Номер провадження 2-н/754/576/24
У Х В А Л А

Іменем України

19 грудня 2024 року суддя Деснянського районного суду міста Києва Буша Н.Д., перевіривши матеріали заяви Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за договором з ОСОБА_1 ,-

ВСТАНОВИВ:

17.12.2024 року представник ПАТ «ВФ Україна» за довіреністю Федорів І.Я. за допомогою системи «Електронний суд» звернулась до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за договором з ОСОБА_1 .

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, дану заяву 17.12.2024 року передано на розгляд судді Буша Н.Д.

Перевіривши заяву про видачу судового наказу та додані до неї матеріали, суддя приходить до висновку, що у видачі судового наказу необхідно відмовити з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 167 ЦПК України за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 163 ЦПК України, якщо заяву подано в електронній формі до боржника, який має зареєстровану офіційну електронну адресу, заявник у подальшому повинен подавати будь-які процесуальні та інші документи, пов`язані з розглядом його заяви виключно в електронній формі.

Однак, судом встановлено, що до заяви не долучено жодного доказу на підтвердження направлення боржнику копії заяви про видачу судового наказу з додатками.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на аналогію норм ЦПК України, які стосуються можливості учасника справи звернутись до суду в електронній формі.

Так, враховуючи положення абз. 2 ч. 1 ст. 177 ЦПК України, у разі подання до суду заяви та документів, що додаються до неї в електронній формі, заявник зобов`язаний додати до заяви доказ надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів.

Отже, системний аналіз вищевказаних норм свідчить про те, що в даному випадку заявником та його представником до заяви про видачу судового наказу про стягнення заборгованості не було долучено доказів надсилання листом з описом вкладення копії заяви про видачу судового наказу з додатками для боржника.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог ст. 163 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, суддя вважає, що заява про видачу судового наказу про стягнення заборгованості подана із порушенням вимог ст. 163 ЦПК України, а тому у видачі судового наказу слід відмовити.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.163, 165, 166 ЦПК України, суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за договором з ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених п.п. 1, 2, 8, 9 ч.1 ст. 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд міста Києва протягом 15-ти днів з дня постановлення ухвали.

Суддя Н.Д.Буша