Справа № 487/4273/24
Провадження № 2-о/487/140/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2024 року м. Миколаїв

Суддя Заводського районного суду м. Миколаєва Сухаревич З.М., вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про встановлення факту смерті,

ВСТАНОВИВ:

10 травня 2024 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 ,сформована в системі «Електронний суд» адвокатом Луконіною Н.В., в якій вона просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт смерті батька заявниці, громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: Україна, Миколаївська область, Миколаївський район, с. Надбузьке, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Біробіджан Єврейської автономної області російської федерації.

Ухвалою від 13 травня 2024 року зазначена вище позовна заява залишена без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам діючого ЦПК України та встановлено термін для усунення недоліків, що не перевищує десять днів з дня вручення копії ухвали.

А саме, судом було встановлено, що:

1. Заявником не надано доказів обставин, викладених в заяві, а саме того, що ОСОБА_2 є громадянином України. Також метою звернення до суду заявник зазначає отримання спадкового майна після смерті батька, однак доказів наявності у нього майна не надає

2. Заявник зазначає, що ОСОБА_3 помер на території російської федерації, дипломатичні відносини між Україною та російською федерацією розірвані, отримати оригінал свідоцтва про смерть на надати йому необхідної юридичної сили на території України заявниця не може. Однак, обґрунтовуючи заяву заявник не зазначає чи реєструвалась смерть її батька у російській федерації та не надає доказів цього, не надає доказів неможливості отримати оригінал свідоцтва про смерть та надати йому юридичної сили, зокрема звернення до компетентних органів.

3. Заявник не надає доказів неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

24 травня 2024 року до суду надійшла заява представника заявника адвоката Луконіної Н.В. про усунення недоліків, відповідно до якої представник просить долучити до матеріалів справи відповідь відділу ДРАЦС у м. Миколаєві ПМУМЮ (м. Одеса) про неможливість здійснити реєстрацію смерті батька заявниці на підставі довідки про смерть виданої уповноваженим органом на території рф, а також копію договору дарування на ім`я ОСОБА_2 , яким підтверджується його право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , який увійде до складу спадщини після його смерті. Щодо підтвердження належності ОСОБА_2 до громадянства України, зазначає, що відповідно до ЗУ "Про громадянство України" належність повнолітньої особи до громадянства України підтверджується паспортом громадянина України. Через те, що батько заявниці помер на території рф і похований там сторонніми особами, його паспорт громадянина України в заявниці відсутній, але належність ОСОБА_2 до громадянства України опосередковано доведено копією свідоцтва про народження заявниці серії НОМЕР_1 від 04.05.1990 року, де в графі "відомості про батька" зазначено: " ОСОБА_2 , українець.

З 13 травня 2024 року по 19 червня 2024 року суддя перебувала у нарадчій кімнаті.

Вивчивши подані докази, суд дійшов висновку, що вимоги ухвали не виконані.

Так, зазначення у свідоцтві про народження заявниці національності її батька «українець» не свідчить про те, що він є громадянином України. Отже, заявником не підтверджено належність померлого до громадянства України. При цьому, в актовому записі про смерть зазначається громадянство.

Також заявником не зазначено чи реєструвалась смерть її батька у російській федерації та не надає доказів цього, при цьому у заяві зазначено, що вона не може отримати оригінал свідоцтва про смерть. Також не надає доказів неможливості отримати оригінал свідоцтва про смерть та надати йому юридичної сили, зокрема звернення до компетентних органів в Україні за роз`ясненнями щодо порядку отримання та засвідчення цього свідоцтва про смерть.

Чинним законодавством передбачено певний порядок визнання документів, виданих органами іноземних держав на підтвердження факту смерті, а саме: їх легалізація в установленому законом порядку, а тому не вимагається повторна реєстрація смерті особи на території України у разі видачі свідоцтва про смерть на території іноземної держави.

Отже, вказані вище недоліки є суттєвими та є перешкодою для відкриття провадження у справі, оскільки, враховуючи що ОСОБА_3 помер на території російської федерації, відсутність наведених вище відомостей унеможливлює встановлення чи належить цей факт до юрисдикції суду.

Так, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду, зокрема, за таких умов:

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови;

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Враховуючи наведене вище, суд вважає, що заявник не усунув недоліки заяви.

Відповідно до ч.3 ст.185 ЦПК України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Враховуючи викладене, зазначену позовну заяву слід повернути позивачеві.

Відповідно до ч.7 ст.185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Керуючись ст.ст. 185, 261, 353 - 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про встановлення факту смерті вважати неподаною та повернути заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом 15 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 19 червня 2024 року.

Суддя: З.М. Сухаревич