Справа №288/1104/16-ц
Апеляційне провадження №22-ц/824/9084/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2024 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Павлової В.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 01 листопада 2023 року у справі за позовом акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом, уточненим у подальшому, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту №К2V4G200260051 від 08.06.2007 року у розмірі 43 364,16 доларів США.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до укладеного між Банком та ОСОБА_2 кредитним договором №К2V4G200260051 від 08.06.2007 року, останній отримав кредит у розмірі 5 160 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення 07.06.2034 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_3 помер, про що стало відомо банку 10.11.2022 року. Позивач вказує, що Банк не знав та не міг знати місце відкриття спадщини, оскільки спадкова справа могла бути відкрита як в приватного, так і в державного нотаріуса. Дізнавшись про спадкоємця майна померлого позичальника Банк надіслав до Другої Київської державної нотаріальної контори вимогу кредитора.

На підставі наведеного, просив суд:

стягнути із спадкоємця позичальника - ОСОБА_1 суму заборгованості в розмірі 43364,16 доларів США, яка складається з: заборгованості по тілу кредиту в сумі 5061,59 доларів США, 8773,43 доларів США - заборгованості за відсотками, 1464,15 доларів США - заборгованості по комісії, 28064,99 доларів США - заборгованості по пені.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 01.11.2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що оскаржуване рішення вважає незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

24 квітня 2024 року на адресу суду від відповідача надійшло пояснення стосовно апеляційної скарги.

29.05 2024 року до Київського апеляційного суду від позивача надійшли додаткові пояснення.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та часткового скасування рішення суду першої інстанції.

В ході розгляду справи судом встановлено, що 08.06.2007 року ОСОБА_2 отримав в АТ КБ «Приватбанк», кредит у розмірі 5 160 доларів США згідно кредитного договору №К2V4G200260051 від 08.06.2007, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 12,00 % на рік, термін повернення 07.06.2034.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 27.09.2018 Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №15730. Однак в зв`язку з неналежним виконанням ним своїх зобов`язань за кредитним дого-двором у нього виникла заборгованість в розмірі 43 364,16 доларів США.

16.11.2022 позивач направив на адресу Другої київської державної нотаріальної контори претензію кредитора у порядку ст. 1281 ЦК України до спадкоємців вих. №467R2LFZ01510 від 16.11.2022, що підтверджується копією претензії кредитора та копією листа нотаріальної контори від 07.12.2023 про отримання претензії кредитора.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем було пропущено строк позовної давності.

Як вже було зазначено вище, у відповідності до вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідач не зверталась до суду із апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції у даній справі, відтак фактично погодилася із вказаним рішенням суду.

Підставою для відмови у задоволені позову було застосування судом строку позовної давності до позовних вимог на тій підставі, що останній платіж за кредитом було здійснено 10.03.2009 року.

Правова конструкція відмови у задоволені позову на підставі пропуску строку позовної давності полягає у встановленні порушення права, за захистом якого позивач звернувся до суду, відтак наявності підстав для задоволення позову, однак неможливості цього лише у зв`язку із пропуском строку звернення до суду із позовом.

Апелянт в своїй скарзі не заперечував проти можливості та необхідності застосування до позовних вимог строку позовної давності, однак зазначив, що в такому разі суд мав відмовити у задоволені позову не в повній мірі, а лише в частині тих чергових платежів, строк сплати яких виходить за межі строку звернення до суду.

З такою позицією в повній мірі погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до висновків Верховного Суду у постанові від 06 лютого 2019 року по справі № 189/149/15-ц (провадження № 61-38518св18), «У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними, платежами повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верхового Суду України, викладеним у постанові від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15.»

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12: «... 60. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.».

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Положеннями ч. 2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені);

Ст. 260 ЦК України передбачено, що позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.

Згідно з ч.1.ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 5 вересня 2022 року (справа №385/321/20) зазначив, що перебіг позовної давності починається з моменту, коли у особи виникло право на подання позову у матеріально-правовому аспекті. Мається на увазі таке подання позову, з яким пов`язується судовий захист права або здійснення примусу до дотримання норм права. Перебіг позовної давності пов`язується з моментом, коли право позивача порушено і таке порушення не усувається.

Оскільки з позовом позивач звернувся в серпні в серпні 2016 року, трирічний строк позовної давності охоплює період до серпня 2013 року, а річний - до серпня 2015 року.

В ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції апелянт надав розрахунки своїх вимог, з урахуванням вищевказаних строків та просив стягнути з відповідачів 16 865, 15 дол. США. В той же час, з вищевказаних розрахунків вбачається, що банк продовжив нарахування договірних відсотків після звернення з позовом до суду, яка фактично співпадає з вимогою про дострокове повернення кредиту.

Згідно з численною практикою Верховного Суду після вимоги про дострокове повернення кредиту, дія кредитного договору припиняється, відтак відсутні підстави для нарахування договірних платежів. При цьому, матеріали справи не містять даних щодо направлення банком попередньої вимоги про розірвання договору до подання позовної заяви.

Велика Палата Верховного Суду також звертає увагу на аналогічне правове регулювання можливості стягнення процентів поза межами встановленого договором строку повернення вкладу в спорах, в яких банки, на порушення умов договору банківського вкладу, не повертають вкладникам банківські вклади та нараховані за ними проценти. Проценти за банківським вкладом нараховуються лише в межах строку, визначеного у договорі банківського вкладу, тобто за правомірне користування цими коштами. Інакше кажучи, так само як банк не може нараховувати проценти за користування позичальником кредитом після спливу визначеного у договорі строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України (пункт 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12), так само і вкладник за договором банківського вкладу після закінчення строку, на який зроблений вклад, позбавлений права вимагати стягнення процентів за правомірне користування банком цими коштами.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що розмір заборгованості, який може бути стягнуто з боржника за кредитом, з урахуванням строку позовної давності (3 роки по вимозі по основній сумі, 1 рік по вимозі про стягнення пені) складає 10 308, 66 дол. США. Вказана заборгованість складається з наступного: поточна заборгованість на час початку обрахування трирічного строку, що передує зверненню до суду - 4 844, 63 дол. США; прострочена заборгованість - 139, 62 дол. США; відсотки - 2 156, 61 дол. США; комісія - 397, 25 дол. США; пеня - 2 770, 55 дол. США (в межах річного строку до звернення до суду).

Окремо апеляційний суд звертає увагу на те, що правова конструкція стягнення боргу зі спадкоємця кредитора передбачена ст. 1282 ЦК України.

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові №305/1126/18 від 07 вересня 2022 року виснував:

«У Цивільному кодексі України серед положень про порядок задоволення вимог кредитора спадкодавця в імперативному порядку визначений справедливий баланс між законними інтересами та правомірними очікуваннями кредитора спадкодавця та відповідними, зустрічними їм, інтересами спадкоємців.

Дотримання цього балансу полягає в тому, щоб забезпечити задоволення вимог кредитора спадкодавця за рахунок спадкового майна, не порушивши майнових прав та інтересів спадкоємців такої особи.

Визначення цього балансу законодавцем сформульовано таким чином, що спадкоємці боржника повинні відповідати за його зобов`язаннями в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Зокрема, як зазначалося вище, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині».

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 23 лютого 2022 року у справі № 756/7022/18 (провадження № 61-12207св21).

Спадкування є способом безоплатного набуття майна, а тому стягнення боргів спадкодавця з його спадкоємців у межах вартості отриманої спадщини є справедливим щодо законних інтересів та правомірних очікувань кредитора.

З матеріалів справи вбачається, що 21.03.2019 року ОСОБА_1 звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

В матеріалах спадкової справи наявна інформація про нерухоме майно, що належало спадкодавцю, а саме 2-х кімнатної квартири за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідачем не надано до суду жодного заперечення щодо невідповідності обсягу відповідальності вартості успадкованого майна.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до висновків Верховного Суду, що викладені у постанові від 18.09.2019 року по справі N 640/6274/16-ц: «...При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України...».

Для обґрунтування обсягу відповідальності спадкоємця позивачем було надано довідку щодо вартості успадкованого майна, станом на 29.05.2024 року вартість майна становить 716716, 88 грн., що цілком покриває розмір заборгованості.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст.1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

При цьому, згідно ч. З ст. 1296 ЦК, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Щодо отримання свідоцтва Верховний Суд у справі № 537/4780/18 від 21 липня 2022 року зазначав про те, що аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку; що спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину). Отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК є правом, а не обов`язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора.

Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 645/3265/13-ц (провадження № 61-5552свп18), від 08 серпня 2018 року у справі № 686/10026/16-ц (провадження № 61-6373св18), від 14 січня 2019 року у справі № 311/917/15-хд (провадження № 61-38428св18), від 14 травня 2021 року у справі № 205/6803/19 (провадження № 61-9908св20).

На підтвердження вартості успадкованого майна позивач надав довідку про оцінку вартості нерухомості, згідно якого оцінка успадкованого нерухомого майна складає 716 716, 88 грн. За таких умов, нарахована вище сума боргу є меншою ніж вартість успадкованого майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи, що в порівнянні до розміру первісних вимог, позов підлягає до задоволення на 23, 77 %, у вказаній пропорції підлягає розподілу і сплачений позивачем судовий збір. Загальний розмір сплаченого позивачем судового збору складає 59 452, 26 грн., відповідно з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 14 131, 80 грн. судового збору.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

У відповідності до положень ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення повністю або частково є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 01 листопада 2023 року скасувати і ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) на користь акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» (, адреса: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 30) борг за кредитним договором К2V4G200260051 від 08.06.2007 року у розмірі 10 308 (десять тисяч триста вісім) доларів США 66 центів.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) на користь акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» (, адреса:49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 30) судовий збір у розмірі 14 131 (чотирнадцять тисяч сто тридцять одну) грн, 80 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько