17.06.2024
Справа № 642/5907/21
Провадження № 2/642/18/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2024 року Ленінський районний суд м.Харкова в складі:

головуючого судді Грінчук О.П.,

за участю секретаря Шрамко Н.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові цивільну справу за позовом Харківської міської ради до ОСОБА_3 , про зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Ленінського районного суду м. Харкова на підставі ухвали Київського районного суду м. Полтави від 28.06.2023 надійшли матеріали цивільної справи за позовом Харківської міської ради до ОСОБА_3 , про зобов`язання вчинити певні дії, для розгляду за підсудністю.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 03.10.2023 справу прийнято до свого провадження.

Ухвалою суду від 25.01.2024 підготовче провадження закрито і справу призначено до судового розгляду.

Перед початком розгляду справи по суті судом поставлено на обговорення питання щодо підсудності вказаної цивільної справи Ленінському районному суду м. Харкова.

Представник позивача та представник відповідача вважали цивільну справу такою, що підсудна Ленінському районному суду м. Харкова.

Вислухавши учасників процесу, суд дійшов до висновку, що провадження у справі необхідно закрити у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно позову ХМР просить суд зобов`язати відповідача здійснити за власний рахунок перебудову фасаду нежитлового приміщення №5 1-го поверху у житловому будинку літ. «А-4» по АДРЕСА_1 , шляхом знесення самочинно збудованої прибудови з одночасним відновленням раніше існуючого ганку, привівши фасад будинку у стан, що існував до здійснення самочинного будівництва.

Позов мотивовано тим, що відповідач ОСОБА_3 є власником нежитлового приміщення №5 1-го поверху у житловому будинку літ. «А-4» по АДРЕСА_1 .

Актом перевірки благоустрою м. Харкова №561-А від 19.06.2021 встановлено порушення законодавства у сфері благоустрою населених пунктів, а саме: на фасаді вказаного нежитлового приміщення проведені роботи з влаштування прибудови замість раніше існуючого ганку, а саме на момент перевірки вже були змонтовані опорні металоконструкції, кріплення яких передбачає втручання в несуче-огороджувальні конструкції житлового будинку, влаштовано дах та розпочаті роботи зі скління фасаду. Внаслідок чого змінився зовнішній вигляд фасаду будинку, який було спроектовано за архітектурно-планувальними завданнями, роботи проводяться без декларативно-дозвільних документів.

Інспекцію з благоустрою Департаменту територіального контролю та земельних відносин Харківської міської ради (далі - Інспекція з благоустрою) за фактом виявлених порушень видано Припис №561-П від 10.06.2021 про усунення порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, у строк до 17.06.2021.

18.06.2021 під час виходу щодо перевірки виконання вимог припису встановлено, що припис не виконано.

Під час ознайомлення з технічним паспортом на групу нежитлових приміщень 1го поверху №5-:-10 в літ. «А-4» по АДРЕСА_1 , виготовленого ТОВ «Юридична компанія «Калина» від 29.10.2020, інвентаризаційна справа №85-1 встановлено, що згідно з планом приміщень, до приміщення №5 замість раніше існуючого ганку з вхідною групою влаштовано прибудову.

В ході ознайомлення з інвентаризаційною справою №70391 КП «ХМ БТІ» встановлено, що згідно з поверховим планом та експлікації приміщень 1го поверху №5-:-10 в літ. «А-4» по АДРЕСА_1 , приміщення №5 має вхідну групу у вигляді сходів, будь-які прибудови відсутні.

Таким чином, Інспекцією виявлено факт самочинного влаштування прибудови фасаду нежитлового приміщення №5 1-го поверху у житловому будинку літ. «А-4» по АДРЕСА_1 .

Посилаючись на вказані обставини, Харківська міська рада просила зобов`язати ОСОБА_4 здійснити за власний рахунок перебудову фасаду нежитлового приміщення №5 1-го поверху у житловому будинку літ. «А-4» по АДРЕСА_1 , шляхом знесення самочинно збудованої прибудови з одночасним відновленням раніше існуючого ганку, привівши фасад будинку у стан, що існував до здійснення самочинного будівництва.

Як підставу звернення ХМР до суду із даним позовом зазначено, що роботи з виконання вищевказаної прибудови проведені без декларативно-дозвільних документів. При цьому, позивач є власником земельної ділянки, на якій знаходиться вказане нежитлове приміщення і відповідачем здійснено самочинне будівництво, а тому порушено права на землю територіальної громади. Також зазначено про порушення прав співвласників багатоквартирного будинку.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежовувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства: цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне.

По-друге, таким критерієм є суб`єктний склад спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Відповідно до частини 1 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини 1 статті 4 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватноправові відносини відрізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Аналіз змісту статті 19 ЦПК України та статті 19 КАС України дає підстави для висновку, що під час вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі не достатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер правовідносин, з яких виник спір.

Аналогічні правові висновки щодо юрисдикції суду викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 583/2715/16-ц (провадження № 14-174цс18), від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц (провадження № 14-652цс18) та у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 147/483/19 (провадження № 61-13167св19), від 11 серпня 2020 року у справі № 132/630/17 (провадження № К/9901/46308/18).

У даній справі Харківська міська рада звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про здійснення за власний рахунок перебудови фасаду нежитлового приміщення №5 1-го поверху у житловому будинку літ. «А-4» по АДРЕСА_1 , шляхом знесення самочинно збудованої прибудови з одночасним відновленням раніше існуючого ганку, привівши фасад будинку у стан, що існував до здійснення самочинного будівництва.

Відповідно до частини 1 статті 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження, зокрема, здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об`єктів, а також може заподіяти шкоди навколишньому природному середовищу.

