Справа №522/4516/24
Провадження №2/522/4031/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

19 червня 2024 року м. Одеса

Приморський районний суд міста Одеси у складі головуючої судді Косіциної В.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

26 березня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якій позивач просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитними договорами у розмірі 29 372,82 гривень, а також судові витрати.

У позовній заяві позивач вказує на те, що не заперечує проти постановлення заочного рішення по справі.

За результатами автоматизованого розподілу справи між суддями, справа передана на розгляд судді Косіциній В.В.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2024 року провадження у справі відкрито. Встановлено, що справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалу суду від 10.04.2024 року було надіслано на адресу відповідача листом з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, проте, згідно сервісу перевірки статусу відстеження АТ «УКРПОШТА», відправлення не вручене під час доставки, лист повернуто із відміткою «закінчення встановленого терміну зберігання».

11 квітня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів, у якому заявник просить долучити до матеріалів справи первинні документи.

Будь яких інших заяв або клопотань від учасників справи не надходило.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 4,5 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Враховуючи те, що відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався, про відкриття провадження був повідомлений належним чином а також те, що позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд, керуючись положеннями ст. 280 ЦПК України вважає за можливе ухвалити у справі заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказах.

Суд дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Щодо кредитного договору №30521-02/2023, суд зазначає наступне.

19 лютого 2023 року між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту №30521-02/2023, за яким ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» надало ОСОБА_1 кредит у розмірі 5 000,00 гривень строком на 25 днів, тобто, до 15.03.2023 року, розмір відсотків 2,5% на добу,

12 березня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» із заявою на відстрочення зобов`язання за Договором про надання фінансового кредиту, у якому просила відстрочити виконання зобов`язання на 10 днів. Відповідно до додаткової угоди від 12.03.2023 до договору про надання фінансового кредиту №30521-02/2023 від 19.02.2023 року, виконання зобов`язання відстрочено до 21.03.2023 року.

18 березня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» із заявою на відстрочення зобов`язання за Договором про надання фінансового кредиту, у якому просила відстрочити виконання зобов`язання на 10 днів. Відповідно до додаткової угоди від 18.03.2023 року до договору про надання фінансового кредиту №30521-02/2023 від 19.02.2023 року, виконання зобов`язання відстрочено до 27.03.2023 року.

Відповідно до довідки ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» №2919_41 від 29.03.2024 року, ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» зобов`язання за кредитним договором виконала, перерахувавши на користь ОСОБА_1 грошову суму і розмірі 5 000,00 гривень.

26 вересня 2023 року між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «ІНВЕСТРУМ ГРУП» було укладено договір факторингу №26092023 за яким фактор зобов`язався передати грошові кошти в розпорядження клієнта, а клієнт відступити фактору право грошової вимоги, строк зобов`язання за якою настав або виникне в майбутньому.

За зазначеним договором право вимоги також було відступлено щодо заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №30521-02/2023, що підтверджується витягом з реєстру боржників до договору факторингу №26092023 від 26.09.2023 року, та відповідно до якого розмір заборгованості за ОСОБА_1 становить 19 650,00 гривень.

ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» договір факторингу виконав сплативши на користь ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» грошову суму у розмірі 1 345 751,69 гривень, що підтверджується копією платіжної інструкції №20252 від 29.09.2023 року.

У відповідності до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до положень ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ч.1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України).

Ч.2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Ч.2 ст.1050 ЦК України встановлено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки

Судом встановлено, що відповідач своєчасно не повернув грошові кошти для погашення заборгованості за кредитними договорами, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договорів, що має відображення у розрахунках заборгованості за договорами. Таким чином, у порушення умов кредитних договорів, а також статей 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаними договорами - не виконав.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором, розмір заборгованості становить 19 650,00 гривень та складається з:

- основна сума боргу 5 000,00 гривень;

- заборгованість за відсотками 14 650,00 гривень.

Проте, суд не погоджується із розрахунком заборгованості з огляду на наступне.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 5 квітня 2023 року по справі №910/4518/16 вказала, що Регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні.

