УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2024 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Верещінської І.В.,

за участю секретаря Прищепи С.С.,

представника заявника Бреуса С.М. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Києва заяву ОСОБА_2 про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2023 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вищевказаною скаргою, у якій просить суд визнати виконавчий лист від 29.04.2013 року № 2-5304/12 виданий Солом`янським районним судом м. Києва таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування скарги зазначає, що рішенням Солом?янського районного суду м. Києва від 10.10.2012 року були задоволені вимоги ПАТ КБ «Експобанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення солідарно заборгованості кредитом у розмірі 373 416,33 грн та судового збору в розмірі 3219 грн.

Вказує, що на підставі вищезазначеного рішення, видано виконавчий лист від 29.04.2013 року № 2-5304/12. Строк пред`явлення вказаного виконавчого листа до виконання 1 рік. Так, первісний кредитор ПАТ КБ «Експобанк» скориставшись своїм правом звернувся до органів примусового виконання судових рішень з вказаним виконавчим листом. Проте 4 жовтня 2016 року даний виконавчий документ був повернутий стягувачу, про що міститься відмітка на виконавчому документі. Після цього протягом 1 року стягувач не звертався до органів примусового виконання судових рішень з метою пред?явлення до примусового виконання виконавчого документа, що підтверджується Витягом з Автоматизованої системи виконавчого провадження. Таким чином, на думку заявника, станом на листопад 2017 року стягувачем було пропущено строк пред`явлення до примусового виконання виконавчого документу.

Зазначає, що після завершення строку для пред?явлення до виконання вказаного виконавчого документу - 06 березня 2018 року між Публічним акціонерним товариством КБ «Експобанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» був укладений Договір № 51 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, згідно з яким ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до особи, яка являється боржником ПАТ КБ «Експобанк», включно і до ОСОБА_2 , а тому ухвалою Солом?янського районного суду м. Києва від 12.09.2018 року була задоволена заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» про заміну стягувача у виконавчому листі у справі про стягнення заборгованості. Стягувача ПАТ «КБ «Експобанк» у справі за позовом ПАТ «КБ «Експобанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості замінено на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп». Стверджує, що судом і було замінено стягувача проте строк залишався для пред`явлення виконавчого документа пропущеним, тому стягувач Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Дніпрофінансгруп» у 2019 році звертався до Солом?янського районного суду м. Києва з заявою про видачу дубліката виконавчого документа № 2-5304/12, оскільки він був втрачений, та щодо поновлення строку для його пред`явлення. Проте 15 травня 2019 року Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва було повністю відмовлено стягувачу, у видачі дублікату виконавчого документа № 2-5304/12 у поновленні строку для пред`явлення його до виконання. Дана ухвала набрала законної сили, нових звернень до суду стягувач не подавав. Вказує, що стягувач зловживаючи своїми правами продовжував звертатися до приватних виконавців, навіть під час розгляду судом про поновлення строків пред?явлення до виконання та видачі дубліката згаданого виконавчого листа, а саме: 13 листопада 2018 року до приватного виконавця Кісельової В.В. та відкрито виконавче провадження НОМЕР_2, яке потім було завершене (наявна відмітка на виконавчому листі) та 11 листопада 2019 року до приватного виконавця Куземченка А.С. та відкрито виконавче провадження НОМЕР_1, яке потім було завершене (наявна відмітка на виконавчому листі).

У свою чергу, 26 вересня 2023 року приватним виконавцем Жаботинським І.В. повторно помилково, на думку заявника, було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_3 на підставі виконавчого листа № 2-5304/12 від 29 квітня 2013 року, строк пред?явлення якого був завершений ще у 2017 році.

У зв`язку із наведеним, заявник звернувся до суду за захистом свої порушених прав, та просить суд задовольнити вимоги скарги в повному обсязі.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 - адвокат Бреус С.М. - заяву підтримав та просив її задовольнити.

Директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» надала до суду відзив. Відповідно до якого заперечує стосовно обставин викладених в заяві та просить суд відмовити в її задоволенні у повному обсязі. У судове засідання представника товариство не направило.

Суд, заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши матеріали заяви та надані учасниками докази, приходить до наступного висновку.

Так, частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях зазначає, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось не виконаним відносно однієї зі сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинне розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції (рішення від 28.07.1999 у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії», рішеннявід 19.03.1997 у справі «Горнсбі проти Греції»).

Відповідно до ч.1ст. 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Згідно ч. 2 ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Згідно правового висновку Верховного Суду в постанові від 16 січня 2018 року у справі №755/15479/14-ц, підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Відповідно до п. 5 Узагальнення Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» від 25 вересня 2015 року, процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явленняцього листа до виконання.

Верховний Суд України в постанові від 22 березня 2017 року у справі № 755/6665/15-ц зазначив, що питання про визнання виконавчого листа, таким, що не підлягає виконанню є перешкодою для звершення судового провадження.

Норма ч. 2 ст. 432 ЦПК Українимає чітку конструкцію й передбачає, що у разі якщо виконавчий лист було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, якщо його було видано помилково,чи коли стягувач подав виконавчий документ для примусового виконання після виконання добровільного повного чи часткового виконання зобов`язань боржником чи іншою особою або після припинення зобов`язань боржника з іншої підстави, що визначено главою 50 Цивільного кодексу України чи іншим законом.

Так, рішенням Солом?янського районного суду м. Києва від 10.10.2012 року були задоволені вимоги ПАТ КБ «Експобанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення солідарно заборгованості кредитом у розмірі 373 416,33 грн та судового збору в розмірі 3219 грн.

На підставі вказаного рішення судом видано виконавчі листи, серед яких від 29.04.2013 року № 2-5304/12, який було пред`явлено ПАТ КБ «Експобанк» до виконавчого відділлу ДВС Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві в липні 2013 року та було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_6. За результатами проведення виконавчих дій державним виконавцем 04.10.2016 року винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», який було отримано стягувачем.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 23 та ч. 5 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції від 12.06.2016 року, яка діяла на день завершення виконавчого провадження визначено, що у разі повернення виконавчого документа стягувану у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого листа документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення , а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржники, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника , - з моменту закінчення дії відповідної заборони.

Так згідно п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» - повернення виконавчого документа стягувачу, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документу до виконання протягом строків , встановлених статтею 22 цього Закону.

В подальшому, згідно договору про відступлення прав вимоги від 06.03.2018 року, право вимоги за договором кредиту і забезпечення №102/2007 USD, укладеним 20.12.2007р. між ПАТ КБ «Експобанк» та ОСОБА_3 та договором поруки, укладеним 20.12.2007 року між ПАТ КБ «Експобанк» та ОСОБА_2 , первісний кредитор відступив права вимоги на користь ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінанструп» разом з усіма додатками до нього та додатковими договорами (угодами), договорами про внесення змін, змінами і доповненнями, що є невід?ємними частинами.

Факт відступлення права вимоги встановлено ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 12.09.2018 року.

Так, повторне звернення до приватного виконавця стягувачем відбулось 13.11.2018 року, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_4 від 13.11.2018 року.

Відповідно до 4.1 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції від 10.11.2018року, визначено, що виконавчі документи можуть бути пред?явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стяувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред?явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Таким чином, очевидно, що після звершення виконавчого провадження № НОМЕР_6 у жовтні 2016 року до відкриття виконавчого провадження у листопаді 2018 року не минуло трьох років, визначених законом. В подальшому, за результатами проведення виконавчих дій державним виконавцем 28.08.2019 року винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві.

Відповідно до 4.5 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції від 19.01.2019 року, яка діяла на день завершення виконавчого провадження № НОМЕР_5, визначено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв?язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред?явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв?язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Повторне звернення до приватного виконавця стягувачем відбулось 11.11.2019 року, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_7 від 11.11.2019 року.В подальшому, за результатами проведення виконавчих дій державним виконавцем 03.08.2023 року винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві, на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до 4.1 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження, в редакції від 21.10.2019 року, яка діяла на день відкриття виконавчого провадження визначено, що виконавчі документи можуть бути пред?явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документв, за якими стягуватем є держава або державний орган, які можуть бути пред?явлені до примусового виконання протятом трьох місяців

Отже з часу завершення виконавчого провадження № НОМЕР_5 у 28.08 2019 року не минуло і року, як стягувачем було пред?явлено Виконавчий документ до виконання.

Так, 26.09.2023 року приватним виконавцем було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_3.

Відповідно до 4.1 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції від 03.08.2023року, яка діяла на день відкриття виконавчого провадження НОМЕР_8, визначено, що виконавчі документи можуть бути пред?явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред?явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Як встановлено судом, з дня завершення виконавчого провадження НОМЕР_1 і до відкриття виконавчого провалження НОМЕР_8 минуло менше місяця. Отже, стягувачем не було пропущено строків пред?явлення Виконавчого документа до виконання.

Слід зазначити, що у зв?язку із втратою виконавчого документу про стягнення з ОСОБА_3 , ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» зверталось до суду із заявою від 21.09.2018 року про заміну стягувача у виконавчому листі, поновлення строків пред?явлення виконавчого документу до виконання та видачу дублікату виконавчого документа.

Викладене підтверджується змістом ухвали Солом?янського районного суду м. Києва від 15.05.2019 року, та спростосує доводи заявника стосовно того, що ухвалою Солом?янського районного суду м. Києва було відмовлено стягувачу у поновленні строку та видачі дублікату виконавчого документа про стягнення саме з ОСОБА_2 суми боргу, оскільки стягувач не звертався до суду із такими заявами .

Враховуючи викладене, підстави для визнання вказаного виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню відсутні.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 76-81, 83, 260, 261, 352, 354, 355, 432 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.В. Верещінська