ЄУН № 337/4687/21
Провадження № 2/337/744/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2024 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя

у складі: головуючого судді- Ширіної С.А.

за участю секретаря- Бикової С.Б.

представника відповідача Булата В.

розглянувши у м.Запоріжжі у порядку спрощеного позовного у відритому судовому засіданні провадження цивільну справу за позовом Концерну «Міські теплові мережі» в особі Концерну «МТМ» Хортицького району до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг (послуги з центрального опалення та централізованого постачання гарячої води),

ВСТАНОВИВ :

25.08.2021 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг (послуги з центрального опалення та централізованого постачання гарячої води), судового збору, посилаючись на те, що Концерн «Міські теплові мережі» є виконавцем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню, яке мешкає в житловому фонді м. Запоріжжя. Відповідач ОСОБА_1 є споживачем цих послуг, оскільки квартира за адресою: АДРЕСА_1 , де він зареєстрований, підключена до мережі централізованого опалення та постачання гарячої води. За період з 01.02.2016 року по 30.06.2021 року позивач надавав відповідачу послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води які він добровільно не сплачував в наслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 13512,71 гривень.Просить стягнути з відповідача суму заборгованості за надані послуги та понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2270,00 гривень.

Заочним Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 25.11.2021 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» в особі Концерну «МТМ» Хортицького району заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг (послуги з центрального опалення та централізованого постачання гарячої води) у розмірі 13512,71 гривень та понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2270,00 гривень.

Ухвалою суду від 07.02.2024 р. заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Булата В. про перегляд заочного рішення суду задоволено. Заочне рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 25 листопада 2021 року за позовом Концерну «Міські теплові мережі» в особі Концерну «МТМ» Хортицького району про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, скасовано і призначено справу до розгляду в спрощеному порядку. Призначено у справі судове засідання на 06 березня 2024 р.

23.02.2024 року представник відповідача надав відзив на позовну заяву, згідно якого проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі посилаючись на те, що ОСОБА_1 не є споживачем житлово-комунальних послуг за адресою : АДРЕСА_1 , так як він не володіє та не проживає в вищевказаній квартирі. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, запису про право власності 13686829, речове право ОСОБА_1 на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ,було припинено 25.01.2017 року. Також позивачем не надано жодного документу в підтвердження факту виникнення між Концерном «Міські теплові мережі» будь-яких договірних відносин. Не надано позивачем доказу того, що здійснювалися дії щодо укладання договору з відповідачем, а саме направлення на адресу відповідача листів з пропозицією укласти договір.Також, відповідно до ст.267 ЦК України просить відмовити в задоволені позову, оскільки предметом позову є заборгованість за період з 01.02.2016 року по 30.06.2021 року, проте строк позовної в частині позовних вимог за період з 01.02.2016 по 24.08.2018 є пропущений.

04.04.2024 року представник позивача надав до суду заяву про зменшення позовних вимог, згідно якої просила стягнути з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» в особі Концерну «МТМ» Хортицького району заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг (послуги з центрального опалення та централізованого постачання гарячої води) за період з 01.02.2016 року по 30.06.2021 року у розмірі 3740,71 гривень,оскільки в ході примусового виконання судового рішення суду з боржникам приватним виконавцем Білецькою К.О. з боржника стягнуто 9772,00 гривень та на рахунок позивача перераховано судовий збір у розмірі 2270,00 гривень.

В судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує повністю, просить його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, просив суд в задоволенні позову відмовити.

Суд, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, розглянувши подані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у сукупності, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню у зв`язку з наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що згідно з рішенням Виконавчого комітету Запорізької міської ради №25 від 29.01.2009 «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг» у м. Запоріжжя, починаючи з 01.01.2019 виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води визначено Концерн «Міські теплові мережі» в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну «МТМ».

Позивачем надавались послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 , .

Особовий рахунок за вказаною адресою № НОМЕР_1 відкрито на ім`я ОСОБА_1 .

Відповідно до довідки Управління державної реєстрації фізичних осіб Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради відповідач ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , був зареєстрований у період з 18.03.2016 по 09.01.2024 (а.с. 69).

Згідно з розрахунком Концерну «МТМ» за період з 01.02.2016 по 30.06.2021 за адресою: АДРЕСА_1 , надавались послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води на суму 13512,71 грн.,

Відповідно до довідки щодо заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води заборгованість відповідача за період з 01.02.2016 по 30.06.2021 року становить 13512,71 грн.

Так, статтею 67 ЖК Української РСР встановлено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно до статті 1 Закону України від 09листопада 2017року №2189-VІІІ«Про житлово-комунальніпослуги» (далі - Закон №2189-VІІІ) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Одним із різновидів комунальних послуг є послуги з постачання теплової енергії та гарячої води (ст. 5 Закону №2189-VІІІ).

Відповідно до статті 6 Закону №2189-VІІІ учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є:1) споживачі (індивідуальні та колективні);Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги;2) управитель;3) виконавці комунальних послуг (суб`єкти господарювання, що надають комунальні послуги споживачу відповідно до умов договору).

За змістом п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону №2189-VІІІ індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

В силу ст. 9 Закону №2189-VІІІ споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Згідно з ч. 6 ст. 19 Закону України від 2червня 2005року №2633-ІV«Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Обов`язок споживача оплачувати послуги передбачений також пунктом 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається крім випадків, передбачених законом (ч. 1ст. 525 ЦК України).

Частиною 1ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Зазначене відповідає позиції Великої Палати Верховного Суду у справі № 712/8916/17 від 7 липня 2020 року.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на письмові документи, які, на його думку, спростовують факт отримання ним послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води період з 01 лютого 2016 року по 30 червня 2021 року на суму 13512,71 грн.

Так, до відзиву на позовну заяву представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Булат В. в якості підтвердження того, що відповідач не був споживачем послуг Концерну «МТМ» у зазначений в позовній заяві період, долучив інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, запису про право власності 13686829, згідно якої речове право ОСОБА_1 на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ,було припинено 25.01.2017 року та копію трудової книжки, відповідно до якої, починаючи з червня 2020 року відповідач працював у ПАТ «Центренерго», місцезнаходженням якого на момент працевлаштування було м.Київ, вул.Народного ополчення,1.

Проте, суд не може погодитись з цим з огляду на приписи ст. 78, 79 ЦПК України якими передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до статті 19 Закону України "Про теплопостачання", споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію, а відповідно до статті 25 вищезазначеного Закону, у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії, заборгованість стягується в судовому порядку.

Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів Українивід 21липня 2005року №630 (далі - Правила), централізоване опалення це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.

Згідно пункту 24 Правил споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Твердження відповідача щодо не проживання у спірній квартирі та не користуванняя наданими позивачем послугами суд вважає неприйнятними, оскільки матеріали справи не містять даних на час вирішення спору щодо вчинення відповідачем дій, спрямованих на відмову від користування послугами Концерну.

Відповідач від наданих позивачем послуг у встановленому законом порядку не відмовлявся, доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості, що б давало підстави для звільнення від їх оплати, останнім не надано.

До того ж, відповідач залишався зареєстрованим в квартирі за вказаною адресою до січня 2024 року, питання про зняття з місця реєстрації ним не порушувалось, тобто фактично зберігав за собою право на проживання у ньому.

Так, згідно до відомостей Департаменту реєстраційних послуг Управління державної реєстрації фізичних осіб ОСОБА_1 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 у період з 18.03.2016 по 09.01.2024 роки.

Законом №2189-VІІІ, п.29 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення передбачено, що споживач має право на зменшення розміру оплати у разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документу, що підтверджує його відсутність (довідка з тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання).

Доказів про те, що ОСОБА_1 звертався до позивача із заявами про відсутність його за місцем реєстрації у спірний період, матеріали справи не містять.

Досліджуючи вимоги позивача в частині періоду виниклої заборгованості, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною 1 ст. 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання і тлумачення і застосуванняКонвенції про захист прав людини і основоположних свобод, наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо втратили свою достовірність і повноту зі плином часу (пункт 51 рішення від 21 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Суд частково задовольняє клопотання представника відповідача про застосування строку позовної давності до даного позову, оскільки заборгованість за житлово-комунальні послуги нараховуються позивачем щомісяця, тому перебіг позовної давності слід відраховувати від кожного щомісячного платежу. Постановою КМУ від 11.03.2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби ковід-19, в Україні встановлено карантин з 12.03.2020 року. В подальшому дію карантину було продовжено до 31.08.2022 р. Отже, в межах трирічної давності входить останнє щомісячне нарахування, датоване березнем 2017 р., а тому період в який входить в межі позовної давності з 01.03.2017 р. і до 30.06.2021 р., до якого визначено заборгованість.

Згідно Відомості нарахувань та сплати за теплову енергію по особовому рахунку № НОМЕР_1 за надані послуги за спожиту послугу щодо централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, за адресою: АДРЕСА_1 ,за період з 01.02.2016 по 30.06.21 було нараховано 26507,86 гривень, а в період, який входить в межі позовної давності з 01.03.2017 р. і до 30.06.2021 р. нараховано 21885,54 гривень.Відповідачем було сплачено за надані послуги за період з 01.02.2016 по 30.06.21 рік 12955,15 гривень.

Отже, заборгованість відповідача за надані позивачем послуги за період з 01.03.2017 р. і до 30.06.2021 р. становить 8930,39 гривень (21885,54-12955,15=8930,39).

Крім того, відповідно до копії витягу Інформації про виконавче провадження 73669486 від 03.04.2024 в ході примусового виконання рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя за виконавчим листом №337/4687/21 від 07.11.2023 з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» було стягнуто заборгованість за надані послуги в розмірі 9772, 00 гривень та 2270,00 гривень судового збору.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі» про стягнення заборгованості за надані послуги з опалення та гарячу воду з ОСОБА_1 на користь позивача в межі позовної давності з 01.03.2017 р. і до 30.06.2021 р. задоволенню не підлягають оскільки сума заборгованості за вказаний період становить 8930,39 гривень, а сума стягнення в ході примусового виконання рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя за виконавчим листом №337/4687/21 від 07.11.2023 становить 9772,00 грвень.

Керуючись ст.257, 509, 526, 610, 611 ЦК України, ст.67,68 ЖК України, ст. 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

В задоволенні позову Концерну «Міські теплові мережі» в особі Концерну «МТМ» Хортицького району до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг (послуги з центрального опалення та централізованого постачання гарячої води)-відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Запорізького апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 17.06.2024 року.

Суддя : С.А.Ширіна