ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5975/24 Справа № 175/2167/21 Суддя у 1-й інстанції - Озерянська Ж. М. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Барильської А.П., Макарова М.О.

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, ОСОБА_2 про визнання рішення недійсним та витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, ОСОБА_2 про визнання рішення недійсним та витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, мотивуючи його тим, що йому на підставі рішення виконкому Новоолександрівської сільської ради народних депутатів від 16 грудня 1998 року №ІІІ передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,3238 га в межах згідно планом, яка розташована в АДРЕСА_1 .

Зазначав, що на виконання рішення було розроблено план земельної ділянки та 23 грудня 1998 року складено акт встановлення меж земельної ділянки, що передається у приватну власність. 28 грудня 1998 року йому було видано державний акт на право власності на земельну ділянку. Також він є власником нерухомого майна, розташованого на вказаній земельній ділянці.

Вказував, що у квітні 2021 року ним було виявлено, що на його земельній ділянці невідомі особи встановлюють паркан, на його зауваження йому повідомили, що частина земельної ділянки належить ОСОБА_2 та вона встановлює паркан по межі своєї земельної ділянки. Після цього він дізнався, що рішенням Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 17 жовтня 2019 року надано дозвіл ОСОБА_2 на розробку проекту землеустрою щодо відведення ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 0,0411 га в АДРЕСА_2 , та було розроблено проект землеустрою. Рішенням Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 28 січня 2021 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, розроблений ПП «Земельний ресурс» та передано у приватну власність ОСОБА_2 земельну ділянку з кадастровим номером :05:013:0193, загальною площею 0,041 га, для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться по АДРЕСА_2 .

Посилаючись на те, що вказаними вище діями його протиправно було позбавлено частини земельної ділянки, яка є його власністю, просив суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним рішення Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 28 січня 2021 року №332-3/VIII про затвердження ОСОБА_2 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, розроблений ПП «Земельний ресурс», загальною площею 0,0411 га, кадастровий номер земельної ділянки :05:013:0193, для ведення особистого селянського господарства(01.03-код КВЦПЗ), яка знаходиться в АДРЕСА_2 та передачу у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки з кадастровим номером :05:013:0193, загальною площею 0,0411 га, для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться по АДРЕСА_2 ; витребувати від ОСОБА_2 на його користь земельну ділянку загальною площею 0,0411 га, кадастровий номер земельної ділянки :05:013:0193, для ведення особистого селянського господарства; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 56874835, від 02 березня 2021 року, на підставі якого здійснено державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, яка розташована по АДРЕСА_2 , кадастровий номер земельної ділянки :05:013:0193; скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, яка розташована по АДРЕСА_2 , кадастровий номер земельної ділянки :05:013:0193; стягнути з відповідачів понесені судові витрати.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , зазначаючи, що рішення постановлене з порушенням норм матеріального й процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким його позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що частина його земельної ділянки була безпідставно викрадена та передана ОСОБА_2 та загальна площа його земельної ділянки буда зменшена з 0,3238 га до 0,2843 га. Земельна ділянка була набута ним у власність у 1998 році. Фактично земельна ділянка ОСОБА_2 була створена за рахунок частини його земельної ділянки. Відмова у задоволенні позову є формальною.

24 червня 2024 року відповідачка ОСОБА_2 надала відзив на апеляційну скаргу, в якому, зазначаючи про законність та обґрунтованість рішення, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Наголошує на тому, що передана їй земельна ділянка належала до земель комунальної власності, а ні вона, а ні Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області не позбавляли права власності відповідача.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що на підставі рішення виконкому Новоолександрівської сільської ради народних депутатів від 16 грудня 1998 року №ІІІ ОСОБА_1 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,3238 га в межах згідно планом, яка розташована в АДРЕСА_1 .

Згідно акту встановлення меж земельної ділянки, що передається у приватну власність ОСОБА_1 від 23 грудня 1998 року, визначено коло суміжних землекористувачів, а саме: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , та виконано план земельної ділянки.

Згідно зазначеного плану встановлено, що землі: ОСОБА_3 прилягають до земель ОСОБА_1 та позначені літерами від «А» до «Б» та становлять 122,3; ОСОБА_4 прилягають до земель ОСОБА_1 та позначені літерами від «Б» до «В» та становлять 25,2; Візір прилягають до земель ОСОБА_1 та позначені літерами від «В» до «Г» та становлять 33,7; ОСОБА_7 прилягають до земель ОСОБА_1 та позначені літерами від «Г» до «Д» та становлять 8,2; ОСОБА_6 прилягають до земель ОСОБА_1 та позначені літерами від «Д» до «Е»; Новоолександрівської сільської ради (вул.Паркова) прилягають до земель ОСОБА_1 та позначені літерами від «Е» до «А».

Рішенням Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 17 жовтня 2019 року надано дозвіл ОСОБА_2 на розробку проекту землеустрою щодо відведення ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 0,0411 га в АДРЕСА_2 .

На замовлення ОСОБА_2 , ПП «Земельний ресурс» було розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та встановлено коло суміжних землекористувачів, а саме зазначено, що спірна земельна ділянка суміжна з земельною ділянкою, яка перебуває у власності Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області.

Рішенням Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 28 січня 2021 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, розроблений ПП «ЗЕМЕЛЬНИЙ РЕСУРС» та передано у приватну власність ОСОБА_2 земельну ділянку з кадастровим номером :05:013:0193, загальною площею 0,041 га, для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться по АДРЕСА_2 .

В подальшому ОСОБА_2 зареєструвала земельну ділянку у встановленому законом порядку, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

На замовлення ОСОБА_1 , ТОВ «Геоспектр-7» було виконано технічний звіт з складанням ситуаційного плану щодо розташування земельної ділянки ОСОБА_1 .

Згідно зазначеного ситуаційного плану та меж земельної ділянки встановлено, що землі: Новоолександрівської сільської ради (вул.Паркова) прилягають до земель ОСОБА_1 та позначені літерами від «А» до «Б»; ОСОБА_8 прилягають до земель ОСОБА_1 та позначені літерами від «Б» до «В»; Новоолександрівської сільської ради (вул.Паркова) прилягають до земель ОСОБА_1 та позначені літерами від «В» до «Г»; ОСОБА_9 прилягають до земель ОСОБА_1 та позначені літерами від «Г» до «Д»; ОСОБА_2 прилягають до земель ОСОБА_1 та позначені літерами від «Д» до «Е»; ОСОБА_10 та ОСОБА_11 прилягають до земель ОСОБА_1 та позначені літерами від «Е» до «А».

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не місять жодних доказів щодо фактичного накладення земельних ділянок сторін спору та порушення права власності позивача на його земельну ділянку, так, наданий позивачем технічний звіт з топографо-геодезичної зйомки не може слугувати беззаперечним доказом накладення земельних ділянок, оскільки, останній містить відмінності з наданим позивачем планом земельної ділянки, що передавалась йому у власність від 23 грудня 1998 року, до того ж стороною позивача не заявлялися клопотання щодо проведення земельно-технічної експертизи для встановлення дійсних обставин справи. Також судом прийнято до уваги, що позивачем не здійснено дій щодо забезпечення державної реєстрації права на земельну ділянку у встановленому законом порядку.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

Земля є унікальним обмеженим природним ресурсом. Земля є базисним ресурсом, на якому будується добробут суспільства.

Отже, розподіл землі є особливо чутливим має здійснюватися з дотриманням принципів справедливості, розумності і добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).

На будь-якому етапі надання земельної ділянки у власність чи користування сторони повинні діяти правомірно, зокрема, поводитися добросовісно, розумно враховувати інтереси одна одної, утримуватися від недобросовісних дій чи бездіяльності.

Згідно з положеннями статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним.

Загальні положення про право власності викладені у главі 23 ЦК України.

Згідно з частинами першою, другою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності

не встановлена судом.

Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статті 22 ЗК України 1990 року право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється.

Згідно зі статтею 23 ЗК України 1990 року право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Зі справи вбачається, що на підставі рішення виконкому Новоолександрівської сільської ради народних депутатів від 16 грудня 1998 року №ІІІ ОСОБА_1 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,3238 га в межах згідно планом, яка розташована в АДРЕСА_1 .

Згідно акту встановлення меж земельної ділянки, що передається у приватну власність ОСОБА_1 від 23 грудня 1998 року, визначено коло суміжних землекористувачів, а саме: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , та виконано план земельної ділянки.

Відповідно частин першої-п`ятої ст.79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв); за затвердженими комплексними планами просторового розвитку території територіальних громад, генеральними планами населених пунктів, детальними планами території.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Водночас, пунктом 2 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про Державний земельний кадастр» передбачено, що земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. Їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності). Позивачем не надано доказів того, що він здійснив державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,3238 га в межах згідно планом, яка розташована в АДРЕСА_1 .

Питання виникнення права на земельну ділянку й оформлення речових прав на земельну ділянку врегульовано й положеннями статей 125,126 ЗК України.

Власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який враховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право (статті 16,386,391 ЦК України).

Згідно зі статтею 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, та застосування інших, передбачених законом, способів.

Отже, з урахуванням вищенаведених норм матеріального права, підставою для задоволення позову власника чи користувача є встановлення факту порушення його прав та існування перешкод у здійсненні ним цих прав.

Правове значення мають обставини знаходження спірних земельних ділянок у межах, чи поза межами населеного пункту, якого саме, а також суміщення (накладення) земельних ділянок, які відповідно до правовстановлюючих документів належать різним особам.

Диспозитивність цивільного судочинства виявляється в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (стаття 13 ЦПК України).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

За статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним з найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Колегія суддів звертає увагу на те, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Дослідивши матеріали справи колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції в частині того, що матеріали справи не місять жодних доказів щодо фактичного накладення земельних ділянок сторін спору та порушення права власності позивача на його земельну ділянку, та доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Е.Л.Демченко

Судді: А.П.Барильська

М.О.Макаров