Подібна норма закріплена у статті 14 Закону України «Про основи містобудування». Відповідно до статті 7 вказаного Закону державне регулювання у сфері містобудування здійснюється, зокрема, органами місцевого самоврядування, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю, іншими органами в порядку, встановленому законодавством.

Уповноваженими органами містобудування та архітектури є виконавчі органи міських рад з питань архітектури (частина 1 статті 13 Закону України «Про архітектурну діяльність»). Виконавчі органи з питань державного архітектурно-будівельного контролю міських рад відносяться до органів державного архітектурно-будівельного контролю (частина 3 статті 6 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

У силу статті 12 Закон України «Про благоустрій населених пунктів» суб`єктами у сфері благоустрою населених пунктів є органи державної влади та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, органи самоорганізації населення, громадяни.

У відповідності до статті 34 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» правила благоустрою території населеного пункту - це нормативно-правовий акт, яким встановлюються вимоги щодо благоустрою території населеного пункту. Правила включають, зокрема, порядок здійснення благоустрою та утримання територій об`єктів благоустрою; порядок розміщення малих архітектурних форм; порядок здійснення самоврядного контролю у сфері благоустрою населених пунктів.

Частиною 1 статті 40 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» визначено, що самоврядний контроль у сфері благоустрою населених пунктів здійснюється сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами.

Таким чином, Закон України «Про благоустрій населених пунктів» наділяє повноваженнями міські ради та їх виконавчі органи здійснювати самоврядний контроль у сфері благоустрою населених пунктів.

У розумінні Закону України «Про благоустрій населених пунктів» дії з демонтажу елементів благоустрою є заходами з відновлення благоустрою населеного пункту.

З огляду на викладене вище, Харківська міська рада наділена контролюючими повноваженнями та здійснює владні управлінські функції у сфері благоустрою міста, приймає рішення про демонтаж та вживає заходи із демонтажу елементів благоустрою.

Відповідно до наведених приписів законодавства, спори щодо виконання суб`єктами владних повноважень функцій у сфері містобудівної діяльності, благоустрою є публічно-правовими й мають розглядатись в порядку адміністративного судочинства.

Отже, спірні правовідносини в цій справі обумовлені реалізацією позивачем передбачених переліченими вище Законами делегованих повноважень щодо здійснення державного та самоврядного контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності та благоустрою. Здійснення такого державного контролю означає обов`язковість прийнятих за його результатами рішень для підконтрольного суб`єкта, що свідчить про владно-управлінський характер, а відтак і публічно-правову природу таких правовідносин.

За положеннями частини 1 статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина 4 статті 376 ЦК України).

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану (частина 7 статті 376 ЦК України).

Статтею 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису. У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням. За рішенням суду самочинно збудований об`єкт підлягає знесенню з компенсацією витрат, пов`язаних із знесенням об`єкта, за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) таке самочинне будівництво.

Звертаючись до суду з позовом про знесення самочинно збудованої прибудови з одночасним відновленням раніше існуючого ганку, привівши фасад будинку у стан, що існував до здійснення самочинного будівництва, мотивуючи такий позов порушенням права позивача на використання земель комунальної власності, суб`єкт владних повноважень діє з метою захисту прав та інтересів громади або невизначеного кола осіб від можливих порушень їхніх прав та з метою запобігти можливим суспільно значимим несприятливим наслідкам порушення відповідних норм і правил, а не з метою захисту своїх приватних прав та інтересів.

Спір у цій справі не пов`язаний безпосередньо з вирішенням питання щодо речового права, а є публічно-правовим, оскільки виник за участю суб`єкта владних повноважень, який реалізовував у спірних правовідносинах надані йому чинним законодавством владні управлінські функції стосовно виявлення факту самочинного будівництва, порушення порядку благоустрою населеного пункту та усунення порушень шляхом знесення самочинно збудованих об`єктів містобудування з метою захисту інтересів громади. Справа за позовом такого суб`єкта у спірних правовідносинах належить до компетенції адміністративних судів.

Вказані висновки, узгоджуються із висновками висловленими раніше Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 10 квітня 2018 року у справі № 1519/2-787/11 (провадження № 14-48цс18), від 15 травня 2018 року у справі № 520/10754/14-ц (провадження № 14-108цс18),від 22 травня 2018 року у справі № 826/4089/16 (провадження № 11-213апп18),від 25 червня 2019 року у справі № 914/1092/18 (№ 12-31гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 464/104/16-ц (провадження № 14-441цс19), а також у постановах Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 357/8343/16-ц (провадження № 61-19828св18), від 04 вересня 2019 року у справі № 1309/10788/12 (провадження № 61-34438св18), від 22 квітня 2020 року у справі № 464/4087/17 (провадження № 61-10473св19).

Крім того, у даному питанні суд також враховує практику Харківського апеляційного суду у справі №642/3361/21 (провадження №22-ц/818/809/24), викладену в постанові від 28.03.2024, якою закрито провадження у справі №642/3361/21 за позовом Харківської міської ради до ОСОБА_5 про зобов`язання ОСОБА_5 про знесення балкону та приведення фасаду будинку у стан, що існував до здійснення самочинного будівництва, у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На виконання вимог частини 1 статті 256 ЦПК України, суд вважає за необхідне роз`яснити Харківській міській раді , що розгляд справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Керуючись ст.ст. 19, 255, 256, 260-262 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Провадження у справі за позовом Харківської міської ради до ОСОБА_3 , про зобов`язання вчинити певні дії - закрити, на підставі п.1 ч.1 ст 255 ЦПК України, у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Роз`яснити позивачу, що розгляд його позовних вимог віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

Ухвала суду може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Ленінський районний суд м.Харкова протягом 15 днів з дня проголошення ухвали.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 17.06.2024.

Головуючий