провадження № 22-ц/824/458/2024 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Березовенко Р.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

з участю секретаря Щавлінського С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест», поданою представником - адвокатом Остащенко Олесею Миколаївною, на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 13 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» про скасування заборони відчуження та вилучення запису з реєстру, скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та вилучення записів,-

В С Т А Н О В И В:

17 листопада 2021 року представник ОСОБА_1 - адвокат Студзінський Максим Анатолійович звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» про скасування заборони відчуження та вилучення запису з реєстру, скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та вилучення записів, у якому просив:

- скасувати заборону відчуження та вилучити запис з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна під реєстраційним номером обтяження 7442427 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , здійсненого на підставі договору іпотеки, 2517, 24 червня 2008, Приватний нотаріус Прокудіна Л.Д., зареєстрованого 24 червня 2008 року, 13:15:27 №7442427 реєстратором: приватний нотаріус Прокудіна Л.Д., 01030, м. Київ, вул. Леонтовича, буд. 7, літера «А»;

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та вилучити запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, індексний номер: 48249795 від 15 серпня 2019 року 11:31:31, приватний нотаріус Шевченко Інна Леонтіївна, Київський міський нотаріальний округ, м. Київ;

- скасувати рішення та вилучити запис у Державному реєстрі Іпотек, реєстраційний номер іпотеки: 7442496, 24 червня 2008 року 13:21:21, реєстратор: Київський міський нотаріальний округ.

В обґрунтування позову зазначено, що 24 червня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» з однієї сторони, і ОСОБА_1 з іншої сторони, укладено Договір про надання споживчого кредиту №0.

За умовами Договору банк надав позивачу кредитні кошти (кредит) в іноземній валюті, а саме 35 000,00 доларів США, що еквівалентно 169 739,50 грн за курсом НБУ на день укладання Договору, а Позивач прийняв, і зобов`язувався належним чином використовувати і повернути Банку кредитні кошти (кредит), сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у Договорі.

Для забезпечення виконання позивачем грошових зобов`язань за Договором, 24 червня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» з однієї сторони, і ОСОБА_1 , з іншої сторони, було укладено Договір іпотеки №88834, відповідно до якого передано в іпотеку Банку нерухоме майно - однокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Квартира належить позивачу на праві власності на підставі Договору дарування квартири, посвідченого 21 грудня 2001 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Назарчук Н.В. за реєстровим № 9595 та зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна у реєстрову книгу № д. 974-86 за реєстровим №2726.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 22 листопада 2010 року в справі №2-1431/10 стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Банку борг в сумі 325 878,42 грн.

На виконання зазначеного рішення суду 25 травня 2011 року видано виконавчий лист №2-1431.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2016 року у справі №760/16180/16 стягувача ПАТ «УкрСиббанк» у виконавчому провадженні по виконанню рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 22 листопада 2010 року замінено на ПАТ «Дельта Банк».

За договором №1517/К купівлі-продажу прав вимоги від 14 червня 2019 року ПАТ «Дельта Банк» відступив ТОВ «Фінансова компанія «Гефест» право вимоги за кредитним договором №0 від 24 червня 2008 року та іпотечним договором №88834 від 24 червня 2008 року.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 12 листопада 2019 року стягувача ПАТ «Дельта Банк» у виконавчому провадженні по виконанню рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 22 листопада 2010 року замінено на ТОВ «Фінансова компанія «Гефест».

14 травня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Лисенко С.О. відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-1431/10, виданого 01 вересня 2017 року Солом`янським районним судом м. Києва про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості в сумі 325 878,42 грн.

25 березня 2021 року постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лисенко С.О. закінчено виконавче провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Існування заборони на відчуження нерухомого майна перешкоджає позивачці реалізувати своє право на володіння та розпорядження квартирою, що належить їй на праві власності, що стало підставою звернення до суду.

14 липня 2022 року представник ТОВ «ФК «Гефест» подав відзив на позовну заяву, у якому заперечив проти задоволення позовних вимог.

Зазначає, що 14 червня 2019 року ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Гефест» уклали договір №1517/К купівлі-продажу прав вимоги, згідно Додатку № 1 до якого загальна сума заборгованості по кредитному договору № 0 від 24 червня 2008 року становить 3 089 194,84 грн. Також, було передано й право вимоги по іпотечному договору №88834 від 24 червня 2008 року.

