справа № 361/5585/21
провадження № 2/361/223/24
УХВАЛА

28 травня 2024 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого-судді Дутчака І.М.,
за участю секретаря Лебідя В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору дарування земельної ділянки недійсним,

в с т а н о в и в :

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , у якому просила суд визнати недійсним договір дарування земельної ділянки площею 0,0570 га, кадастровий номер :01:027:0017, що розташована за адресою: Київська область, Броварський район, село Княжичі, садове товариство Осинка, укладений між відповідачами 24 квітня 2020 року, посвідчений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Цопіним Л.О., який зареєстрований реєстрі за № 144.

14 травня 2024 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Скопич М.С. подала до суду заяву, у якій зазначала, що на даний час у позивача відпала необхідність продовжувати розгляд цієї цивільної справи, тому просила суд залишити зазначений позов ОСОБА_1 без розгляду відповідно до ст. 257 ЦПК України.

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Скопич М.С. у дане судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися судом належним чином, про причини неявки суд вони не повідомили.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Литвиненко М.В. у судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд вони не повідомили.

Відповідач ОСОБА_3 і її представник адвокат Литвиненко М.В. у судове засідання не з`явилися, останній подав до суду клопотання, у якому просив суд розглянути справу за їхньої відсутності.

Перевіривши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків.

11 січня 2022 року ухвалою суду провадження у справі відкрито, призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

16 вересня 2022 року ухвалою суду підготовче провадження у даній справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті на 11 жовтня 2022 року.

За змістом ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У ч. 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 64 ЦПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки.

За змістом п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Враховуючи викладене, стадію судового процесу, а саме розгляд цивільної справи по суті, положення п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, якими позивач наділений правом подати заяву про залишення позову без розгляду до початку розгляду судом справи по суті, тому суд вважає, що заява представника позивача адвоката Скопич М.С. про залишення позову ОСОБА_1 без розгляду з цих підстав, за заявою позивача, задоволенню не підлягає.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у рішеннях від 28 жовтня 1998 року у справі Осман проти Сполученого королівства та від 19 червня 2001 року у справі Креуз проти Польщі зазначив, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду, за своєю природою, потребує регулювання з боку держави. Сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії ЄСПЛ вказав на те, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому неодноразово наголошував ЄСПЛ у своїх рішеннях. Відтак у кожному випадку заявник при зверненні до суду зобов`язаний дотримуватися норм процесуального законодавства.

За змістом норм п. 2 ч. 2 ст. 43, ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

У ч. 13 ст. 128 ЦПК України передбачено, що за наявності відповідної письмової заяви учасника справи, який не має офіційної електронної адреси, та технічної можливості, повідомлення про призначення справи до розгляду та про дату, час і місце проведення судового засідання чи проведення відповідної процесуальної дії може здійснюватися судом з використанням засобів мобільного зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, шляхом надсилання такому учаснику справи текстових повідомлень із зазначенням веб-адреси відповідної ухвали в Єдиному державному реєстрі судових рішень, в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.

Згідно із ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

31 липня 2023 року позивач ОСОБА_1 подала до суду заяву про отримання нею судових повісток в електронному вигляді на її номер мобільного телефону, у якій остання зобов`язалася повідомляти суд про зміну номера телефону та обставини, які перешкоджатимуть отриманню електронних повісток.

01 листопада 2023 року позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Скопич М.С. у судове засідання не з`явилися, остання подала до суду заяву про відкладення розгляду справи, у зв`язку із зайнятістю адвоката у проведенні слідчих дій, а також тим, що дата цього судового засідання була визначена судом без присутності представника позивача.

У зв`язку із неявкою 01 листопада 2023 року у судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи судом було перенесено на 21 лютого 2024 року.

21 лютого 2024 року позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд вона не повідомила, заява про розгляд справи за її відсутності до суду не надходила.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судове засідання теж не з`явилися.

У зв`язку із першою неявкою без поважних причин позивача ОСОБА_1 у судове засідання 21 лютого 2024 року, з метою забезпечення останній права на участь в судовому засіданні, розгляд даної цивільної справи судом було перенесено на 28 травня 2024 року.

28 травня 2024 року позивач ОСОБА_1 у судове засідання повторно не з`явилася, про причини другої неявки суд не повідомила, заява про розгляд справи за відсутності позивача до суду теж не надходила.

Про зазначені судові засідання у справі, призначені судом на 21 лютого та 28 травня 2024 року, позивач ОСОБА_1 повідомлялася судом належним чином шляхом направлення їй SMS-повідомлень на вказаний нею особисто у заяві про отримання електронних повісток номер телефону, які ОСОБА_1 отримала, що підтверджується довідками про доставку цих судових повісток позивачу у додаток Viber.

Представник позивача адвокат Скопич М.О. у судове засідання 28 травня 2024 року теж не з`явилася, подала до суду 14 травня 2024 року зазначену вище заяву про залишення без розгляду позову ОСОБА_1 про визнання договору дарування недійсним, оскільки на даний час у позивача відпала необхідність продовжувати розгляд цієї цивільної справи.

Згідно із ч. ч. 3, 4 ст. 263 ЦПК України судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У ч. 5 ст. 223 ЦПК України встановлено, що у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився у підготовче засідання чи в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Аналіз норм ч. 5 ст. 223, п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України свідчить про те, що залишення позовної заяви без розгляду у випадку повторної неявки позивача в судове засідання можливе за наявності встановлення судом двох таких обставин: повторної, тобто другої підряд неявки у судове засідання позивача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, та ненадходження від позивача до суду заяви про розгляд справи за його відсутності, якщо його неявка у судове засідання перешкоджає вирішенню судом спору по суті. Повторна неявка у судове засідання належним чином повідомленого позивача чи його представника є підставою для залишення позову без розгляду незалежно від причин другої поспіль неявки.

Повторна неявка позивача в судове засідання, незалежно від поважності її причин, дає суду підстави залишити позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, та його неявка не перешкоджає вирішенню спору по суті.

Процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки до суду позивача чи його представника. Такі положення процесуального закону пов`язані з принципом диспозитивності цивільного судочинства, за змістом якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Вказані вище правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07 серпня 2020 року у справі № 405/8125/15-ц, від 21 вересня 2020 року у справі № 658/1141/18, від 29 липня 2021 року у справі № 359/7882/19, від 22 вересня 2021 року у справі № 465/205/17, від 28 жовтня 2021 року у справі № 465/6555/16-ц, від 03 лютого 2023 року у справі № 683/1861/19 та від 28 березня 2023 року у справі № 711/7486/19.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 січня 2023 року у справі № 9901/278/21 виклала правовий висновок та зазначила, що, ініціювавши судовий розгляд справи, позивач насамперед повинен активно використовувати визначені законом процесуальні права, здійснювати їх з метою, з якою такі права надано. Реалізація особою процесуальних прав невіддільна від виконання нею процесуального обов`язку щодо сприяння встановленню в судовому процесі дійсних обставин у справі з метою отримання правосудного судового рішення.

Суд встановив, що позивач ОСОБА_1 , будучи повідомленою належним чином про дату, час і місце судового розгляду, 21 лютого та повторно 28 травня 2024 року у судове засідання не з`явилася, заява про розгляд справи за її відсутності до суду не надходила, неявка сторони позивача перешкоджає вирішенню судом цього спору по суті.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовна заява ОСОБА_1 про визнання договору дарування земельної ділянки недійсним підлягає залишенню без розгляду відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

На підставі викладеного вище, керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 12, 13, 43, 44, 128, 130, 131, 223, 257, 259, 260, 263 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору дарування земельної ділянки недійсним залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено ЦПК України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя Дутчак І. М.