Інакше кажучи, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.28)).

На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором.

Велика Палата Верховного Суду нагадує, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання (пункт 17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц). Тому наслідки порушення грошового зобов`язання не можуть залежати від того, з яких підстав виникло грошове зобов`язання: з позадоговірних чи договірних відносин, або з якого саме договору.

Якщо грошове зобов`язання виникло з договірних відносин, то прострочення його виконання призводить до відповідальності боржника перед кредитором, зокрема - настання обов`язку зі сплати процентів річних у розмірі, встановленому законом або договором, але саме грошове зобов`язання залишається при цьому незмінним. Наприклад, якщо боржник не сплатив гроші за куплене майно, надані послуги в певній сумі, то прострочення грошового зобов`язання не змінює його розміру, яке залишається без змін незалежно від часу прострочення, але в боржника виникає додатковий обов`язок щодо сплати річних процентів, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України.

Так само якщо боржник не сплатив суму боргу, яка складається з тіла кредиту та процентів, нарахованих в певній сумі на час закінчення строку кредитування чи на час пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, то прострочення такого грошового зобов`язання не призводить до подальшої зміни його розміру, але в боржника виникає додатковий обов`язок щодо сплати річних процентів, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України.

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що підхід, за якого проценти за «користування кредитом» могли нараховуватися та стягуватися за період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, не тільки не відповідає правовій природі таких процентів, а й призводить до вочевидь несправедливих результатів. Так, неможливо розумно пояснити, чому, наприклад, замовник робіт або послуг, який прострочив їх оплату, має сплачувати проценти річних за статтею 625 ЦК України, розмір яких може бути зменшений судом, якщо він надмірно великий порівняно зі збитками кредитора, а за прострочення повернення кредиту в такій самій сумі позичальник має додатково сплачувати ще й проценти як плату за «користування кредитом», розмір якої не може бути зменшений судом.

Викладене вище свідчить, що наслідки порушення грошового зобов`язання є однаковими незалежно від того, з якого договору таке зобов`язання виникло: з договору купівлі-продажу, договору про виконання робіт, кредитного договору тощо.

Отже, у разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Такі висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 646/14523/15-ц, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (пункт 8.35).

Також Велика Палата Верховного Суду нагадує, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (пункт 8.22)).

При цьому компенсаторний характер процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за «користування кредитом» (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за «користування кредитом», до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за «користування кредитом», так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора як у вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника (наприклад, звернути стягнення на заставне майно боржника або стягнути борг з поручителя).

Несправедливість цього підходу стає особливо очевидною у випадках, коли ринковий розмір процентів за «користування кредитом» за час після укладення кредитного договору істотно знизився. У таких випадках кредитор стає навіть більше зацікавлений у невиконанні договору, ніж у задоволенні своїх вимог. За такого підходу кредитор може продовжувати нарахування процентів за «користування кредитом» (який при цьому навіть не надавався на новий строк) у розмірі, якого вже не існує на ринку. Цим самим створюються штучні передумови для банкрутства підприємств та збільшення кількості фізичних осіб, які не мають надії повернутися до нормального життя інакше, як через банкрутство, що негативно відбивається на економіці та підвищує соціальну напруженість.

Такий підхід вочевидь не відповідає балансу інтересів сторін кредитного договору та призводить до того, що кредитор не використовує ефективні способи захисту своїх прав (звернення стягнення на заставне майно боржника, стягнення боргу з поручителя тощо) одразу після порушення боржником умов договору.

Також слід мати на увазі, що, на відміну від розміру процентів за «користування кредитом», розмір процентів як відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання може бути зменшений судом (пункт 8.38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18).

Велика Палата ВС у постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 зробила висновок про те, що припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Відповідно до умов кредитного договору та заявок про відстрочення виконання зобов`язання за договором, строк кредитного договору становить 25 днів. Саме у межах зазначеного строку, повинно здійснюватися нарахування відсотків у розмірі 2,5% за користування кредитом.

З огляду на те, що як первісним так і новим кредитором з моменту відступлення права вимоги нарахування штрафних санкцій не здійснювалося, суд доходить до висновку про те, відсотки у розмірі 14 650,00 гривень нараховані неправомірно, а розрахунок заборгованості повинен виглядати наступним чином:

- основна сума боргу 5 000,00 гривень;

- заборгованість за відсотками за користування кредитом 3 125,00 гривень (5000 (сума кредиту) * 2,5 (відсотки за користування кредиту)/100*25 (строк користування кредитом).

Отже, загальний розмір заборгованості за кредитним договором №30521-02/2023 становить 8 125,00 гривень.

Щодо кредитного договору №305/5940912-СК, суд зазначає наступне.

11 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернулася до АТ «ТАСКОМБАНК» із заявою-договором про приєднання до Публічної пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №305/5940912-СК, у якому вказано, що сума бажаного кредитного ліміту становить 20 000,00 гривень.

Відповідно до паспорту споживчого кредиту, розмір кредитної лінії може бути у розмірі від 0 до 100 000,00 гривень (залежно від суму, погодженої в заявці на кредит). Строк кредитування 12 місяців, розмір відсотків 44,70% річних.

20 травня 2021 року між АТ «ТАСКОМБАНК» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №НІ/11/3-Ф, за яким фактор зобов`язується передати клієнту суму фінансування, а клієнт зобов`язується відступити факторові права вимоги за кредитними договорами.

ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» договір факторингу виконав сплативши грошову суму у розмірі 1 173 792,19 гривень, що підтверджується копією платіжної інструкції №17106 від 20.05.2021 року.

За зазначеним договором було відступлене право вимоги щодо ОСОБА_1 за кредитним договором №305/5940912-СК від 11.02.2019 року, що підтверджується копією витягу з реєстру прав вимоги до договору факторингу №НІ/11/3-Ф. Загальна сума заборгованості за кредитним договором становила 5 882,62 гривні.

Судом встановлено, що відповідач своєчасно не повернув грошові кошти для погашення заборгованості за кредитними договорами, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договорів, що має відображення у розрахунках заборгованості за договорами. Таким чином, у порушення умов кредитних договорів, а також статей 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаними договорами - не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №305/5940912-СК від 11.02.2019 року становить 5 882,62 гривень та складається з:

- заборгованість по основному боргу 3 065,50 гривень;

- заборгованість по процентам 2017,12 гривень;

- пеня 800,00 гривень.

Суд погоджується із зазначеним розрахунком, та доходить до висновку про те, що грошова сума у розмірі 5 882,62 гривень є тією сумою, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 в якості заборгованості за кредитним договором №305/5940912-СК від 11.02.2019 року.

Щодо кредитного договору №, суд зазначає наступне.

23 березня 2019 року між ТОВ «ФК ІНВЕСТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту №, за яким ТОВ «ФК ІНВЕСТ ФІНАНС» передав ОСОБА_1 грошову суму у розмірі 1 300,00 гривень на строк 30 днів, процентна ставка 474,50% річних.

Факт виконання «ФК ІНВЕСТ ФІНАНС» зобов`язання за кредитним договором перед ОСОБА_1 підтверджується інформаційно довідкою ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» від 02.04.2024 року №19/04.

11 травня 2021 року між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС» укладено договір факторингу №11052021 яким фактор зобов`язався передати грошові кошти в розпорядження клієнта, а клієнт відступити фактору право грошової вимоги, строк зобов`язання за якою настав або виникне в майбутньому.

За зазначеним договором було відступлене право вимоги, зокрема, щодо заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №249070000, що підтверджується витягом з реєстру боржників до договору факторингу, та відповідно до якого загальний розмір заборгованості за договором склав 3 840,20 гривень.

ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» договір факторингу виконав сплативши грошову суму у розмірі 3 656 809,39 гривень, що підтверджується копією платіжної інструкції №17091 від 13.05.2021 року.

Судом встановлено, що відповідач своєчасно не повернув грошові кошти для погашення заборгованості за кредитними договорами, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договорів, що має відображення у розрахунках заборгованості за договорами. Таким чином, у порушення умов кредитних договорів, а також статей 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаними договорами - не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № від 23.03.2019 року становить 3 480,20 гривень та складається з:

- заборгованість по основному боргу 1 300,00 гривень;

- заборгованість за відсотками 2 540,20 гривень.

Суд не погоджується із зазначеним розрахунком заборгованості з огляду на наступне.

Велика Палата ВС у постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 зробила висновок про те, що припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Відповідно до умов кредитного договору та заявок про відстрочення виконання зобов`язання за договором, строк кредитного договору становить 30 днів. Саме у межах зазначеного строку, повинно здійснюватися нарахування відсотків у розмірі 474,5% річних за користування кредитом.

Суд додатково зазначає про те, що умови договору не містять підстав для його автопролонгації. Також, з матеріалів справи не вбачається, що боржник звертався із пропозицією про продовження строку користування кредитом, а тому, відсотки за користування кредитом мали б нараховуватися протягом 30 днів. Після закінчення строку користування кредитним договором нарахування підлягають штрафні санкції, передбачені статтею 625 ЦК України.

З огляду на те, що як первісним так і новим кредитором з моменту відступлення права вимоги нарахування штрафних санкцій не здійснювалося, суд доходить до висновку про те, відсотки у розмірі 2 540,20 гривень нараховані неправомірно, а розрахунок заборгованості повинен виглядати наступним чином:

- основна сума боргу 1 300,00 гривень;

- заборгованість за відсотками за користування кредитом 507,00 гривень (1300 (сума кредиту) * 474,5 (відсотки за користування кредиту)/100/365(кількість днів у році)*30 (строк користування кредитом).

Отже, загальний розмір заборгованості за кредитним договором № від 23.03.2019 року становить 1 807,00 гривень.

Враховуючи зазначене, суд доходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовної заяви та стягнення з ОСОБА_1 грошової суми у розмірі 15 814,62 гривні, що складається з:

- заборгованості за кредитним договором №30521-02/2023 у розмірі 8 125,00 гривень;

- заборгованості за кредитним договором №305/5940912-СК від 11.02.2019 року у розмірі 5 882,62 гривень;

- заборгованість за кредитним договором № від 23.03.2019 року у розмірі 1 807,00 гривень.

Щодо суми сплаченого судового збору, суд зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача суму судових витрат.

Згідно платіжної інструкції №61502 від 05.03.2024 року, позивач сплатив 3 028,00 гривень в якості судового збору.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, сума судового збору, яка була б пропорційна задоволеним позовним вимогам та яка підлягає стягненню з відповідача становить 1 630,27 гривень.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 526, 527, 549-552, 625, 629, 1046-1054 ЦК України, ст.ст. 141, 263 265, 279, 282-283 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з відповідача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, , заборгованість за кредитним договором 30521-02/2023 від 19.02.2023 року у розмірі 8 125 (вісім тисяч сто двадцять п`ять) гривень 00 (нуль) копійок.

Стягнути з відповідача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, , заборгованість за кредитним договором №305/5940912-СК від 11.02.2019 року у розмірі 5 882 (п`ять тисяч вісімсот вісімдесят дві) гривні 62 (шістдесят дві) копійки.

Стягнути з відповідача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, , заборгованість за кредитним договором № від 23.03.2019 року у розмірі 1 807 (одна тисяча вісімсот сім) гривень 00 (нуль) копійок.

Стягнути з відповідача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, , суму сплаченого судового збору, пропорційну задоволеним позовним вимогам у розмірі 1 630 (одна тисяча шістсот тридцять) гривень 27 (двадцять сім) копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вказаний строк може бути поновлений судом за заявою відповідача, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене позивачем безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складання.

Текст рішення складено та підписано 19 червня 2024 року.

Суддя Косіцина В.В.

19.06.2024