Позивач виконала рішення суду від 22 листопада 2010 року, після ухвалення якого відбувалось нарахування процентів, штрафних та фінансових санкцій за порушення кредитного зобов`язання.

У результаті виконання рішення суду дія кредитного договору не припиняється. Кредитний договір № 0 є діючим, а в силу вимог Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Оскільки зобов`язання за кредитним договором №0 від 24 червня 2008 року не виконано, а підстави для припинення іпотечного договору відсутні, вимога про зняття заборони відчуження є необґрунтованою.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 13 листопада 2023 року задоволено частково позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» про скасування заборони відчуження та вилучення запису з реєстру, скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та вилучення записів.

Скасовано рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко Інни Леонтіївни від 15 серпня 2019 року, індексний номер: 48249795, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Скасовано рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Прокудіної Л.Д. від 24 червня 2008 року, індексний номер: 7442427, про державну реєстрацію заборони на нерухоме майно, а саме на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмір 1816 гривень.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» - адвокат Остащенко Олеся Миколаївна 12 грудня 2023 року подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила скасувати рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 13 листопада 2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вважає, що суд дійшов передчасного висновку про відсутність у ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором №0 від 24 червня 2008 року та помилково не врахував копію витягу з Додатку №1 до Договору купівлі-продажу прав вимоги №1517/К від 14 червня 2019 року, за яким загальна сума заборгованості позивачки становить 3 089 194,84 грн.

Відповідно до пп. 7.8 Кредитного договору №0 строк дії даного договору встановлюється з дати його укладення до повного повернення банку всієї суми кредиту за Договором та повного погашення плати за кредит і неустойки, у разі її нарахування.

Суд першої інстанції не врахував, що зобов`язання за кредитним договором №0 від 24 червня 2008 року не виконано, а підстави для припинення іпотечного договору відсутні, тому задоволення позовних вимог суперечить чинному законодавству.

Крім того, чинне законодавство не містить підстав для припинення іпотеки та зняття заборони відчуження об`єктів нерухомого майна у зв`язку із виконанням рішення суду про стягнення заборгованості.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 грудня 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест», поданою представником - адвокатом Остащенко Олесею Миколаївною, на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 13 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» про скасування заборони відчуження та вилучення запису з реєстру, скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та вилучення записів, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 20 березня 2024 року призначено справу до розгляду з повідомленням учасників справи.

У судовому засіданні представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» - адвокат Шкільняк Ярослав Сергійович вимоги апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити, скасувати рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 13 листопада 2023 року та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Студзінський Максим Анатолійович заперечив проти доводів апеляційної скарги, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Заслухавши думку учасників справи, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 24 червня 2008 року між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до якого банк надав ОСОБА_1 кредитні кошти в іноземній валюті в сумі 35 000,00 доларів США, що за курсом на день укладення договору становило 169 739,50 грн.

За умовами пп. 1.2.2 кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі в термін та розмірах, що встановлені графіком погашення кредит згідно Додатку №1 до Договору (якщо Сторонами визначено такий графік погашення та укладено Додаток №1 до Договору), але в будь-якому разі не пізніше 25 червня 2018 року, якщо тільки не застосовувався інший термін повернення кредиту відповідно до умов цього Договору та/ або згідно умов відповідної угоди Сторін.

В якості забезпечення виконання зобов`язань між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» 24 червня 2008 року укладено договір іпотеки №88834, предметом якого є квартира АДРЕСА_2 .

Зазначена квартира належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору дарування квартири, посвідченого 21 грудня 2001 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Назарчук Н.В. за реєстровим № 9595 та зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна у реєстрову книгу № д. 974-86 за реєстровим №2726.

Відповідно до п.6.1. договору іпотеки, він діє з моменту нотаріального посвідчення до повного виконання зобов`язань за договором, що обумовлює основне зобов`язання.

За Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №285075589 від 16 листопада 2021 року, 24 червня 2008 року о 13:21:21 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. внесла до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про іпотеку 32828088.

Підстава внесення запису: рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 48249795 від 15 серпня 2019 року 11:31:31.

Іпотекодержатель: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест»; іпотекодавець: ОСОБА_1 ; об`єкт нерухомого майна: квартира АДРЕСА_2 .

