Справа № 346/5309/24
Провадження № 2/346/2105/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2024 р.м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Третьякової І.В.

за участю:

секретаря судових засідань - Дутчак Х.В.

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини, -

У С Т А Н О В И В:

30.09.2024р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 згідно рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області у справі № 346/2670/24 на користь позивача на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини від усіх його доходів (прибутків) щомісячно на тверду грошову суму у розмірі 3500 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дітьми повноліття.

Свої вимоги позивач обґрунтувала тим, що з відповідачем по справі вона перебувала в зареєстрованому шлюбі, в якому у них народилося дві доньки: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21 травня 2024 року шлюб між сторонами було розірвано. Також судовим рішенням від 18.07.2024р. з ОСОБА_2 були стягнуті аліменти на утримання молодшої доньки ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини всіх його доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. ОСОБА_1 зазначає, що її матеріальне становище не дозволяє їй майже самостійно утримувати спільну малолітню дитину, оскільки той розмір аліментів, які присуджені до стягнення з відповідача та які він сплачує, не покриває навіть п`яту частину її витрат на доньку. Відтак, позивач вважає, в інтересах дитини буде доцільним стягнення з ОСОБА_2 аліментів в твердій грошовій сумі в заявленому нею розмірі до досягнення молодшою донькою повноліття.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10 жовтня 2024 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, призначено перше судове з викликом сторін. Роз`яснено відповідачу його право подати письмовий відзив разом з доказами, що обґрунтовують доводи заперечень.

Відзив на позовну заяву до суду не надходив.

В судовому засіданні ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Пояснила, що розмір аліментів, які відповідач щомісячно сплачує на утримання їхньої малолітньої доньки ОСОБА_5 складає близько 1400,00 гривень та не забезпечує всіх потреб дитини, оскільки остання має додаткові розвиваючі заняття, ходить на гуртки, а тому потребує більших витрат на своє утримання. Також зазначила, що їхня старша донька ОСОБА_6 досягнула повноліття. На теперішній час вона не працює та не навчається, але все одно потребує матеріальної допомоги від батьків, яку ОСОБА_2 зі своєї сторони, як батько, в добровільному порядку надавати не бажає. З приводу своїх доходів позивач вказала, що офіційно працевлаштована продавцем-касиром в магазині «Ева» та отримує заробітну плату близько 12500,00 грн. в місяць. Про доходи відповідача їй відомо, що ОСОБА_2 отримує пенсію по інвалідності близько 2700,00 грн., а також має інші прибутки, підтвердити наявність яких вона змоги не має. За стягненням з відповідача додаткових витрат на утримання малолітньої доньки позивач не зверталася.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав та просив в його задоволенні відмовити. Зазначив, що належним чином сплачує присуджені йому судовим рішенням аліменти на утримання молодшої доньки в розмірі 1600,00 грн. щомісячно. Сплачувати аліменти в більшому розмірі у нього можливість відсутня, оскільки єдиним його доходом є пенсія, розмір якої є незначним. Також повідомив, що він зареєстрований як ФОП, але підприємницькою діяльністю не займається, будь-яких прибутків від неї не отримує. За станом здоров`я йому не рекомендована тяжка фізична праця, а тому він був змушений зупинити свою підприємницьку діяльність. Наголосив, що жодних додаткових доходів він не отримує, аліменти сплачує в міру своїх фінансових можливостей, а тому не матиме змоги сплачувати аліменти в розмірі, який заявлений до стягнення його колишньою дружиною.

Заслухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що заявлений позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_7 перебували в зареєстрованому шлюбі з 2003 року.

Згідно свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 являються батьками повнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21.05.2024р. шлюб між сторонами було розірвано.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18.07.2024р. позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей було задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 21 травня 2024 року.

Згідно довідки про розмір аліментів, сплачених у твердій грошовій сумі, виданої старшим державним виконавцем Коломийського ВДВС Паращук М. від 20.11.2024р. №12.16-34/124728, у травні-липні 2024р. ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки не сплачував, у серпні 2024р. сплатив аліменти в сумі 6400,00 грн., у вересні 1600 грн., у жовтні-листопаді по 1482,55 грн.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частина перша статті 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

За положеннями статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

В частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки статті 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", стаття 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", стаття 184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі").

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року N 6-143цс13.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

У відповідності до ст. 12, ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами, у контексті статті 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказами у цивільному процесі можуть бути: письмові, речові та електронні докази; висновки експертів; показання свідків.

У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) Велика Палата Верховного Суду вказала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18 (пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18)».

Відповідно до довідки, виданої ТОВ «РУШ» від 19.11.2024р. № РУ000001218, ОСОБА_1 працює у вказаному товаристві з 05.04.2024р. На даний момент займає посаду продавець непродовольчих товарів-касир 3 к. Її дохід за період з 01.08.2024р. по 31.10.2024р. склав 56955,73 грн., з яких за відрахуванням податків їй було виплачено 45849,36 грн., що в середньому становить близько 15 300,00 гривень на місяць.

Досліджуючи матеріальний стан ОСОБА_2 судом було встановлено, що останній є пенсіонером по інвалідності третьої групи за загальним захворюванням по зору, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_3 та довідкою до акту огляду МСЕК серії АВ №0369267.

Згідно довідки про доходи №3003 4003 5854 9020, загальна сума отриманої ОСОБА_2 пенсії за період з 01.01.2024р. по 31.10.2024р., тобто за десять місяців складає 27870,00 грн., що в середньому становить 2787,00 грн. на місяць.

З мотивувальної частини рішення Коломийського міськрайонного суду від 18.07.2024р. слідує, що визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 , судом було враховано, що останній є інвалідом ІІІ групи та отримує дохід у вигляді пенсії по інвалідності у розмірі 2760 та 2980 грн. щомісячно, інших доходів у нього немає.

Відповідно до даних податкової декларації про майновий стан і доходи за 6 місяців 2024 року вбачається, що за вказаний період відповідач, як підприємець, жодних доходів не отримував. Суми податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб/військовий збір йому не нараховувалися. Відомості про рухоме та нерухоме майно відсутні.

З довідки про розмір аліментів вбачається, що ОСОБА_2 сплачує аліменти у мінімальному гарантованому розмірі аліментів на одну дитину, яка визначена ст.. 182 СК України, а саме 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки 1/4 частка його єдиного доходу - пенсії становитиме ще меншу суму.

Таким чином, представлені відповідачем докази підтверджують відсутність змін в його майновому стані в сторону покращення. Нових обставин щодо зміни сімейного стану та стану здоров`я відповідача матеріали справи не містять і на такі обставини сторони не посилалися.

Крім того, порівнюючи відомості про матеріальний стан сторін, суд зауважує, що доходи позивача в п`ять разів є більшими за доходи відповідача.

Суд також бере до уваги, що з моменту ухвалення рішення про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітньої доньки (18.07.2024р.) до моменту звернення ОСОБА_1 до суду з даним позовом (30.09.2024р.) минуло менше двох з половиною місяців і наявність протягом даного періоду істотних обставин, які могли б мати значення для перегляду розміру аліментів в сторону їхнього збільшення суду наведені не були.

В зв`язку з цим, суд констатує, що в порушення ст.. 12, 81 ЦПК України, позивачем в даній справі не було надано доказів того, що після ухвалення рішення про стягнення з ОСОБА_2 аліментів в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, сімейний стан сторін, їхній стан здоров`я та стан здоров`я дитини зазнав будь-яких значимих змін.

Не було доведено ОСОБА_1 і значного покращення майнового стану відповідача, що давало б їй підстави для ініціювання питання про збільшення розміру стягуваних з ОСОБА_2 аліментів на утримання їхньої малолітньої доньки.

Крім цього, будь-яких доводів та мотивів, які б вказували на необхідність зміни способу стягнення аліментів з частки від заробітку (доходу) батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі в позовній заяві не наведено та матеріалами справи не підтверджено.

З приводу доводів ОСОБА_1 про те, що малолітня донька потребує більших витрат на своє утримання, оскільки відвідує позашкільні додаткові заняття (гуртки), суд зазначає, що дійсність таких відвідувань та їхню вартість позивач жодними доказами не підтвердила. Також, суд звертає увагу позивача на те, що вона не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо), відповідно до ст. 185 СК України.

Відтак, з урахуванням вищевикладеного, суд знаходить вимоги позивача необґрунтованими, а тому відмовляє в задоволенні позову.

У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

При такому вирішенні справи, з врахуванням того, що позивач звільнена від сплати судового збору, суд приходить до висновку, що судові витрати слід віднести на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 180, 181, 182, 184, 192 СК України, ст.ст. 12, 81, 89, 137, 141, 263-265, 279, 354-355 ЦПК України, суд ,-

У Х В А Л И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Івано-Франківського апеляційного суду безпосередньо або через Коломийський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 16 грудня 2024 року.

Суддя: Третьякова І. В.