Справа № 462/2523/23
УХВАЛА

17 червня 2024 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді - Гедз Б.М.

за участю секретаря судових засідань Ясниської В.Я.

заявника - ОСОБА_1

приватного виконавця - Сидія О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Львові цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Сидія Олега Володимировича у виконавчому провадженні № 74793864, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою до суду із скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Сидія О.В. у виконавчому провадженні

№ 74793864, в якій просить визнати протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Сидія О.В. та скасувати постанови приватного виконавця Сидія О.В. у виконавчому провадженні № 74793864 про відкриття виконавчого провадження від 18.04.2024, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 18.04.2024, про стягнення з боржника основної винагороди від 18.04.2024, про арешт коштів боржника від 18.04.2024; стягнути із приватного виконавця незаконно стягнуті грошові кошти у сумі 23 025,51 грн. В обгрунтування скарги зазначає, що 12.02.2024 Залізничний районний суду м. Львова виніс рішення, яким ухвалив стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Львівського комунального підприємства «Сяйво» заборгованість за послуги з управління багатоквартирним будинком за період з 01 вересня 2019 року по 31 серпня 2022 року у розмірі 17 303,92 грн та стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 3 355 грн судового збору. Відтак, зважаючи, що його частка від загальної суми, яка підлягала солідарному стягненню

17 3022,92 грн, становить 8 651,96 грн, а також враховуючи судовий збір у розмірі 3 355 грн, ним добровільно, на виконання рішення суду від 12.02.2024, у лютому 2024 року сплачено на користь ЛКП «Сяйво» свою частину заборгованості у розмірі 13 895,12 грн. 22.04.2024 він отримав постанову приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Сидія О.В. про відкриття виконавчого провадження № 74793864. З даного приводу 02.05.2024 він звернувся до приватного виконавця із заявою про проведення перерахунку та коригування боргу, у зв`язку із виконанням ним своєї частини зобов`язання зі сплати заборгованості, однак 20.05.2024 на свою заяву отримав відповідь приватного виконавця, згідно якої 22.04.2024 ним було винесено 22.04.2024 постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із виконанням виконавчого листа у повному обсязі. При цьому всю суму заборгованості у розмірі 20 658,92 грн, основної грошової винагороди у сумі 2065,89 грн та мінімальні витрати виконавчого провадження у сумі 300,70 грн приватним виконавцем було стягнуто лише з нього. Вважає, що приватним виконавцем незаконно було стягнуто з нього грошові кошти у розмірі 23 025,51 грн, оскільки зобов`язання в частині, що стосувалось безпосередньо його, він виконав добровільно в лютому 2024 року. Просив скаргу задоволити.

13.06.2024 приватний виконавець Сидій О.В. подав до суду відзив на скаргу, в якому вимоги скаржника заперечив у повному обсязі та в обґрунтування зазначив, що у нього на виконанні перебувало виконавче провадження АСВП № 74793864 з примусового виконання виконавчого листа № 462/2523/23, виданого 22.03.2024 Залізничним районним судом м. Львова про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ЛКП «Сяйво» заборгованості у розмірі 17 303,92 грн стягнення порівно із кожного боржника по 3 355 грн судового збору. Виконавче провадження з виконання згаданого виконавчого листа на підставі заяви стягувача від 17.04.2024 відкрито 18.04.2024, копію постанови про що поштовим зв`язком скеровано, зокрема боржнику ОСОБА_1 та вручено йому особисто 22.04.2024. Крім того, 18.04.2024 у відповідності до вимог ст. 42, 45, 48, 56 ЗУ «Про виконавче провадження» ним також винесено постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та стягнення основної винагороди та решт коштів боржника. 22.04.2024 на рахунок приватного виконавця з обліку депозитних сум надійшли грошові кошти, достатні для задоволення усіх вимог з виконання за виконавчим листом № 462/2523/23 у розмірі 23 025,51 грн, які були розприділені у відповідності до порядку, передбаченого ст. 45 Закону України «Про виконавче провадження», а саме 20 658,92 грн перераховано стягувачу у виконавчому провадженні, 300,70 грн на витрати виконавчого провадження та 2 065,89 грн в якості основної винагороди приватного виконавця, у зв`язку із чим 22.04.2024 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Жодних доказів на допущення ним протиправних дій чи порушень чинного законодавства при виконанні виконавчого провадження АСВП № 74793864 скаржником не наведено, щодо вимоги боржника про розподіл суми заборгованості між солідарними боржниками, зазначає, що така є безпідставною, оскільки норма ч. 1 ст. 543 ЦК України передбачає, що у разі солідарного обов`язку боржників, кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників, так і від будь-кого окремо, а боржник, який виконав солідарний обов`язок натомість має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного із солідарних боржників у рівній частці. Просив у задоволенні скарги відмовити.

В судовому засіданні скаржник подану ним скаргу на дії приватного виконавця підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у тексті такої, додатково в обґрунтування заявлених вимог звертає увагу суду на протиправність дій приватного виконавця, що проявилось зокрема і у тому, що з часу відкриття виконавчого провадження приватним виконавцем здійснено його повне виконання та закриття лише протягом 4 днів, тобто без встановлення та перевірки всіх обставин. Крім того, всупереч вимогам ч. 9 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першої статті 39 цього Закону, враховуючи, що ним було сплачено суму заборгованості у своїй частці ще до відкриття виконавчого провадження, приватним виконавцем проігноровано. Просив скаргу задоволити.

Приватний виконавець Сидій О.В. у судовому засіданні проти заявлених вимог скаржника ОСОБА_1 заперечив з підстав, викладених ним у відзиві на скаргу, поданому раніше. Зазначив додатково, що у виконавчому листі, який поступив йому на виконання чітко вказано суму заборгованості, яка підлягає стягненню та встановлено спосіб стягнення зазначеної суми, а саме солідарно з двох боржників. В ході виконання ним дотримано всіх передбачених вимог щодо порядку виконавчих дій у виконавчому провадженні, на адресу боржника рекомендованою поштовою кореспонденцією було скеровано всі постанови приватного виконавця в межах виконавчого провадження АСВП № 74793864, відтак в чому полягає протиправність дій приватного виконавця скаржником не наведено. Із суті скарги вбачається, що боржник лише не погоджується із порядком виконання стягнення заборгованості солідарно, однак саме такий порядок було визначено у виконавчому листі, а солідарний порядок передбачає можливість погашення заборгованості одним із боржників із правом останнього звернутись із вимогою в порядку регресу до іншого боржника. У зв`язку із безпідставністю вимог скаржника просив у задоволенні скарги відмовити у повному обсязі.

Стягувач ЛКП «Сяйво» належним чином повідомлені судом про дату, час та місце проведення судового розгляду скарги, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, в судове засідання явку свого уповноваженого представника не забезпечили, про причини неявки суд не повідомлено.

Разом з тим, зважаючи на норму ч. 2 ст. 450 ЦПК України, відповідно до якої неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду, суд прийшов до висновку про можливість проведення судового розгляду скарги за відсутності ЛКП «Сяйво».

Заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши матеріали скарги та оглянувши представлені приватним виконавцем копії матеріалів виконавчого провадження, суд приходить до такого висновку.

Судом встановлено, що постановою Львівського апеляційного суду від 12 лютого 2024 року скасовано рішення Залізничного районного суду м. Львова від 12 липня 2023 року та ухвалено нове, яким задоволено позовні вимоги ЛКП «Сяйво» та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Львівського комунального підприємства «Сяйво» заборгованість за послуги з управління багатоквартирним будинком за період 01 вересня 2019 року по 31 серпня 2022 року у розмірі 17 303, 92 грн. Також стягнуто з ОСОБА_1 на користь Львівського комунального підприємства «Сяйво» судові витрати в розмірі 3355 грн та з ОСОБА_2 на користь Львівського комунального підприємства «Сяйво» судові витрати в розмірі 3355 грн.

Згідно з ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Частиною 1 ст. 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зауважував, що право на судовий розгляд, гарантоване ст. 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які у державі, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін (справа «Жовнер проти України» від 29.06.2004 року, заява № 56848/00, § 33). Право на звернення до суду, закріплене у ст. 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби правова система держав-учасниць Конвенції допускала, що судове рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим для виконання, залишалося би невиконаним по відношенню до однієї зі сторін всупереч її інтересам. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

На виконання постанови Львівського апеляційного суду від 12.02.2024 Залізничний районний суд м. Львова 22.03.2024 видав виконавчий лист № 462/2523/23, зокрема щодо ОСОБА_1 про солідарне стягнення із боржників ОСОБА_1 та

ОСОБА_2 на користь ЛКП «Сяйво» заборгованості за послуги з управління багатоквартирним будинком у розмірі 17 303,92 грн та стягнення з ОСОБА_1 на користь ЛКП «Сяйво» 3 355 грн судових витрат.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Сидія О.В. від 18.04.2024 відкрито виконавче провадження ВП № 74793864 з виконання виконавчого листа

№ 462/2523/23, виданого Залізничним районним судом м. Львова 22.03.2024 про стягнення заборгованості з боржників ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ЛКП «Сяйво» заборгованості у розмірі 17 303,92 грн та судових витрат.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у вказаному Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, вказаним Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до вказаного Закону, а також рішеннями, які відповідно до вказаного Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Підставою для визнання рішення, дії чи бездіяльності виконавця неправомірними в порядку судового контролю за виконанням судових рішень є порушення державним виконавцем прав учасника виконавчого провадження.

Якщо ж рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені виконавцем відповідно до закону, в межах своїх повноважень і право заявника не було порушено, суд має відмовити в задоволенні скарги.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком.

Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом

(ч. 4 ст. 18 Закону «Про виконавче провадження»).

Частиною ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Згідно із ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Положенням ч. 4 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Як встановлено із матеріалів виконавчого провадження, представлених суду приватним виконавцем, 18.04.2024, одночасно із постановою про відкриття виконавчого провадження

№ 74793864, приватним виконавцем Сидієм О.В. в межах вказаного виконавчого провадження винесено постанову про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, із зазначенням обмеження щодо коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику.

Також, із дотриманням вимог ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» приватним виконавцем того ж дня винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди у розмірі 10% від суми, що підлягає стягненню та постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

У відповідності до вимог, визначених ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Згідно трекінгу з офіційного сайту щодо відстеження поштового відправлення, яким ОСОБА_1 скеровувалась приватним виконавцем поштова кореспонденція, вбачається, що така була надіслана боржнику 18.04.2024, тобто тим же днем, коли була винесена приватним виконавцем та вручена боржнику особисто 22.04.2024.

Відповідно до платіжних інструкцій від 22.04.2024 в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 в межах виконавчого провадження № 74793864 приватним виконавцем перераховано отримані в ході виконання грошові кошти, зокрема на рахунок ЛКП «Сяйво» у сумі 20 658,92 грн, у зв`язку із чим постановою від 22.04.2024 приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа

№ 462/2523/23 від 22.03.2024 закінчено.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Скаржник, звертаючись до суду із вимогами про визнання протиправними дій приватного виконавця та скасування постанов виконавця про відкриття виконавчого провадження, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та стягнення основної винагороди, не надає жодних належних доказів того, що приватним виконавцем порушено вимоги закону та його дії на час вчинення виконавчої дії були неправомірними.

В ході судового розгляду скарги, з оглянутих судом матеріалів виконавчого провадження встановлено, що приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Сидій О.В.. при вчиненні виконавчих дій діяв із дотриманням вимог, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», жодних підстав для визнання його дій неправомірними та скасування постанов прийнятих ним у виконавчому провадженні № 74793864 з підстав допущення будь-яких порушень закону, судом не встановлено.

Покликання боржника на неправомірність дій приватного виконавця в частині відмови здійснення ним перерахунку боргу у зв`язку із добровільною оплатою його частки боргу до відкриття виконавчого провадження та неправомірне стягнення виконавчого збору, не можуть бути взяті до уваги, оскільки такі вимоги заявлено приватному виконавцю поза межами виконавчого провадження, яке 22.04.2024 було закінчене.

Крім того, як вбачається із аналізу змісту скарги ОСОБА_1 суть такої зводиться до незгоди із діями приватного виконавця щодо стягнення ним всієї заявленої у виконавчому листі суми заборгованості лише з нього, хоча боржниками виступають двоє осіб.

Разом з тим, у вказаній частині вимог суд погоджується із позицією приватного виконавця щодо змісту порядку стягнення заборгованості з боржників у солідарному порядку.

Так, відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Відповідно до ст. 543 ЦК України кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників.

Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі.

У разі солідарного обов`язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників, так і від будь-кого з них.

Солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі.

Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, чи резолютивною частиною рішення передбачено вчинення кількох дій, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов`язок чи право стягнення є солідарним.

Якщо один із солідарних боржників не сплатив частку, належну солідарному боржникові, який у повному обсязі виконав солідарний обов`язок, несплачене припадає на кожного з решти солідарних боржників у рівній частці.

Відтак, зважаючи на визначений рішенням суду від 12 лютого 2024 року та у виконавчому листі, виданому на його виконання, порядок солідарного виконання такого боржниками

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , порушення закону у діях виконавця щодо стягнення всієї суми заборгованості лише з одного боржника ОСОБА_1 , не встановлено.

Крім того, суд також роз`яснює, що у відповідності до ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Щодо зауваження скаржника на виконання приватним виконавцем судового рішення та закінчення виконавчого провадження протягом лише 4 днів перебування виконавчого листа на виконанні, суд зазначає, що ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» на виконавця покладено обов`язок вживати передбачених Законом заходів щодо примусового виконання рішень, зокрема ефективно та своєчасно, при цьому, як встановлено матеріалами виконавчого провадження, приватним виконавцем Сидієм О.В. в межах виконавчого провадження № 74793864 було в повному обсязі вчинено всі необхідні для реального виконання рішення суду виконавчі дії.

Таким чином, за встановлених у ході судового розгляду скарги обставин, суд приходить до переконання про відсутність підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 на дій приватного виконавця, оскільки дії останнього у межах виконавчого провадження № 74793864 вчинені відповідно до закону та в межах повноважень виконавця, а тому у задоволенні скарги

ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст. 258, 260, 447, 451 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд -

постановив:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Сидія Олега Володимировича у виконавчому провадженні № 74793864 відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Повний текст ухвали складено 20.06.2024.

Суддя (підпис) Б.М. Гедз

З оригіналом згідно.

Оригінал ухвали у справі № 462/2523/23

Суддя Б.М.Гедз