Крім того, в Реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявне обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно №7442427, зареєстроване 24 червня 2008 року 13:15:27 реєстратором - приватний нотаріус Прокудіна Л.Д. на підставі договору іпотеки, 2517, 24 червня 2008 року. Об`єкт обтяження: квартира АДРЕСА_2 . Власник: ОСОБА_1 .

14 червня 2019 року ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Гефест» уклали договір №1517/К купівлі-продажу прав вимоги, згідно Додатку №1 до якого загальна сума заборгованості по кредитному договору №0 від 24 червня 2008 року становить 3 089 194,84 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту на дату купівлі-продажу права вимоги - 801 5002,66 грн; заборгованість по нарахованим % за кредитом на дату купівлі-продажу прав вимоги - 2 287 692,18 грн.

Також, відступлено право вимоги по іпотечному договору №88834 від 24 червня 2008 року.

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції виходив з того, що на підтвердження наявності у позивача заборгованості за кредитним договором №0 від 24 червня 2008 року стороною відповідача суду не надано жодних доказів, а тому існування заборони на відчуження нерухомого майна перешкоджає позивачу реалізувати своє право на володіння та розпорядження квартирою, що належить їй на праві власності. Разом з тим, вимоги про скасування заборони відчуження та вилучення записів з реєстрів не відповідають приписам ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», частиною 3 якої визначено, що відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, а тому місцевий суд дійшов висновку про скасування рішень приватних нотаріусів про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та про заборону відчуження на нерухоме майно.

Колегія суддів, перевіривши оскаржуване рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу у встановлений строк його виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 цього ж Кодексу, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею першою Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 1 статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12цього Закону.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 27 березня 2019 року у справі №520/17304/15-ц іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина першастатті 3 Закону України «Про іпотеку»). Вона має похідний характер від основного зобов`язання і за загальним правилом є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 цього Закону).

За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї зі сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України).

Правила припинення зобов`язання сформульовані в главі 50 «Припинення зобов`язання» розділу I книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України, норми якої передбачають, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599), переданням відступного (стаття 600), зарахуванням (стаття 601), за домовленістю сторін (стаття 604), прощенням боргу (стаття 605), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (стаття 606), неможливістю виконання (стаття 607), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (статті 608 та 609).

Підстави припинення іпотеки окремо визначені в статті 17 Закону України «Про іпотеку».

Так, Іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою.

Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Зміст цієї статті дає підстави для висновку, що припинення іпотеки можливе виключно з тих підстав, які передбачені цим Законом.

Згідно ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Колегією суддів встановлено, що на підтвердження позовних вимог ОСОБА_1 не надано жодного належного, достатнього та допустимого доказу на підтвердження повідомлених у позові обставин, зокрема щодо виконання зобов`язань за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 24 червня 2008 року у повному обсязі, наявності судового рішення та періоду, за який таким рішенням було стягнуто заборгованість та її складових частин. Також відсутні будь-які докази, що рішенням суду на яке посилається позивач відбувалося дострокове стягнення усієї заборгованості, а не лише частини, оскільки строк дії кредитного договору сторонами було обумовлено до 25 червня 2018 року. Крім того, матеріали справи не містять доказів сплати заборгованості за виконавчим провадженням та його закриття на підставі п.9 ч.1 ст.39 ЗУ «Про виконавче провадження», на що посилається позивач.

Оскільки строк дії іпотечного договору сторонами не встановлено, а за договором №1517/К купівлі-продажу прав вимоги від 14 червня 2019 року, ТОВ «Фінансова компанія «Гефест» набуло право вимоги по кредитному договору №0 від 24 червня 2008 року на загальну суму 3 089 194,84 грн, відсутні підстави вважати, що основне зобов`язання ОСОБА_1 припинилося.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції не звернув увагу на наведене, а тому доводи апеляційної скарги про неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи та, у зв`язку з цим неправильне застосування норм матеріального права, знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За правилами п. 2 ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанцій не відповідає фактичним обставинам справи, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права і не може бути залишене без змін, а підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову, у зв`язку з чим вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України апеляційний суд, в зв`язку з ухваленням нового судового рішення, змінює розподіл судових витрат.

Ураховуючи, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» необхідно стягнути судовий збір за розгляд справи судом апеляційної інстанції у розмірі 4 086,00 грн.

Також апелянт просить стягнути з ОСОБА_1 на його користь витрати на правничу допомогу в розмірі 17 000,00 грн.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

У відповідності до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпечення доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з вимогами частин 1, 2, 5, 6 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Проте, згідно п. 6.51 висновку Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі №904/4494/18 разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

У рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (п. 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (п.п. 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (п. 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У своїй практиці ЄСПЛ керується трьома ключовими принципами під час вирішення питань про відшкодування судових витрат. Звернення про відшкодування таких витрат задовольняються тоді, коли судові витрати, що підтверджено доказами: фактично понесені; необхідні, щоб запобігти порушенню або отримати відшкодування за нього; визначені у розумному розмірі.

У Практичних рекомендаціях: вимоги щодо справедливої компенсації (стаття 41 Конвенції), виданих Головою Європейського суду з прав людини відповідно до Правил 32 Регламенту Суду від 28 березня 2007 року, з поправками від 09 червня 2022 року, ЄСПЛ зазначає, що витрати, понесені (як на національному рівні, так і під час розгляду справи в самому Суді) у спробі запобігти порушенню чи з метою отримання компенсації після того, як воно сталося, мають бути фактично понесені. Фактично понесені означає, що «заявник мав сплатити їх або бути зобов`язаним сплатити їх відповідно до юридичного або договірного зобов`язання. Документи, що підтверджують те, що заявник сплатив або зобов`язаний сплатити такі витрати, мають бути надані суду» (пункт 18).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Крім цього, пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Згідно вимог ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У свою чергу, підтвердження здійсненої правової допомоги, необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року по справі №922/445/19 зазначено, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

У постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року в справі №750/2055/20 вказано, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 14 квітня 2021 року у справі №757/60277/18-ц.

На підтвердження надання професійної правничої допомоги Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» надано: копію Договору №16 про надання правової допомоги, укладеного 15 червня 2020 року між Адвокатським бюро «Остащенко» та апелянтом.

Додатковою угодою №31 від 15 листопада 2023 року до Договору №16 про надання правової допомоги від 15 червня 2020 року, сторони погодили гонорар у розмірі 1 500,00 грн за годину роботи за надання адвокатом Адвокатського бюро правової допомоги клієнту у справі №760/31033/21 за апеляційною скаргою на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 13 листопада 2023 року.

Відповідно до Акту виконаних робіт від 11 грудня 2023 року в процесі надання правової допомоги клієнту Адвокатським бюро виконано наступні роботи:

1. первинна консультація - 1,5 години - 2 000,00 грн;

2. аналіз заяви - 3 години - 4 500,00 грн;

3. аналіз нормативно-правового обґрунтування заяви - 3 години - 4 500,00 грн;

4. складання (написання) заперечення - 4 години - 6 000,00 грн.

Гонорар, що підлягає сплаті клієнтом на користь Адвокатського бюро, склав 17 000,00 грн.

Ураховуючи вище встановлене, апеляційний суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу є реальним та доведеним наданими до апеляційної скарги доказами та матеріалами справи.

Поряд з цим, колегія суддів ураховує, що заявлений апелянтом розмір витрат на професійну правничу допомогу може бути зменшений судом лише за наявності обґрунтованого клопотання та /або заперечень сторони позивача.

Клопотання та/або заперечення ОСОБА_1 щодо зменшення заявленого позивачем розміру витрат на професійну правничу допомогу на адресу суду не надходило.

Отже, колегія суддів вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу у апеляційному суді, який підлягає до стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» складає 17 000,00 грн.

Керуючись ст. ст. 141, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест», подану представником - адвокатом Остащенко Олесею Миколаївною, на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 13 листопада 2023 року - задовольнити.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 13 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» про скасування заборони відчуження та вилучення запису з реєстру, скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та вилучення записів скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» про скасування заборони відчуження та вилучення запису з реєстру, скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та вилучення записів.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» (місцезнаходження: 01042, м. Київ, вул. Брановицького Ігоря, буд. 3, 3) витрати на сплату судового збору за розгляд справи апеляційним судом в розмірі 4 086,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» (місцезнаходження: 01042, м. Київ, вул. Брановицького Ігоря, буд. 3, 3) витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 17 000,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 01 травня 2024 року.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова