ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2024 року

м.Суми

Справа №591/4058/23

Провадження № 22-ц/816/758/24

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Криворотенка В.І.,

суддів Собини О.І., Рунова В.Ю.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі Головне управління Національної поліції в Сумській області, Головне управління Державної казначейської служби у Сумській області,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 04 грудня 2023 року, у складі судді Шелєхової Г.В., ухвалене у м. Суми, повний текст якого складено 05 грудня 2023 року,

в с т а н о в и в :

25 травня 2023 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ГУ Національної поліції в Сумській області, ГУ Державної казначейської служби у Сумській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Свої вимоги мотивував тим, що 29 листопада 2022 року працівниками ВП №1 був зупинений автомобіль МАЗ-5337 АЦ-9, д.н.з НОМЕР_1 , з причіпом-паливоцистерною з 12873 кг дизельного палива ДП-3-Євро-5-ВО під керуванням ОСОБА_1 , який з 28 листопада 2014 року працює водієм бензовозу в ТОВ «Дорпостач». Відносно нього був складений протокол за ч. 4 ст. 164 КУпАП та вилучено автомобіль з причіпом-паливоцистерною, в якій перебувало дизельне паливо, до розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Постановою Гадяцького районного суду Полтавської області від 28 грудня 2022 року справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 164 КУпАП закрито за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. Визначено повернути ОСОБА_1 транспортний засіб МАЗ-5337 АЦ-9, д.н.з НОМЕР_1 , з причепом-паливоцистерною з 12873 кг дизельного палива ДП-3-Євро-5-ВО представнику володільця ТОВ «Дорпостач».

Оскільки транспортний засіб разом з причепом та дизельним паливом був поміщений на територію стоянки за адресою: АДРЕСА_1 , і на ОСОБА_1 був покладений обов`язок по їхньому зберіганню, він був змушений укласти договір про надання послуг з МПП «Рай». За період перебування транспортних засобів на стоянці ОСОБА_1 сплатив кошти в сумі 5 000,00 грн, які просив стягнути на свою користь з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України, а також 90000,00 грн моральної шкоди.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 04 грудня 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ГУ Національної поліції в Сумській області, ГУ Державної казначейської служби у Сумській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовлено у зв`язку з його необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Вказує, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження.

Не погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність порушень у діях працівників патрульної поліції при складенні протоколу про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 164 КУпАП. Вважає, що набрання законної сили постановою Гадяцького районного суду Полтавської області від 28 грудня 2022 року про закриття провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, вказує на протиправність складеного працівниками ВП №1 (м. С.Буда) Шосткинського РУП ГУ НП в Сумській області протоколу про адміністративне правопорушення Серії ВАВ №151996 від 29листопада 2022 року, є підставою для відшкодування йому моральної шкоди. Крім того, це був перший у його житті випадок затримання і поміщення на стоянку автомобіля під його керуванням. Перебуваючи у прикордонній зоні, в безпосередній близькості до державного кордону, наражав себе на небезпеку через постійні обстріли з боку РФ, що спричинило душевні переживання.

Зазначає, що у зв`язку із затриманням ТЗ з причепом та дизельним паливом, поміщення на стоянку та покладення на нього обов`язку по їх зберіганню, він був змушений укласти з МПП «Рай» Договір про надання послуг №1 від 29 листопада 2022 року та підписати Акт прийому-передачі, у зв`язку з чим ним понесені збитки, які підлягають відшкодуванню за рахунок відповідачів.

У відзиві на апеляційну скаргу ГУ Державної казначейської служби у Сумській області просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, як законне та обґрунтоване. Заперечуючи вимоги позивача про відшкодування майнової шкоди, посилається на відсутність доказів, що підтверджують його право на вчинення правочинів щодо автомобіля, який є власністю ТОВ «Дорпостач». Зазначає, що у період знаходження автомобіля на стоянці позивач перебував у відрядженні і офіційно виконував роботу щодо зберігання транспортного засобу та пального. Питання, що виникають між роботодавцем та працівником під час трудових обов`язків, регулюються трудовим законодавством, а тому є безпідставними посилання позивача на необхідність відшкодування йому майнової та моральної шкоди, отриманої при виконані трудових обов`язків, за рахунок державного бюджету.

У відзиві на апеляційну скаргу ГУ Національної поліції в Сумській області, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Вказує, що сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення за відсутності складу такого правопорушення не свідчить про те, що протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 164 КУпАП, складено незаконно та що це спричинило позивачу моральну шкоду. У матеріалах справи відсутні докази душевних страждань позивача, не доведено причинно-наслідкового зв`язку між притягненням його до адміністративної відповідальності та завданою моральною шкодою. Не вказано з чого саме виходить позивач заявляючи до стягнення на відшкодування моральної шкоди 90000 грн.

Доводить, що місце зберігання автомобіля визначено за ініціативою позивача, який за погодженням із своїм керівництвом, відмовився зберігати транспортний засіб безкоштовно на стоянці поліції і написав розписку про зобов`язання зберігати бензовоз із пальним на заправці. Оскільки дії щодо розміщення транспортного засобу на території МПП «Рай» та укладення договору з цим підприємством здійснювалося самостійно позивачем та за його ініціативою, а тому відсутні підстави вважати, що витрати в сумі 5000 грн є матеріальною шкодою завданою діями або бездіяльністю працівників поліції в межах оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з 28 листопада 2014 року прийнятий на посаду водія бензовозу в ТОВ «Дорпостач», що підтверджується копією наказу №8-к від 28.11.2014 року (а.с. 12).

Згідно Акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 29 листопада 2022 року, у зв`язку з адміністративним правопорушенням, поліцейський СРПП ВП №1 (м. С.Буда) Шостинського РУП ГУНП в Сумській області, здійснив огляд та тимчасове затримання транспортного засобу МАЗ-5337 АЦ-9, д.н.з НОМЕР_1 , з причіпом-паливоцистерною з 12873 кг дизельного палива ДП-3-Євро-5-ВО, з поміщенням за адресою: м. Середина Буда, пров. Ювілейний, 4А (а.с. 13).

Відповідно до розписки від 29 листопада 2022 року, ОСОБА_1 отримав від працівників поліції транспортний засіб МАЗ-5337 АЦ-9, д.н.з НОМЕР_1 , з причіпом-паливоцистерною з 12873 кг дизельного палива ДП-3-Євро-5-ВО, який буде зберігатися за адресою: м. С.Буда, пров. Ювілейний, 4А, зобов`язувався зберігати даний транспортний засіб та дизельне паливо до вирішення питання по суті (а.с. 14).

У відповіді №5793 від 6 грудня 2022 року, на звернення позивача повідомило, що так як вилучене дизельне паливо ДП-3-Євро-5-ВО в кількості 12873 кг та транспортний засіб МАЗ-5337 АЦ-9, д.н.з НОМЕР_1 , з причіпом-паливоцистерною ПЦ-6,2 8636 д.н.з НОМЕР_2 зберігається до розгляду справи про адміністративне правопорушення, після розгляду справи в суді, залежно від результатів її розгляду, їх буде конфісковано або повернуто володільцю або знищено (а.с. 16).

Постановою Гадяцького районного суду Полтавської області від 28 грудня 2022 року справу про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 165 КУпАП закрито за відсутністю складу і події адміністративного правопорушення (а.с. 17-18).

Згідно договору №1 про надання послуг від 29 листопада 2022 року, МПП «РАЙ» надав ОСОБА_1 на своїй території за адресою: АДРЕСА_1 в оренду два місця для стоянки тимчасово затриманих органами Національної поліції транспортних засобів з дизельним паливом у кількості 12873 кг. автомобіля МАЗ-5337 АЦ-9, д.н.з НОМЕР_1 , з причіпом-паливоцистерною ПЦ-6,2 8636 д.н.з НОМЕР_2 з 29 листопада 2022 року.

Згідно п. 3 договору, вартість оренди одного місця для стоянки транспортного засобу становить 50,00 грн./доба, двох місць 100,00 грн./доба (а.с. 19).

Як вбачається з акту повернення місць для стоянки транспортних засобів, договір №1 про надання послуг від 29 листопада 2022 року з 17 січня 2023 року припинений (а.с. 21).

Згідно рахунку на оплату №1 від 01 лютого 2023 року, вартість оренди двох місць для стоянки склала 5000,00 грн (а.с. 22).

Вказана сума була сплачена ОСОБА_1 на рахунок МПП «РАЙ», що підтверджується копією квитанції (а.с. 23).

Як вбачається з наказів ТОВ «Дорпостач» та Посвідчень на відрядження для забезпечення охорони тимчасово затриманих 29 листопада 2022 року у м. Середина-Буда органами Національної поліції транспортних засобів з дизельним паливом в кількості 12873 кг, водій ОСОБА_1 відправлявся у відрядження до МПП «РАЙ» у АДРЕСА_1 (а.с. 24-34).

Допитаний в якості свідка ОСОБА_2 , пояснив суду, що близько року тому перебував на службі, ним був зупинений вантажний автомобіль, при перевірці документів виявлено, що у водія відсутній акциз на перевезення пального. Було складено протокол, автомобіль поміщено на штрафмайданчик. Авто було опечатано, місце зберігання було визначено за ініціативою позивача. Водій, за погодження зі своїм керівництвом, відмовився зберігати автомобіль в поліції, погодився лише на заправці. Там приватна територія, ворота зачинені, є сторож, сенсу водію охороняти автомобіль не було. Якби водій не проявив ініціативу зберігати транспортний засіб, то автомобіль зберігався б поряд з поліцією.

Свідок ОСОБА_3 , пояснила, що 29 листопада 2022 року був затриманий автомобіль з дизельним паливом, яким керував ОСОБА_1 Дизельне паливо не мало акцизів, тому склали адміністративний протокол. Позивач написав розписку, за якою зобов`язувався зберігати бензовоз з дизельним паливом, він наполягав на зберіганні автомобіля на заправці. Наступного дня позивача на заправці не бачила, був охоронець, ворота були зачинені.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з необґрунтованості позову, оскільки відсутні докази надання позивачу повноважень на передачу на зберігання МПП «Рай» автомобіля належного його роботодавцю ТОВ «Дорпостач». Встановивши, що позивач направлявся роботодавцем у відрядження для здійснення охорони транспортного засобу, такі відносини не мають відношення до складання адміністративного протоколу щодо ОСОБА_1 та відповідачів у справі, і за відсутності доказів заподіяння моральної шкоди, суд не вбачав підстав для такого відшкодування.

Колегія суддів погоджується з такими висновками, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно із ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) шкоди.

За ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Зобов`язання про відшкодування шкоди це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Аналіз положень ст. 11 та ст. 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі.

Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди та її результатом шкодою; вина особи, яка завдала шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, законодавцем встановлена презумпція вини заподіювача шкоди та саме він повинен довести, що шкоди завдано не з його вини.

Згідно з ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Також Пленум Верховного суду України у своїй постанові від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

За приписами ст.ст. 12, 81, 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достовірність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

ОСОБА_1 просив стягнути матеріальну шкоду у розмірі 5000 грн, понесену за зберігання на стоянці транспортних засобів автомобіль МАЗ-5337 АЦ-9, д.н.з НОМЕР_1 , з причіпом-паливоцистерною з 12873 кг дизельного палива, який було вилучено при складанні протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 4 ст. 164 КУпАП.

Із матеріалів справи вбачається та не заперечується позивачем, що ним була написана розписка про зберігання бензовоза з дизельним паливом на заправці за адресою: АДРЕСА_1 , куди в подальшому він був направлений роботодавцем у відрядження для забезпечення охорони транспортних засобів тимчасово затриманих 29.11.2022 року у м. Середина-Буда органами Національної поліції.

Тобто, дії щодо розміщення транспортних засобів на території МПП «Рай» та укладення з цим підприємством Договору №1 про надання послуг, здійснювалося самостійно позивачем та за його ініціативою, під час виконання трудових обов`язків, а тому суд правильно не вбачав підстав вважати, що витрати в сумі 5000 грн є матеріальною шкодою завданою діями або бездіяльністю працівників поліції в межах оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення.

Також безпідставними є доводи апеляційної скарги про заподіяння ОСОБА_1 моральної шкоди перебуванням у прикордонній зоні, в безпосередній близькості до державного кордону під час постійних обстрілів, оскільки там він знаходився під час виконання трудових обов`язків у зв`язку з перебуванням у відрядженні, що не має відношення до складення протоколу про адміністративне правопорушення.

Виходячи з викладеного, за відсутності належних та допустимих доказів наявності у позивача обов`язку та повноважень на укладення правочинів щодо майна свого роботодавця власника переданих на платне зберігання транспортних засобів, його перебування у відрядженні для забезпечення охорони тимчасово затриманих у м. Середина-Буда органами Національної поліції транспортних засобів, місцевий суд зробив обґрунтований висновок про відмову у задоволенні позову про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Отже, доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 04 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді : В.І.Криворотенко

О.І. Собина

В.Ю. Рунов