповідно до довідки про причини невручення поштового повідомлення, була повернута на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.37).

Колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

За статтею 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а оскаржуване рішення суду потрібно змінити, зменшивши розмір стягнутих з відповідача на користь позивачки на утримання повнолітнього сина який продовжує навчання з частини його заробітку ( доходу) на 1/8 частину щомісяця. В іншій частині рішення суду потрібно залишити без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-384 ЦПК України

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 29 серпня 2023 року змінити, зменшивши розмір стягнутих з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) аліментів на утримання повнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання з 1/4 частини до 1/8 частин з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст постанови складено 03 червня 2024 року.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: В.В. Кострицький

М.В. Назарова