КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №760/7970/23 Головуючий у 1 інстанції: Коробенко С.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Євграфової Є.П., Писаної Т.О.,

при секретарі Ганжалі С.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 16 липня 2024 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа: Солом`янська районна в м. Києві державна адміністрація, про визнання права користування квартирою,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права користування квартирою.

Просила визнати за нею право користування квартирою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову зазначала, що ОСОБА_3 є матір`ю її та ОСОБА_2 .

ОСОБА_4 проживає в АДРЕСА_1 , яка раніше мала назву Народного Ополчення, а ще раніше Воздухофлотське шосе. Квартира має дві кімнати загальною площею 31,84 квадратних метри.

Вказана квартира зайнята ОСОБА_3 на підставі ордеру на житлове приміщення №149577 від 01.06.1961, який видавався її чоловіку ОСОБА_5 на сім`ю у складі чотирьох осіб ( ОСОБА_5 (чоловік), ОСОБА_3 (дружина), ОСОБА_2 (син) та ОСОБА_6 (донька)).

На момент видачі Ордеру на вказану квартиру (01.06.1961), вона, Позивачка - донька ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , ще не народилась, оскільки день її народження - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В подальшому, ІНФОРМАЦІЯ_2 , чоловік ОСОБА_7 - ОСОБА_5 - помер.

Особовий рахунок на квартиру ІНФОРМАЦІЯ_3 був перереєстрований на ОСОБА_3 .

ОСОБА_6 також померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В квартирі залишились зареєстрованими ОСОБА_3 із сином ОСОБА_2 (Відповідач).

В червні 2022 року на прохання своєї матері ОСОБА_3 , з її добровільної згоди, вона заселилась до квартири АДРЕСА_1 , та стала постійно проживати в якості члена сім`ї. Заселення відбулось, як вказує Позивачка, також з добровільної згоди третього члена сім`ї - ОСОБА_2 , який не заперечував проти проживання рідної сестри з матір`ю в квартирі.

Позивачка та ОСОБА_3 стали проживати однією сім`єю, вести спільне господарство, разом готувати їсти та споживати приготовлену їжу, спільно утримувати квартиру, прибирати та дбати про неї. При цьому, на даний час, ОСОБА_1 не має іншого житла, окрім квартири матері, де вона разом із нею проживає.

Позивачка разом із своєю матір`ю ОСОБА_3 сплачують комунальні платежі за користування квартирою із спільних грошових коштів, що підтверджується численними квитанціями про оплату комунальних услуг, що здійснювались через картковий рахунок АТ «Універсал Банк «Монобанк», який належить Позивачці.

24 березня 2023 року вона звернулася через ЦНАП Солом`янського району м. Києва до відділу з питань реєстрації місця проживання Солом`янської РДА з заявою про реєстрацію місця проживання (перебування) в квартирі АДРЕСА_1 . Однак, 14.03.2023 в реєстрації їй було відмовлено, у зв`язку із відсутністю згоди члена сім`ї наймача - ОСОБА_2 .

ОСОБА_1 звертала увагу суду на те, що ОСОБА_2 не заперечував щодо вселення її до квартири, однак ухилявся від з`явлення до відділу з питань реєстрації місця проживання Солом`янської РДА для підписання згоди на реєстрацію місця проживання з різних надуманих причин.

Позивачка вважає, що вона у встановленому порядку набула право користування квартирою, оскільки вселилася до неї з дозволу усіх проживаючих в ній членів сім`ї, проте не може зареєструвати в ній своє місце проживання у зв`язку з позицією Відповідача, який відмовляється надати для цього згоду саме у письмовому вигляді.

Відтак, захистити своє право Позивачка може лише шляхом постановлення судового рішення, яке б підтверджувало її право користування квартирою та дало самостійну підставу для її реєстрації у ній.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням суду від 03 липня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені. Визнано за нею право користування квартирою АДРЕСА_1 .

13 листопада 2023 року до суду надійшла заява відповідача про перегляд заочного рішення суду, яка ухвалою від 13 березня 2024 року була задоволена.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 13 березня 2024 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення від 03 липня 2023 року задоволено.

Заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 03 липня 2023 року скасовано.

При повторному розгляді Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 16 липня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 12 серпня 2024 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції в основу оскаржуваного рішення поклав відсутність формальної письмової згоди відповідача на вселення до квартири сестри й зазначив, про невиконання вимоги ст. 65 Житлового Кодексу.

Зазначила, що відповідач, постійно проживаючий в квартирі загальною площею 31,84 кв. метра, разом із своєю матір`ю та сестрою, жодного разу не піднімав питання щодо незаконності користування квартирою сестрою, тобто погодившись на її проживання та користування квартирою.

Посилалась на Постанову Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 року, Постанова Верховного Суду у складі колегії судців Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 березня 2021 року у справі № 565/1499/19), де зазначено, що відсутність письмової згоди членів сім`ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду».

Вважає, що беззаперечним доказом надання згоди на користування квартирою є поведінка відповідача та його мовчазна згода, яка проявлялась в бездіяльності.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

3 жовтня 2024 року ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

Представник апелянта ОСОБА_9, в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу з наведених в ній підстав та просив її задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати.

Представник відповідача ОСОБА_8 , в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги, просила відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, повідомлялись належним чином про дату, час і місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Позиція суду апеляційної інстанції

Вислухавши доповідь судді доповідача, пояснення учасників процесу які з`явились у судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та наявні у справі докази колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Станом на день подання позову в квартирі зареєстрованими значилися Відповідач ОСОБА_2 та третя особа ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 померла.

Встановлено, що з 29 вересня 1981 року до 07 березня 2023 року позивачка ОСОБА_1 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . Тобто знялася з реєстрації в квартирі, де була зареєстрована протягом 40 років, безпосередньо перед зверненням до суду з даним позовом.

З пояснень Позивачки вбачається, що з червня 2022 року ОСОБА_1 стала постійно проживати в квартирі АДРЕСА_1 , надаючи необхідний догляд свої матері ОСОБА_3 , яка через свій похилий вік та незадовільний стан здоров`я потребувала відповідного піклування.

В справі наявний оригінал нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_3 від 21 березня 2023 року, адресованої органу реєстрації (Центру надання адміністративних послуг в Солом`янському районі м. Києва), Солом`янському районному суду м. Києва, в якій вона зазначила про свою згоду на реєстрацію місця проживання за адресою квартири АДРЕСА_1 своєї дочки - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з якою вона постійно проживає за вказаною адресою однією сім`єю та веде спільне господарство. (а.с. 20)

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів погоджується з висновками викладеними в оскаржуваному рішенні і, вважає, що вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 9 ЖК УРСР, громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів.

Забезпечення постійним житлом громадян, які відповідно до законодавства мають право на його отримання, може здійснюватися шляхом будівництва або придбання доступного житла за рахунок надання державної підтримки у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

За статтею 61 ЖК УРСР, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем-громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Відповідно до ч.1 ст. 64 ЖК УРСР, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення.

Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Згідно ч. 2 ст. 65 ЖК УРСР, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Згідно із п 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», судам роз`яснено, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

У осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (частини перша та друга статті 64 ЖК УРСР).

Особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (стаття 65 ЖК УРСР).

Колегія суддів звертає увагу на те, що під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 11 липня 2012 року у справі № 6-60цс12.

Відповідно до ст.106 ЖК УРСР, повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача.

Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача.

До обов`язків по веденню спільного господарства, зокрема, ст.66 ЖК УРСР відносить плату за користування житловим приміщенням та плату за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія ті інші послуги).

У постанові Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 30 січня 2018 року (справа №686/15695/15-ц) зроблено висновок, що відсутність вмотивованої відмови виконавчого органу місцевого самоврядування, в контексті положень статті 106 ЖК УРСР, не позбавляє права особи звернутися за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права до суду, та не є підставою для залишення позову без задоволення.

Судом першої інстанції було встановлено, що, Відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації Позивачці було двічі було відмовлено у реєстрації її місця проживання за адресою: АДРЕСА_3 , у зв`язку з відсутністю письмової згоди іншого члена сім`ї, що зареєстрований за вказаною адресою її брата ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Вимогами ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та у межах повноважень та засобами, передбаченими Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.т 824 ЦК України, на вимогу наймача та інших осіб, які постійно проживають разом з ним, та за згодою наймодавця наймач у договорі найму житла може бути замінений однією з повнолітніх осіб, яка постійно проживає разом з наймачем.

У разі смерті наймача або вибуття його з житла наймачами можуть стати усі інші повнолітні особи, які постійно проживали з колишнім наймачем, або, за погодженням з наймодавцем, одна або кілька із цих осіб.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов до обґрунтованого висновку, оскільки вселення позивачки в квартиру може бути визнане законним лише за наявності згоди усіх наймачів квартири, в тому числі - відповідача ОСОБА_2 , а відомостей про наявність такого згоди матеріали справи не містять.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Справа судом розглянута повно та об`єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано вірно.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 16 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст виготовлено 10 грудня 2024 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Є.П. Євграфова

Т.О. Писана