Провадження № 2/686/1045/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 червня 2024 року

Хмельницький міськрайонний суд в складі:

головуючої судді Чевилюк З.А.,

з участю секретаря судового засідання Козубович А.Т.,

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Хмельницький цивільну справу № 686/29042/23 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя. Просила встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 з ОСОБА_4 в період часу з 07.07.2017 року по 18.03.2023 року. Визнати об`єктами спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 : житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 110,1 кв.м., реєстраційний номер 040, земельну ділянку 0,25 га, кадастровий номер :28:001:0364, земельну ділянку площею 0,1 га кадастровий номер :28:001:0363. Визнати за ОСОБА_3 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на частку у нерухомості: житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 110,1 кв.м., реєстраційний номер 040, земельну ділянку 0,25 га, кадастровий номер :28:001:0364, земельну ділянку площею 0,1 га кадастровий номер :28:001:0363.

Позивач та відповідач з січня 2006 року розпочали спільно проживати однією сім`єю, створили спільне господарство, вели спільний бюджет. Державну реєстрацію шлюбу не проводили. Сторони мають двох дітей ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 02.01.2006 року по 31.01.2015 року встановлено рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07.07.2016 року у справі №686/3097/16-ц.

За час розгляду судом справи №686/3097/16-ц позивач та відповідач відновили та продовжували сімейні відносини, продовжували вести спільний побут, мали взаємні права та обов`язки, але не звертались до державного органу реєстрації актів цивільного стану про реєстрацію шлюбу.

Із прийняттям судом вищезазначеного рішення суду позивач та відповідач продовжували проживати в будинку матері позивача за її зареєстрованим місцем проживання АДРЕСА_2 .

В період спільного проживання сторони постійно вели спільне господарство, спільний бюджет, купували майно, товари для сумісного користування, проводили спільні свята, їздили на відпочинок, піклувалися один про одного, що підтверджується фотографіями, квитанціями, медичними документами, поясненнями свідків. Зокрема, у зв`язку з погіршенням стану здоров`я відповідача позивачем здійснювався виклик бригади швидкої допомоги. При госпіталізації відповідача в Журналі обліку прийому хворих у стаціонар зазначено місце проживання хворого АДРЕСА_2 .

Згідно виписки №5399 із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_4 адреса проживання вказана АДРЕСА_2 .

Відповідачем 18.12.2017 було замовлено телекомунікаційні послуги на адресу спільного проживання АДРЕСА_2 та отримано в користування телекомунікаційне обладнання- вайфай роутер Extrlink 1GE ONU.

Сторонами придбано спільне майно за час спільного проживання: житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 110,1 кв.м., реєстраційний номер 040, земельну ділянку 0,25 га, кадастровий номер :28:001:0364, земельну ділянку площею 0,1 га кадастровий номер :28:001:0363.

Зазначене підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку №3477, оформленим 24.12.2021 року приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Наконечною М.І.; договором купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,25 га кадастровий номер :28:001:0364 від 20.10.2022 року №1600, посвідченим приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Наконечною М.І.; договором купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1 га кадастровий номер :28:001:0363, №3480, посвідченим приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Наконечною М.І.

Після придбання нерухомості, сторони спільно оздоблювали будинок, здійснювали ремонтні, будівельні роботи. В подальшому позивач з відповідачем та спільними дітьми переїхали проживати до придбаного ними спільно будинку за адресою АДРЕСА_1 , де здійснювалось надання телекомунікаційних послуг за укладеним позивачем договором №210/1 від 16.08.2022 року про надання телекомунікаційних послуг.

Сторони спільно оплачували комунальні послуги по будинку за адресою АДРЕСА_1 .

Починаючи з 14.11.2017 року позивач була працевлаштована в Комунальному підприємстві «Хмельницька міська лікарня».

Факт спільно проживання позивача та відповідача підтверджується в тому числі і показами свідків.

Неможливість досудового врегулювання спору зумовила звернення позивача до суду.

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та наполягали на його задоволені. Відповідач та його представник подали письмовий відзив на позов, де заперечили статус заявленого до розподілу майна як спільної сумісної власності. Зауважили, що нотаріально посвідчені договора містять норму, яка підтверджує не перебування ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі чи фактичних шлюбних відносинах на момент укладення договору. Відповідач заперечив, що перебував з позивачем у фактичних шлюбних відносинах. Спільних дітей визнав. Підтвердив, що ОСОБА_3 перебувала в приміщенні нотаріальної контори під час оформлення нерухомості. Наразі перебуває у зареєстрованому шлюбі.

