КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2024 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 752/2560/21

номер провадження: 22-ц/824/4034/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.,

за участю секретаря - Мазурок О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Ковальчука Степана Миколайовича на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 11 вересня 2023 року у складі судді Машкевич К.В., у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2021 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів.

Позовна заява мотивована тим, що 24 червня 2020 року між позивачками ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та відповідачкою ОСОБА_1 був укладений попередній договір про обов`язок укласти в майбутньому договір купівлі-продажу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 121,2 кв.м, житловою площею 36,5 кв.м, та земельної ділянки площею 0,2479 га, кадастровий номер: 1:01:003:0052, на якій розташований будинок. Вказаний попередній договір був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кубою Ю.В. та зареєстрований у реєстрі за №1606.

Вказували, що у відповідності до пункті 1 попереднього договору ціна житлового будинку та земельної ділянки становить 67 500,00 доларів США. Згідно з пунктом 2 попереднього договору сторони зобов`язалися укласти основний договір не пізніше 20 листопада 2020 року. Також відповідно до пункту 3 договору відповідач зобов`язалася попередити їх про недоліки житлового будинку та земельної ділянки, особливо приховані недоліки, які неможливо виявити при попередньому огляді.

Зазначали, що відповідачка засвідчила, що не застережені недоліки, які б значно знизили цінність або можливість використання житлового будинку та земельної ділянки, відсутні, всі інженерні комунікації знаходяться в робочому стані і функціонують за призначенням.

При підписанні попереднього договору, на виконання пункту 5 попереднього договору, відповідачка прийняла від позивачів аванс у розмірі 7 500,00 доларів США, що на день підписання договору становило 199 500 грн 00 коп.

Вказували, що за усною домовленістю з відповідачкою їм була надана можливість користуватися першим поверхом будинку та для цього їм були передані ключі.

Зазначали, що після знайомства із сусідами їм стало відомо про затяжний спір відповідачки із сусідом за земельну ділянку, їх намагання з`ясувати дане питання з відповідачкою привело до того, що вона замінила замки в будинку та звернулася до управління поліції.

Звертали увагу, що при укладанні попереднього договору приватним нотаріусом у пункті 2 договору була допущена змістовна колізія щодо терміну укладення основного договору, а саме: цифрами прописано «20», а прописом «десятого» листопада 2020 року.

У зв`язку з цим, позивачі направили відповідачці перше запрошення для підписання договору купівлі-продажу на 10 листопада 2010 року об 11 год 00 хв. у приміщенні приватного нотаріуса Клименко С.Ю. по АДРЕСА_2 , в якому також просили повідомити реквізити поточного рахунку для проведення розрахунків. Вказане запрошення було вручено відповідачці 19 жовтня 2020 року. У вказаний день та час відповідачка для підписання договору не з`явилася.

Також вказували, що 10 листопада 2020 року через приватного нотаріуса Клименко С.Ю. відповідачці було направлено заяву про необхідність надання всіх необхідних документів для підписання договору та пропонувалось надати доступ до будинку для перевірки працездатності комунікацій 20 листопада 2020 року о 09 год 00 хв. Крім того, в заяві містилося запрошення для підписання договору 20 листопада 2020 року об 11 год 00 хв.

Зазначали, що 20 листопада 2020 року о 09 год 00 хв. вони прибули до будинку та виявили ряд недоліків, які були попередньо приховані відповідачкою, а саме: сирість в цокольному приміщенні та сліди вологи на стінах. Крім того, були наявні оголені дроти та характерний запах горіння/замикання в лічильниках, а також встановлені значні розбіжності між реальним плануванням приміщень та плануванням за технічним паспортом.

Вказували, що 20 листопада 2020 року у приватного нотаріуса Клименко С.Ю. при обговоренні умов договору у зв`язку з виявленими недоліками, вони запропонували відповідачці зменшити ціну договору, однак остання відмовилася. У зв`язку з цим, вони запропонували їй повернути аванс, проте вона також відмовилася. Тобто, основний договір купівлі-продажу не був укладений з вини відповідачки.

Зазначали, що відповідно до пункту 6 попереднього договору неукладення основного договору з вини відповідачки вона зобов`язана повернути як аванс, так і сплатити штраф у розмірі авансу на їх користь у сумі відповідно до офіційного курсу Національного банку України (далі - НБУ) у розмірі 213 413 грн 25 коп.

Вважали, що дії відповідачки щодо них носили протиправний характер. Вона незаконно утримувала їх особисті речі в будинку та безпідставно відмовлялася їх повертати, а також відмовлялася надавати пояснення щодо технічного стану будинку та його несправностей. У зв`язку з цим, вони змушені були звернутися за наданням професійної правничої допомоги до адвокатського бюро «Омелян Лойерс» (далі - АБ «Омелян Лойерс»), з яким вони уклали договір про надання правничої допомоги, на виконання умов якого адвокатом були направлені адвокатські запити, а також здійснено правове супроводження повернення їх майна.

Зазначали, що діями відповідача їм завдана моральна шкода, яка полягає у тому, що відповідачка, у порушення їх домовленостей, обмежила їм доступ до будинку, утримувала особисті речі в будинку, а їх намагання повернути їх закінчувалися скандалами. 30 серпня 2020 року відповідачкою була подана заява до поліції, у зв`язку з чим вони змушені були давати пояснення, вони дуже близько до серця сприймали дану ситуацію. 05 листопада 2020 року відповідачкою до поліції була подана заява про нібито вчинення ними шахрайських дій.

З урахуванням наведеного ОСОБА_2 , ОСОБА_3 просили стягнути з ОСОБА_1 на користь кожної з них: 3 750,00 доларів США авансу; 106 707 грн 00 коп. штрафу, що на день подання позову є еквівалентом 3 750,00 доларів США; 17 720 грн 00 коп. збитків на користь позивачки ОСОБА_2 та 8 300 грн 00 грн. збитків на користь позивачки ОСОБА_3 ; 20 000 грн 00 коп. у відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 11 вересня 2023 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 29 вересня 2023 року про виправлення описки, позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3 750,00 доларів США авансу, 99 750 грн 00 коп. штрафу, 8 300 грн 00 коп. збитків, 5 000 грн 00 коп. у відшкодування моральної шкоди, 14 275 грн 00 коп. витрат на правову допомогу та 2 188 грн 33 коп. судового збору.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 3 750,00 доларів США авансу, 99 750 грн 00 коп. штрафу, 8 300 грн 00 коп. збитків, 5 000 грн 00 коп. у відшкодування моральної шкоди, 14 275 грн 00 коп. витрат на правову допомогу та 2 191 грн 06 коп. судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Ковальчук С.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відмовити повністю, посилаючись на неповне з`ясування судом усіх фактичних обставин справи, не надання належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що саме позивачки своїми діями (бездіяльністю) відмовилися від укладання основних договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , посилаючись на існування нібито істотних недоліків житлового будинку, виключний перелік яких зазначено позивачками у своєму позові та обґрунтовувалося під час судового розгляду, які не існували і є виключно суб`єктивним сприйняттям та внутрішніми уявленнями позивачок про наявність таких недоліків.

Вказував, що відповідно до висновку експерта за №1-27/05 від 27 травня 2021 року житловий будинок АДРЕСА_1 має відхилення від вимог нормативної документації в галузі будівництва, які діяли на час його будівництва (1991 рік) виключно, що стосуються: відсутності витяжної вентиляції з природнім спонуканням в приміщеннях кухні-студії (1-1), санвузлів (1-2), (1-6) та приміщення підвалу (1-1); внутрішньої висоти приміщення підвалу, яке менше 2,0 м; розташування санвузла (1-6) на другому поверсі; влаштування входу з приміщення кухні-студії (1-1) до приміщення санвузла (1-2).

Таким чином вважає, що позивачки не надали суду будь-яких належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів, які б підтвердили наявність існування недоліків житлового будинку, які зазначені у позові, що були підставою для відмови від укладання ними основних договорів купівлі-продажу, а саме: сирість в цокольному приміщенні та сліди вологи на стінах; неналежний стан лічильника і електричної енергії, а саме, наявність оголених дротів та характерний запах горіння (замикання); тріщина на плитці в приміщенні кухні; невідповідність реального панування приміщень у житловому будинку і планування, зазначеного в технічному паспорті; відсутність відомостей про «погріб» у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; існування накладання земельної ділянки відповідачки на суміжну земельну ділянку.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Омелян І.В. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує, що позивачками надано до суду належні та достовірні докази, які у сукупності підтверджують викладені ними у позові обставини та заявлені позовні вимоги, а саме: письмові докази, показання свідка, електронні докази (фотографії та відеозапис). Вказує, що наданий відповідачкою висновок експерта за №1-27/05 від 27 травня 2021 року не може бути належним доказом у справі, оскільки огляд будинку проводився експертом 07 травня 2021 року, тобто в теплу пору року, за інших метеорологічних умов, що могло бути причиною не фіксування вказаних позивачами недоліків цього будинку. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Позивач ОСОБА_3 не скористалася своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направила.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, врахувавши доводи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам закону відповідає не в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1 ст.77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до приписів ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується наявними у справі доказами, що 24 червня 2020 року між ОСОБА_1 , як продавцем, з однієї сторони та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , як покупці, з іншої сторони, був укладений попередній договір, за умовами якого сторони зобов`язалися в майбутньому укласти договір купівлі-продажу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 121,2 кв.м, житловою площею 36,5 кв.м, та земельної ділянки площею 0,2479 га, кадастровий номер 1:01:003:0052, на якій розташований будинок. Цей попередній договір був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кубою Ю.В. та зареєстрований у реєстрі за №1606 (а.с.20-214, т.1).

У відповідності до пункту 1 попереднього договору сторони дійшли згоди про вартість будинку та земельної ділянки у сумі 67 500, 00 доларів США.

У пункті 2 попереднього договору сторони дійшли згоди про укладення основного договору купівлі-продажу не пізніше 20 листопада 2020 року.

Відповідно до пункту 5 попереднього договору, при його підписанні відповідачка отримала від позивачів аванс у загальній сумі 7 500,00 доларів США, що на день підписання договору становило 199 500 грн 00 коп.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що основний договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки між сторонами в обумовлений попереднім договором строк укладений не був.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст.570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Правові наслідки порушення або припинення зобов`язання, забезпеченого завдатком передбачені вимогами ст.571 ЦК України, зокрема: якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора; якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості; сторона, винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором; у разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню.

За змістом наведених норм ЦК України завдаток є доказом існування зобов`язання, виконує платіжну функцію та є способом забезпечення виконання зобов`язання.У відповідності до положень ст.ст.546, 548 ЦК України завдатком може бути забезпечене лише дійсне зобов`язання, яке випливає із договору, укладеного сторонами.

Відповідно до ч.1. ст.635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Згідно зі ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Оскільки договору купівлі-продажу, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам законодавства між сторонами укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то передана позивачками відповідачці грошова сума у розмірі по 3 750 доларів США є авансом, який підлягав поверненню, а не завдатком.

Тому з урахуванням наведених обставин та положення ст.570 ЦК України суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що сума, яка названа в розписках завдатком, фактично є авансом, оскільки сторонами не дотримано умов, визначених ст.570 ЦК України, а саме неукладено договору купівлі-продажу на виконання якого передано кошти.

Зазначений висновок узгоджується з правовим висновком, викладеними Верховним Судом України у постановах: від 25 вересня 2012 року у справі № 6-82цс13 та від 13 лютого 2013 року у справі № 6-176цс12 та Верховним Судом у постанові від 30 січня 2019 року № 461/5297/16-ц (провадження № 61-22017св18).

У відповідності до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При цьому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно відхилив посилання ОСОБА_1 на те, що саме з вини ОСОБА_2 і ОСОБА_3 сторони не уклали основний договір, а тому позивачі втратили право вимагати повернення коштів, як безпідставні, оскільки сума грошових коштів, що за своєю правовою природою є авансом, підлягає поверненню особі, яка їх сплатила, незалежно від того, з вини якої сторони не відбулося укладення договору (див. постанову Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 711/5065/15-ц, провадження № 61-18537св19). Аванс не має забезпечувальної функції. Якщо основний договір не укладено з ініціативи будь-якої зі сторін, то аванс повертається його власникові (див. постанову Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 686/6823/14-ц, провадження № 61-6475св20).

З цих же підстав колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що саме позивачі своїми діями (бездіяльністю) відмовилися від укладання основних договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, посилаючись на існування нібито істотних недоліків житлового будинку.

Також суд апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вимог позивачок в частині стягнення з відповідачки 9 420 грн 00 коп. як збитків.

За змістом ст.22 ЦК України, якою обґрунтовувались вимоги позивачів у цій частині, збитками визнаються витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Тобто, з точки зору даної норми закону для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібно довести наявність елементів складу цивільного правопорушення, а саме: наявність протиправної поведінки; факт понесення збитків; причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; вини.

Обгрунтовуючи вимоги позову в частині стягнення з ОСОБА_1 9 420 грн 00 коп., позивачки вказували, що ці кошти є збитками та матеріальними витратами, понесеними на оплату вартості правової допомоги перед зверненням до суду. Тобто, позивачки ототожнюють поняття збитків з витратами на оплату правової допомоги.

Однак, як вірно враховано судом першої інстанції, відповідно до усталеної практики Верховного Суду такі витрати процесуальним законом віднесено до судових витрат, вони відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом і їх не можна визнати збитками чи шкодою у розумінні положень цивільного законодавства України й вони не можуть бути стягнуті за позовною вимогою в іншому провадженні. Витрати, пов`язані із наданням правової допомоги (оплата послуг адвоката) не є тотожними реальним збиткам (грошовій вартості втраченого майна та додаткових витрат на його відновлення) та не набувають відповідних ознак унаслідок не реалізації права на їх відшкодування у передбаченому законом порядку (див. правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 29 травня 2019 року у справі № 489/5045/18 та інші ).

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про безпідставність вимог позивачок в частині стягнення з відповідачки 9 420 грн 00 коп. як збитків.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції не погоджується із висновком суду першої інстанції в частині стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 і ОСОБА_3 штрафу у розмірі по 99 750 грн 00 коп., збитків у сумі по 8 300 грн 00 коп. та моральної шкоди у розмірі 5 000 грн 00 коп., з таких підстав.

У пункті 6 попереднього договору сторони дійшли згоди, що у разі неукладення основного договору з вини відповідачки, вона зобов`язана повернути як аванс, так і сплатити штраф у розмірі авансу.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до висновку судового експерта №1-27/05 від 27 травня 2021 року житловий будинок має відхилення від вимог нормативної документації в галузі будівництва, які діяли під час його будівництва, в частині відсутності витяжної вентиляції, в частині внутрішньої висоти приміщення підвалу, розташування санвузла на другому поверсі, влаштування входу з приміщення кухні до приміщення санвузла. Приховані недоліки не зазначені в зв`язку з відсутністю доступу до будинку (а.с.133-164, т.1).

Позивачками при зверненні до суду з даним позовом також долучені світлини, які підтверджують приведені в позові недоліки житлового будинку.

Із довідки Київського обласного бюро технічної інвентаризації від 31 березня 2021 року вбачається, що загальна площа будинку зменшилася на 5,6 кв.м та житлова на 0,8 кв.м за рахунок встановлення перегородок, утеплення внутрішніх стін та уточнення розмірів (а.с.36-43; 119-123, т.1.)

Також у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 (мати позивачок) показала, що її дочки дійсно хотіли придбати будинок, однак не були попереджені продавцем про наявність спору щодо земельної ділянки та прихованих недоліків щодо сирості та технічної характеристики будинку, які було виявлено під час огляду в листопаді 2020 року.

З урахуванням цього, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивачів і в частині стягнення штрафу в розмірі авансу у відповідності до положень пункту 6 попереднього договору та еквівалентного курсу.

Так, за приписами ст.678 ЦК України покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

У разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов`язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з`явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: 1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару. Якщо продавець товару неналежної якості не є його виготовлювачем, вимоги щодо заміни, безоплатного усунення недоліків товару і відшкодування збитків можуть бути пред`явлені до продавця або виготовлювача товару. Положення цієї статті застосовуються, якщо інше не встановлено цим Кодексом або іншим законом.

Істотний недолік - це недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором.

Це означає, що наслідки, які встановлені законодавством, зокрема вищенаведеними ч.2 ст.678 ЦК України настають у випадку, коли недоліки товару мали місце на час його передання покупцеві, але не були і не могли бути виявлені останнім у момент передання. Тобто вказані недоліки стосуються експлуатаційних (споживчих) властивостей товару і не пов`язані з його механічним пошкодженням, які можна виявити шляхом візуального огляду.

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду: від 07 липня 2021 року у справі № 591/2641/20 (провадження № 61-17724св20); від 15 червня 2022 року у справі № 344/1877/21 (провадження № 61-14377св21); від 03 серпня 2023 року у справі № 754/1879/22 (провадження № 61-5953св23).

У даній справі істотними недоліками житлового будинку АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 вважали те, що в ньому: відсутня витяжна вентиляція, недостатня висота внутрішнього приміщення підвалу, розташований санвузол на другому поверсі, влаштований вхід з приміщення кухні до приміщення санвузла, наявна сирість, оголені дроти.

Однак у розумінні вимог чинного законодавства та усталеної практики Верховного Суду такі характеристики житлового будинку не можуть вважатись істотними недоліками, які передбачають настання наслідків, визначених у пункті 6 попереднього договору, ст. 610 та ч.2 ст.678 ЦК України, оскільки, по-перше, ці недоліки не роблять неможливим чи недопустимим використання будинку відповідно до його цільового призначення, по-друге, вони могли бути виявлені продавцями шляхом візуального огляду.

При цьому колегія суддів критично оцінює покази свідка ОСОБА_4 про те, що будинок має приховані недоліків, а щодо земельної ділянки існує спір, оскільки свідок є матір`ю позивачок, а тому її покази не можуть вважатись безсторонніми та неупередженими.

За таких обставин колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції були відсутні підстави для стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 і ОСОБА_3 штрафу у розмірі авансу, що еквівалентно по 99 750 грн 00 коп. кожній, передбачений пунктом 6 попереднього договору.

Відповідно до ст.31 Закону України «Про нотаріат» приватні нотаріуси за вчинення нотаріальних дій справляють плату, розмір якої визначається за домовленістю між нотаріусом та громадянином або юридичною особою.

Приватні нотаріуси за вчинення інших дій, покладених на них відповідно до закону, справляють плату, розмір якої визначається законодавством у відповідній сфері.

З довідок приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Клименко С.Ю. вбачається, що позивачки понесли витрати за вчинення нотаріальних дій в сумі 16 600 грн 00 коп.

Позивачки зазначили, що ця сума коштів була сплачена ними за послуги приватного нотаріуса при підготовці до укладення договору купівлі-продажу.

Відповідно до ч.2 ст.635 ЦК України сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

Суд першої інстанції керуючись санкцією ч.2 ст.635 ЦК України дійшов висновку, що понесені позивачками витрати на послуги нотаріуса є збитками, які підлягають стягненню з відповідачки на їх користь.

Однак враховуючи, що в даній справі не доведено передбаченої пунктом 6 попереднього договору вини ОСОБА_1 в укладенні основного договору купівлі-продажу через істотні недоліки майна, то у розумінні ч.2 ст.635 ЦК України відсутні підстави вважати, що саме вона необґрунтовано ухилялася від укладення договору, що виключає стягнення із відповідачки на користь позивачок по 8 300 грн 00 коп., як збитки.

Крім того, стягуючи із відповідачки на користь позивачок по 5 000 грн 00 коп. на відшкодування моральної шкоди, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не вірно визначився з характером спірних правовідносин та допустив порушення норм матеріального права.

Так, згідно зі ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (ч.1 ст.1167 ЦК України).

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема у порушенні права власності, настанні інших негативних наслідків (див. постанову Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 355/1014/16-ц, провадження № 61-15057св18).

У п.1 ч.2 ст.11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Так, обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 моральної шкоди позивачки ОСОБА_2 і ОСОБА_3 посилались на те, що внаслідок порушення відповідачкою їх домовленостей за попереднім договором їм було заподіяно моральної шкоди, що полягала в обмеженні доступу до будинку, утримування особистих речей в будинку, звинувачення позивачок у нібито вчиненні ними шахрайських дій.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19) дійшла висновку, що відшкодування моральної шкоди у разі порушення зобов`язання (ст. 611 ЦПК України) може здійснюватися виключно у випадках, що прямо передбачені законом, а також якщо умови про відшкодування передбачені укладеним договором. Споживачі (покупці) мають право на відшкодування моральної шкоди тільки в разі її заподіяння небезпечною для життя і здоров`я людей продукцією у випадках, передбачених законом.

Враховуючи, що підставою для стягнення з ОСОБА_1 моральної шкоди позивачки вважали порушення відповідачкою їх домовленостей за попереднім договором від 24 червня 2020 року, тобто порушення договірних зобов`язань, а умовами попереднього договору від 24 червня 2020 року не передбачено відповідальності продавця у вигляді моральної шкоди, то у суду не було правових підстав для стягнення із відповідачки на користь позивачок моральної шкоди у розмірі по 5 000 грн 00 коп.

Однак, суд першої інстанції, у порушення вимог ст.ст.263, 264 ЦПК України, наведених вище обставин справи, вимог закону та правових висновків Верховного Суду не врахував, належної правової оцінки наявним у справі доказам не дав, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 і ОСОБА_3 штрафу у розмірі по 99 750 грн 00 коп., збитків у сумі по 8 300 грн 00 коп. та моральної шкоди у розмірі по 5 000 грн 00 коп., кожній.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не може бути залишене в силі та підлягає скасуванню повністю, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, стягнувши із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 і ОСОБА_3 аванс у розмірі по 3 750,00 доларів США кожній.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 слід відмовити за їх необґрунтованістю та безпідставністю.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки судом апеляційної інстанції ухвалено нове рішення і позов задоволено частково, то підлягає зміні і розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у тому числі, витрати на професійну правничу допомогу.

Зі справи видно, що за подання та розгляд даного позову від імені ОСОБА_2 і ОСОБА_3 сплачено судовий збір у загальному розмірі 4 928 грн 47 коп. (а.с.78-79, т.1).

Також з матеріалів справи вбачається, що 24 листопада 2020 року між позивачками ОСОБА_2 і ОСОБА_3 та АБ «Омелян Лойерс» в особі адвоката Омеляна І.В. був укладений договір про надання правової допомоги №24/11-20, за умовами якого адвокат Омеляна І.В. на умовах платності зобов`язався надавати позивачкам професійну правову допомогу у даній справі (пункт 2.1 договору).

Відповідно до пункту 5.1 договору, гонорар адвоката за умовами договору становить 28 550 грн 00 грн., при цьому позивачі сплачують їх в рівних частках, а саме по 14 275 грн 00 грн.

Указана сума була сплачена позивачками відповідно до квитанцій від 08 грудня 2020 року № 0.0..1 та 0.0..1.

Статтею 59 Конституції закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до п.п.6, 9 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 30 Закону передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

З точки зору ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до ч.ч.5, 6 ст. 137 ЦПК України за клопотанням іншої сторони суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою та не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду вказує на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Також при вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката.

У зв`язку з цим, суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Враховуючи викладене вище, предмет спору сторін, характер та обсяг виконаної адвокатом роботи в справі, принцип співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, суд першої інстанції дійшов висновку, що розмір витрат на правову допомогу у сумі 28 550 грн 00 коп. ( по 14 275 грн 00 коп.) відповідає обсягу наданих позивачам послуг.

З клопотанням про зменшення витрат на правову допомогу відповідачка у порядку, передбаченому ч.ч.5 та 6 ст.137 ЦПК України до суду зверталася.

Тому апеляційний суд не переоцінює обґрунтованість, співмірність та розумність витрат позивачок на правову допомогу у сумі 28 550 грн 00 коп. (по 14 275 грн 00 коп.).

В той же час, оскільки колегія суддів скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення про часткове задоволення позову, то на виконання приписів ч.13 ст.141 ЦПК України та з урахуванням передбаченого ч.1 ст.141 ЦПК України принципу пропорційності розподілу судових витрат у випадку часткового задоволення позову, із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 слід стягнути витрати на професійну правову допомогу у розмірі по 5 778 грн 52 коп. та судовий збір у розмірі по 997 грн 52 коп., кожній окремо.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ковальчука Степана Миколайовича задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 11 вересня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення коштів задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аванс у розмірі 3 750,00 доларів США, витрати на професійну правову допомогу у розмірі 5 778 грн 52 коп. та судовий збір у розмірі 997 грн 52 коп.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аванс у розмірі 3 750,00 доларів США, витрати на професійну правову допомогу у розмірі 5 778 грн 52 коп. та судовий збір у розмірі 997 грн 52 коп.

У решті позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення коштів - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 14 червня 2024 року.

Головуючий

Судді: