УХВАЛА

18 червня 2024 року

м. Київ

справа № 530/996/21

провадження № 61-6957ск24

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Синельникова Є. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Мальченко Денис Володимирович, на рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 05 червня 2023 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 10 квітня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , приватного акціонерного товариства «Автотранспортне підприємство-15339» про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та зобов`язання повернути земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , Зіньківської міської ради про скасування рішення про державну реєстрацію прав, скасування державної реєстрацій права власності та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом.

Ухвалою Зіньківського районного суду Полтавської області від 04 жовтня 2021 року залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ПрАТ «Автотранспортне підприємство-15339».

Ухвалою Зіньківського районного суду Полтавської області від 02 лютого 2023 року клопотання ОСОБА_2 задоволено. Змінено предмет позову, замінено відповідача.

Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 05 червня 2023 року змінені позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Витребувано з володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 земельну ділянку з кадастровим номером :00:045:0019, площею 2,7089 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану за адресою: Тарасівська сільська рада, Зіньківський район, Полтавська область. Визнано недійсним договір оренди землі від 07 липня 2016 року, укладений між ОСОБА_3 та ПрАТ «Автотранспортне підприємство-15339» щодо оренди земельної ділянки з кадастровим номером :00:045:0019, площею 2,7089 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої за адресою: Тарасівська сільська рада, Зіньківський район, Полтавська область. Зобов`язано ПрАТ «Автотранспортне підприємство-15339» повернути ОСОБА_2 земельну ділянку з кадастровим номером :00:045:0019, площею 2,7089 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану за адресою: Тарасівська сільська рада, Зіньківський район, Полтавська область. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 10 квітня 2024 року апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у розгляді справи, - ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 05 червня 2023 року в частині розподілу судових витрат змінено, виключено вказівку на солідарне стягнення з відповідачів судового збору, стягнуто з ОСОБА_3 та ПрАТ «Автотранспортне підприємство-15339» на користь ОСОБА_2 судові витрати у рівних частках - по 1 362,00 грн з кожного. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

13 травня 2024 року ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Мальченко Д. В., звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 05 червня 2023 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 10 квітня 2024 року (повний текст якої складено 18 квітня 2023 року), направити справу на новий розгляд.

Ухвалою Верховного Суду від 27 травня 2024 року касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків, а саме: надіслання уточненої редакції касаційної скарги, в якій необхідно зазначити підстави, на яких подається касаційна скарга з урахуванням положень статті 389 ЦПК України, з копіями касаційної скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи; надання документу на підтвердження сплати судового збору у встановлених законом порядку і розмірі.

З аналізу уточненої редакції касаційної скарги, яка надійшла на виконання ухвали Верховного Суду від 27 травня 2024 року, слідує, що заявниця у повній мірі не усунула недоліки касаційної скарги, оскільки не визначила підстави касаційного оскарження судового рішення, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України.

ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Мальченко Д. В., у касаційній скарзі та в уточненій касаційній скарзі зазначає, що суди першої та апеляційної інстанції належним чином не дослідили зібрані у справі докази та не надали їм належної правової оцінки, також формально посилається на пункти 1 та 4 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

У відповідності до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою касаційного оскарження може бути недослідження судами зібраних у справі докази, але за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу

Саме по собі посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права без обґрунтування випадків (випадку), передбачених у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, що унеможливлює відкриття касаційного провадження.

Коректне визначення підстав касаційного оскарження має важливе значення, оскільки суд касаційної інстанції, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження (приписи частини першої статті 400 ЦПК України).

Процесуальний закон покладає на заявника обов`язок зазначати у касаційній скарзі мотиви щодо неправильного застосування конкретних норм матеріального та/або порушення норм процесуального права, яке допустили суди попередніх інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень та чітко визначити конкретну підставу (підстави) касаційного оскарження судового рішення, передбачену (передбачені) статтею 389 ЦПК України, з вказівкою на відповідні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом.

Заявниця мала чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судами попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях, чи відсутність такого висновку.

Верховний Суд наголошує на тому, що суд касаційної інстанції здійснює перегляд ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій судових рішень у випадках, кожен з яких окремо передбачений процесуальним законом. Стадія касаційного перегляду не є обов`язковою стадією для усіх видів судових проваджень, а перегляд рішень у касаційному порядку відбувається виключно з підстав, що визначені процесуальним законом. Верховний Суд є судом права і здійснює перегляд постановлених та оскаржених судових рішень повністю лише у питанні правильності застосування судами норм права. Норми процесуального права, які регулюють процедуру доступу до суду касаційної інстанції, слід визнати такими, що відповідають критеріям правової визначеності й передбачуваності.

Подані заявницею процесуальні документи свідчать про те, що у відведений судом строк (станом на 19 червня 2024 року) вимоги ухвали Верховного Суду від 27 травня 2024 року у повній мірі не виконані (у касаційній скарзі та уточненій касаційній скарзі не визначені та не обґрунтовані підстави касаційного оскарження судових рішень, визначені процесуальним законом), що не дозволяє суду касаційної інстанції вирішити питання про відкриття касаційного провадження.

Відповідно до частини третьої статті 185, частини другої статті 393 ЦПК України у разі невиконання ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається заявникові.

Відсутність у касаційній скарзі передбачених ЦПК України підстав оскарження судового рішення в касаційному порядку є передбаченою пунктом 4 частини четвертою статті 393 ЦПК України підставою для її повернення.

За загальним правилом, повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статтями 185, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Мальченко Денис Володимирович, на рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 05 червня 2023 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 10 квітня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , приватного акціонерного товариства «Автотранспортне підприємство-15339» про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та зобов`язання повернути земельну ділянку, - повернути особі, яка подала касаційну скаргу.

Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити особі,

яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Синельников