Ічнянський районний суд Чернігівської області
Провадження № 2/733/273/24
Єдиний унікальний №742/2291/24
Рішення

Іменем України

20 червня 2024 року Ічнянський районний суд Чернігівської області

в складі: головуючого судді - Вовченка А.В.,

за участю секретаря - Мошенець Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ічня цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Парафіївська селищна рада Чернігівської області, як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно їх неповнолітнього сина ОСОБА_3 . Обґрунтовуючи позовні вимоги вказав, що сторони проживали в цивільному шлюбі з 2011 року та ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 . Але спільне життя не склалося та 2015 році він разом з сином переїхав проживати за іншою адресою в м. Бахмач Чернігівської області. Весь цей час, а саме, з 2015 року по теперішній час син проживає з батьком, за адресою: АДРЕСА_1 , та повністю знаходиться на його утриманні. Рішенням Бахмацького районного суду № 2/728/132/17 від 09.03.2017 року з відповідачки утримуються аліменти, однак сплачує вона їх не регулярно, оскільки ніде не працює. Позивач має дохід, так як має постійне місце роботи. ОСОБА_2 не з`являється до свого сина та самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, участі у його вихованні не приймає, не цікавиться його здоров`ям, хоча жодних перешкод у спілкуванні з дитиною не має. Син не знає і не пам`ятає своєї матері. Вважає, що є всі підстави для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

Ухвалою судді від 03 травня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, але надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав , просив їх задовольнити з підстав, викладених у позові.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про місце та час розгляду справи належно повідомлена, що підтверджується матеріалами справи.

Представник третьої особи: Парафіївської селищної ради Чернігівської області, як органу опіки та піклування, в судове засідання не з`явилася, але надала заяву, в якій просила справу розглядати без їх участі, не заперечувала проти задоволення позову ОСОБА_3 .

Враховуючи згоду позивача, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність відповідачки на підставі наявних у справі даних та доказів.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з ч.1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», ч.2 ст.150 СК України батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, створювати належні умови для розвитку її здібностей, а за ухилення від виконання своїх обов`язків, відповідно до ст.164 СК України можуть бути позбавлені батьківських прав.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини.

Частиною 1 статті 3 Конвенції про захист прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 1989 року та ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91 в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 27 Конвенції про захист прав дитини визначено, що батько( -ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 09 січня 2013 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ічнянського районного управління юстиції у Чернігівській області (а.с.6).

Актом обстеження умов проживання від 25 січня 2024 року, складеного комісією за участю працівників Бахмацької міської ради зафіксовано, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з батьком ОСОБА_1 та бабусею ОСОБА_4 в АДРЕСА_1 . Будинок складається з двох кімнат та прихожої, власником якого є ОСОБА_4 . Кімнати облаштовано необхідними меблями, наявні усі речі соціально-побутового призначення. Для виховання та розвитку дитини створено умови, дитина має спальне місце, шафу для зберігання речей та забезпечена всім необхідним, як для відпочинку так і заняттям спортом. Стосунки в сім`ї позитивні, теплі, родинні. ОСОБА_1 з трьох років виховує дитину сам, приділяє належну увагу навчанню та вихованню сина. Під час спілкування з дитиною останній повідомив, що матір взагалі не бачив за вісім років жодного разу, навіть не знає як вона виглядає і в подальшому він бажає проживати разом з батьком (а.с.16).

Як зазначено у довідці, наданої Бахмацьким ліцеєм на ОСОБА_1 , мати дитини ОСОБА_2 протягом його навчання в закладі освіти жодного разу не з`являлася та не цікавилася вихованням сина (а.с.7).

Згідно довідки Ічнянського відділу ДВС №11 від 09.02.2024 року у відповідачки мається заборгованість зі сплати аліментів згідно рішення Бахмацького районного суду №2/728/132/17 від 09.03.2017 року з вересня 2023 року (а.с.17).

Згідно характеристики, виданої виконавчим комітетом Парафіївської селищної ради від 04.03.2024 року за № 129 ОСОБА_2 зареєстрована та проживає в АДРЕСА_2 . За даною адресою зареєстровані також її донька ОСОБА_5 ,ІНФОРМАЦІЯ_2, донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5. На даний час проживає разом з ними співмешканець відповідачки ОСОБА_8 . За роки проживання ОСОБА_2 зарекомендувала себе з негативної сторони , ніде не працює, участі у громадському житті села не приймає, авторитетом серед жителів села не користується (а.с.15).

Пунктом 18 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року наголошено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Відповідно до позиції Верховного Суду, сформованої у справах №757/2025/19 від 06.05.2020 року, №464/6203/14-ц від 30.06.2021 року, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що держави учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Практика Європейського суду з прав людини (справа «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року) свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага.

Також у своїй практиці, зокрема у справі «М.С. проти України» Європейський суд з прав людини наголосив, що на сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Частинами 4 та 5 статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів, зокрема щодо позбавлення та поновлення батьківських прав, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

При цьому орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Водночас у частині 6 цієї статті зазначено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим та суперечить інтересам дитини.

Отже, висновок та рішення органу опіки та піклування, є дорадчим та не тягне за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків у батьків щодо батьківських прав та визначення способів участі у вихованні дитини оскільки такий не порушує прав та обов`язків жодного з батьків.

При цьому правові наслідки для батьків виникають виключно в результаті прийняття рішення судом, в ході якого і відбувається оцінка всіх доказів в сукупності, в тому числі і висновку та рішення органу опіки та піклування, який не має наперед встановленої сили для суду, що розглядає спір про позбавлення батьківських прав.

Рішенням виконавчого комітету Парафіївської селищної ради № 82 від 27 березня 2024 року затверджено Висновок виконавчого комітету Парафіївської селищної ради як органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8-10).

Постановою Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі №520/8264/19 зроблено висновок, що поведінка особи, яка не бере участі у вихованні дитини, свідчить про її ухилення від виконання батьківських обов`язків у розумінні ст. 164 СК України і може бути підставою для позбавлення цієї особи батьківських прав щодо дитини.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Суд вважає доведеним, що відповідачка ОСОБА_2 протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно свого малолітнього сина ОСОБА_3 , не піклується про його духовний та фізичний розвиток, не цікавиться його життям.

Враховуючи вище наведені обставини, суд приходить до висновку, що позивачем доведено наявність підстав для позбавлення відповідачки ОСОБА_2 батьківських прав стосовно малолітнього сина, оскільки відповідачка від виховання та утримання сина взагалі самоусунулась, не цікавиться його розвитком, не приймає участі у його житті .

Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачці, що статями 169 та 170 СК України, передбачено, що якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини та поновлення батьківських прав відносно неї.

У відповідності до п.7 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» позивач має пільги по сплаті судового збору за вимогу про позбавлення батьківських прав як особа, що звернулась до суду щодо захисту прав та інтересів інших осіб.

Тому згідно зі ст. 141 ЦПК України в разі задоволення позову з відповідачки підлягає стягненню судовий збір на користь держави в розмірі 1211,20 грн.

На підставі ст.ст. 7, 19, 150, 164 СК України, ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 258, 259, 264, 268, 280-284 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьківських прав стосовно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 ( одна тисяча двісті одинадцять ) гривень 20 копійок.

Рішення може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Інформація про учасників справи :

Позивач - ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП- НОМЕР_2 .

Відповідач - ОСОБА_2 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП- НОМЕР_3 .

Третя особа - Парафіївська селищна рада Чернігівської області, як орган опіки та піклування, адреса знаходження: смт. Парафіївка, вул. Шевченка,62 Прилуцького району Чернігівської області, код ЄДРПОУ - 04412521.

Повне судове рішення складено 20 червня 2024 року.

Суддя А. В. Вовченко