В судовому засіданні допитувались свідки. Свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 підтвердили, що відповідач був за кордоном на заробітках, стосунки з позивачем носили конфліктний характер. Позивач інколи з`являлася за адресою АДРЕСА_1 . Діти навідували батька за адресою АДРЕСА_1 часто. ОСОБА_4 город обробляв з сусідами. Сусіди бачили як ОСОБА_4 робив ремонт.

Свідок ОСОБА_10 підтвердила, що ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 обробляла город, доглядала за господарством, займалась облаштуванням будинку, тримала кроликів, кози, мала коняку. Свідок ОСОБА_11 підтвердив, що позивач та відповідач проживали як сім`я з 2004 року, разом купували машину, мали спільних дітей, тримали худобу. Свідок ОСОБА_12 підтвердила, що позивач та відповідач разом здійснювали ремонт на Вітанова 33 в м.Хмельницькому. Раніше жили на Кам`янецькій 176 у м.Хмельницькому.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матерsали справи, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню частково.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

При цьому кредитор вправі обрати спосіб захисту, що наданий йому законом, на власний розсуд.

За змістом ст. 5 ЦПК України застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності, тобто цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів особи.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Згідно частини першої статті 21 СК України шлюб - сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до частини першої статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. (ст.3 СК).

Згідно з частиною першою статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Частиною 2 статті 60 Сімейного кодексу України передбачено, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело та час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 Цивільного кодексу України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Згідно ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

Такий правовий висновок викладений і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.

Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділено між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється(ст.372 ЦК).

Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власності дружини, чоловіка, є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Таким чином, у разі виникнення спору у суді має доводитися не факт належності майна до спільної власності,а обставини, які виключають виникнення спільної сумісної власності на спірне майно.

Для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям (ВСУ (№ 6-612цс15, № 6-2641цс15).

Якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу щодо права спільної сумісної власності подружжя (стаття 74 СК України).

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, необхідно встановити факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовати час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власноств.

Велика Палата Верховного Суду(Постанова 23.01.2024 року, справа№ 523/14489/15ц вважає, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення позовної вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у справі позовного провадження про поділ майна подружжя є помилковими, у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Обґрунтування позиції суду щодо підтвердження чи спростування факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у справах позовного провадження має бути наведено у мотивувальній частині рішення.

При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду(ст.263 ЦПК).

Позивач та відповідач з січня 2006 року розпочали спільно проживати однією сім`єю, створили спільне господарство, вели спільний бюджет. Державну реєстрацію шлюбу не проводили. Сторони мають двох дітей ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківство щодо яких визнано відповідачем та підтверджується інформацією з Державного реєстру актів цивільного стану.

За зверненням ОСОБА_3 Управлінням праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради призначалась допомога як малозабезпеченій сім`ї в 2023 році. В 2022 році у виплаті допомоги як одинокій матері відмовлено, оскільки середньомісячний дохід перевищує рівень прожиткового мінімуму для сім`ї. Прийнято рішення 08.01.2024 року про призупинення виплат.

Факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 02.01.2006 року по 31.01.2015 року встановлено рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07.07.2016 року у справі №686/3097/16-ц.

За час розгляду судом справи №686/3097/16-ц позивач та відповідач відновили та продовжували сімейні відносини, продовжували вести спільний побут, мали взаємні права та обов`язки, але не звертались до державного органу реєстрації актів цивільного стану про реєстрацію шлюбу.

ОСОБА_4 в період з грудня 2005 по вересень 2023 року у зареєстрованому шлюбі не перебував. Шлюб з ОСОБА_13 було розірвано 13.12.2005 року. Шлюб ОСОБА_4 з ОСОБА_14 зареєстровано 13 вересня 2023 року. Дані факти підтверджуються інформацією з Державного реєстру актів цивільного стану громадян.

Актові записи про зареєстровані шлюби ОСОБА_3 відсутні.

Сторони проживали разом за адресою АДРЕСА_2 , що підтверджується показами свідків та зібраними по справі доказами.

При госпіталізації відповідача в КП «Хмельницька міська лікарня» в 2022 році в Журналі обліку прийому хворих у стаціонар зазначено місце проживання хворого АДРЕСА_2 .

Згідно виписки №5399 із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_4 від 27.06.2022 року адреса проживання вказана АДРЕСА_2 .

Відповідачем 18.12.2017 було замовлено телекомунікаційні послуги на адресу спільного проживання АДРЕСА_2 та отримано в користування телекомунікаційне обладнання - вайфай розтер Extrlink 1GE ONU.

Сторонами придбано спільне майно за час спільного проживання: житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 110,1 кв.м., реєстраційний номер 040, земельну ділянку 0,25 га, кадастровий номер :28:001:0364, земельну ділянку площею 0,1 га кадастровий номер :28:001:0363.

Зазначене підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку №3477, оформленим 24.12.2021 року приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Наконечною М.І.; договором купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,25 га кадастровий номер :28:001:0364 від 20.10.2022 року №1600, посвідченим приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Наконечною М.І.; договором купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1 га кадастровий номер :28:001:0363, №3480, посвідченим приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Наконечною М.І. Відповідачем не заперечено, що позивач перебувала в приміщенні нотаріальної контори під час оформлення нерухомості, що підтверджує спільне прийняття сторонами рішення щодо придбання нерухомості для проживання сім`ї, оскільки житла у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не було; вони жили з матір`ю позивача.

Після придбання нерухомості, сторони спільно оздоблювали будинок, здійснювали ремонтні, будівельні роботи, що підтверджується поясненнями сторін та свідків. Свідки з обох сторін не заперечували проживання дітей за адресою придбаного майна АДРЕСА_1 . Позивач теж там проживала, вела господарство, обробляла город, тримала кролів, кіз, з конем забирала сіно, що підтверджується поясненнями свідків. За адресою АДРЕСА_1 здійснювалось надання телекомунікаційних послуг за укладеним позивачем договором №210/1 від 16.08.2022 року про надання телекомунікаційних послуг.

Сторони спільно оплачували комунальні послуги по будинку за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується копіями фінансових документів, копії яких надані позивачем до позову.

Починаючи з 14.11.2017 року позивач була працевлаштована в Комунальному підприємстві «Хмельницька міська лікарня».

Зі слів відповідача джерелом фінансування придбаної нерухомості були грошові кошти зароблені ним за кордоном, доказів чого не надав. Відповідачем не спростовано фінансування позивачем, спільна праця сторін при придбанні спірної нерухомості.

За інформацією з Єдиного реєстру судових рішень між сторонами на дату розгляду спору склались конфлікті, неприязні стосунки, що мали наслідком притягнення відповідача до адміністративної відповідальності 31 березня 2023року, постанова у справі №686/7502/23. Відповідач в свою чергу ініціював застосування обмежувального припису до позивача,проте рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 15.09.2023 року у справі №686/23808/23 відмовлено.

Таким чином, проживання позивача та відповідача однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 07.07.2017 року по 18.03.2023 року підтверджується зібраними по справі доказами. Проте сам обраний спосіб захист-встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, враховуючи пред`явлені вимоги щодо поділу майна, з позиції Верховного Суду: Постанова Великої Палати Верховного Суду 23.01.2024 року, справа № 523/14489/15ц, не відповідає критерію ефективності, та в задоволені цих вимог слід відмовити.

Звернення позивача за виплатами одинокій матері при перебуванні у фактичних шлюбних відносинах та подання до управління праці та соціального захисту недостовірної інформації може бути підставою притягнення винною особи до відповідальності передбаченої законодавством.

Позов в частині вимог, щодо визнання заявлених об`єктів нерухомості: житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 110,1 кв.м., реєстраційний номер040, земельну ділянку 0,25 га, кадастровий номер :28:001:0364, земельну ділянку площею 0,1 га кадастровий номер :28:001:0363, об`єктами спільної сумісної власності є таким, що підлягає задоволенню. Позивачу, відповідно як суб`єкту права сумісної власності, належить частка в нерухомості.

Судові витрати у виді судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, враховуючі задоволення заявлених вимог частково, відповідно до ст.141 ЦПК.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 69-72 СК України, ст. ст. 4, 5, 6, 12, 13, 81, 141, 258, 259, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задоволити частково.

Визнати об`єктами спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 : житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 110,1 кв.м., реєстраційний номер040, земельну ділянку 0,25 га, кадастровий номер :28:001:0364, земельну ділянку площею 0,1 га кадастровий номер :28:001:0363.

Визнати за ОСОБА_3 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на частку у нерухомості: житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 110,1 кв.м., реєстраційний номер040, земельну ділянку 0,25 га, кадастровий номер :28:001:0364, земельну ділянку площею 0,1 га кадастровий номер :28:001:0363.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 1610,40

Рішення може бути оскаржено до Хмельницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний термін.

Повний текст рішення виготовлено 17 червня 2024 року.

Суддя З.А.Чевилюк