Провадження № 6/761/793/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2024 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Фролової І.В.,

секретаря судового засідання - Коломійця А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в приміщенні суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківського району, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 в інтересах якого діє ОСОБА_8 , ОСОБА_10 про відстрочку виконання рішення,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду міста Києва із заявою, в якій просила суд відстрочити виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04.10.2022 прийнятого у справі № 761/35043/21, щодо вселення ОСОБА_2 , яка на даний час є померлою, ОСОБА_3 , ОСОБА_6 та неповнолітньої ОСОБА_11 в квартиру АДРЕСА_1 , на один рік.

Свої вимоги заявник обґрунтовує тим, що Шевченківським районним судом м Києва у справі за № 761/35043/21 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 та ОСОБА_3 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 до ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківського району, ОСОБА_8 , неповнолітній ОСОБА_9 , в інтересах якого діє ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , 04.10.2022 винесено рішення про задоволення позову та вселення позивачів в квартиру АДРЕСА_1 .

Вказує, що виконання даного рішення на даний час ускладняється, у зв`язку з тим, що до 2014 року вказана квартира перебувала у приватній власності заявника, однак на даний час зареєстровано кримінальне провадження № 0005714 від 30.07.2020 за скоєння кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, досудове розслідування у якому триває та здійснюється органами Національної поліції України.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 30.11.2021 у справі № 757/62817/21-к на квартиру АДРЕСА_1 , накладено арешт із забороною відчуження та розпорядження нею.

Таким чином, враховуючи те, що на даний час спірне майно, в яке відповідно до рішення суду винесеного у справі № 761/35043/21, необхідно вселити позивачів, є речовим доказом у кримінальному провадженні № 0005714 від 30.07.2020 за фактом вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України та на яку ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 30.11.2021 у справі № 757/62817/21-к накладено арешт із забороною відчуження та розпорядження нею, в ході якого також досліджуються факти причетності позивачів до вчинення даного кримінального правопорушення та придбання ними квартири за ціною меншою ніж є її реальна вартість, а ОСОБА_2 померла, є наявні обставини, що ускладнюють виконання рішення, виникла необхідність у відстроченні виконання рішення суду від 04.10.2022 у справі.

Сторони у судове засідання не з`явилися.

В свою чергу, відповідно до вимог ч.2 ст. 435 ЦПК України заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

На підставі зазначеного та враховуючи скорочені строки розгляду заяви, регламентовані ст.ст. 435 України, а також те, що заінтересована особа належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, суд прийшов до висновку про розгляд справи за відсутності заінтересованих осіб.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 04 жовтня 2022 року у справі №761/35043/21 було задоволено позовну заяву ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківського району, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 в інтересах якого діє ОСОБА_8 , ОСОБА_10 про вселення.

Вирішено вселити у квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Постановою Київського апеляційного суду від 29 січня 2024 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_7 було залишено без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 04 жовтня 2022 року без змін.

Водночас, за приписами ч.1 ст.129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання на всій території України, незалежно від обраного судом способу захисту порушеного права позивача (зобов`язання вчинити дії чи стягнення з нього коштів).

Тобто, в будь-якому разі, судове рішення, ухвалене на користь позивача, має бути виконане.

В свою чергу, відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 435 ЦПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Разом з тим, у своїй заяві, заявник посилається на те, що спірне майно, в яке відповідно до рішення суду винесеного у справі № 761/35043/21, необхідно вселити позивачів, є речовим доказом у кримінальному провадженні № 0005714 від 30.07.2020 за фактом вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України та на яку ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 30.11.2021 у справі № 757/62817/21-к накладено арешт із забороною відчуження та розпорядження нею

Таким чином, заявник вважає, що вказана обставина робить неможливим виконання рішення суду у справі №761/35043/21.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 13.03.2018 року у справі №910/18299/16, зміна способу та порядку виконання рішення можлива лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення у порядку і спосіб, які встановлені раніше.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Для цього він зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Так, відповідно до статті 124 Конституції України та статті 18 ЦПК України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Виконання рішення суду є завершальною стадією цивільного процесу і здійснюється у певній процесуальній формі.

В даному випадку, спосіб виконання рішення суду регламентовано Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого ПКМУ від 03.08.2011 №845, яким пердбачений механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення.

Пунктом 3 вказаного Порядку визначено, що рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Згідно ч. 2 ст. 14 ЦПК України, невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом, зокрема, ст.382 КК України передбачена кримінальна відповідальність за невиконання рішення суду.

Виконання судового рішення у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії» наголошує, що право на звернення до суду, гарантоване статтею 6, також передбачає практичне виконання остаточних, обов`язкових для виконання судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду стороні у провадженні. Отже, виконання судового рішення не може відстрочуватися на незаконних підставах.

Так, Верховний Суд у постанові від 06 грудня 2019 року у справі № 2а/0570/6531/2011 дійшов висновку, що відстрочення є відкладенням чи перенесенням дати виконання рішення на новий строк, який визначається судом, та допускається у виняткових випадках, залежно від обставин справи. Підставою для відстрочення можуть бути конкретні існуючі, об`єктивні, виключні обставини, що ускладнюють виконання судового рішення у встановлений строк або фактично унеможливлюють таке. При розгляді заяв щодо відстрочення виконання судового рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому. Наявність підстав для відтермінування має бути доведена боржником. Строки відтермінування знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку для повного виконання рішення суду. Надання такого відстрочення не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника, натомість повинне базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувачів і боржників. Даючи оцінку доводам заяв про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, слід враховувати, що ці заходи не повинні створювати боржнику можливість ухилятися від виконання судового рішення, до уваги повинні братися не лише реальний майновий стан боржника, але й його наміри, що свідчать про бажання виконати рішення.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п.40, Reports of Judgments and Decisions 1997-11); за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 ст. 6 Конвенції права (рішення у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії», № 22774/93, п. 74, ECHR 1999-V).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Стосовно системності Європейський суд з прав людини підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а, отже, сама можливість надання відстрочки виконання судового акта повинна носити виключний характер.

Згідно ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням. За заявою стягувача виконавець може відстрочити або розстрочити виконання рішення (крім судового рішення), за наявності обставин, передбачених частиною першою цієї статті, про що виносить відповідну постанову. За наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Відповідно до ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. При відстроченні або розстроченні виконання судового рішення суд може вжити заходів щодо забезпечення позову. Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю.

Згідно з вимогами ст.ст.78, 81, 435 ЦПК України, саме заявник зобов`язаний довести зазначений локальний предмет доказування, тобто виняткові підстави для розстрочки виконання судового рішення. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд наголошує увагу на тому, що посилання заявника на те, що ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 30.11.2021 у справі № 757/62817/21-к на квартиру АДРЕСА_1 , накладено арешт із забороною відчуження та розпорядження нею, не є достатньою та виключною підставою для відстрчоення виконання рішення суду.

З огляду на викладене, суд не вбачає виняткових обставин, з якими закон пов`язує можливість відстрочення виконання рішення суду, а тому, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про відстрочення виконання рішення суду.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 76-81, 89, 435, 260-261, 352-355 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківського району, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 в інтересах якого діє ОСОБА_8 , ОСОБА_10 про відстрочку виконання рішення - залишити без задоволення.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду ухвали в апеляційному порядку, якщо її не скасовано.

Суддя: