Справа № 372/1128/24
Провадження № 2-о-50/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2024 року м.Обухів

Обухівський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді Зінченко О.М.

при секретарі Григор`єва К.О.,

представника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області цивільну справу за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання на території України, заінтересована особа Фастівський об`єднаний відділ державної міграційної служби Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Київ та Київській області,

В С Т А Н О В И В:

Заявниця через свого представника адвоката Давиденко О.С. звернулася до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України, в якій зазначає, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у селищі Звєрєво, м.Гуково, Ростовської області, СРСР. До 1982 р. вона проживала з батьками у Казахстані, де навчалася у загальноосвітній школі до 8 класу. З 01.09.1983 р. поступила до ПТУ №109 у м.Москва, росія. Після закінчення училища, працювала на ринку у м.Москва. 24.04.1985 р. заявниця отримала паспорт громадянина СРСР серії НОМЕР_1 , виданий відділенням міліції №137 м.Москва. У 1988 р. познайомилася з ОСОБА_3 , який проходив службу у м.Москва. У 1989 р. вони переїхали жити в Україну до його батьків за адресою: АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилася донька ОСОБА_4 . 03.04.1990 р. було зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 . З 01.101.1991 р. ОСОБА_6 разом з донькою ОСОБА_4 записані в по господарську книгу, як такі, що проживають за адресою: АДРЕСА_1 . З 08.01.1992 р. заявниця була прийнята на посаду працівника кухні Великодмитровецької СШ на час відпустки працівника. До 01.11.1999 р. заявниця працювала на різних посадах за місцем проживання. Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 22.03.2005 р. шлюб між подружжям ОСОБА_7 було розірвано. Сторони після розірвання шлюбу намагалися примиритися та деякий час проживали разом. У кінці 2005 р. після сварки з колишнім чоловіком заявниця з власної необережності загубила паспорт громадянина СРСР. Паспорт громадянина України заявниця не отримувала. У 2015 р. ОСОБА_3 вигнав заявницю зі свого будинку. Оскільки заявниці не було куди йти, її прихистила сусідка ОСОБА_8 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , де на даний час заявниця проживає. 15.02.2023 р. заявниця звернулася до Боярського відділу Центрального міжрегіонального управління ДМС в м.Києві та Київській області з заявою для перевірки її до належності до громадянства України в зв`язку з втратою паспорту СРСР. 21.02.2023 р. заявниці було відмовлено з підстав, що вона підлягає проходженню процедури встановлення належності до громадянства України. Відповідно до витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження ОСОБА_4 (доньки заявниці) вбачається, що заявниця ОСОБА_9 має громадянство України та їй присвоєно РНОКПП НОМЕР_2 .

В зв`язку з цим заявниця просить суд встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженці селища Звєрєво, місто Гуково, Ростовської області, СРСР на території України з метою подання заяви про оформлення паспорту громадянина України в період з січня 1989 року по лютий 2024 р.

Ухвалою суду від 01.03.2024 р. було відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження та призначено судове засідання.

14.03.2024 р. до суду від представника заявниці надійшла заява про заміну заінтересованої сторони.

28.03.2024 р. до суду від ЦМУ ДМС у м.Києві та Київській області надішли письмові пояснення в яких зазначено, що перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішення про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України визначає Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень затверджено Указом Президента України від 27.03.2001 р. №215 ( в редакції Указу Президента України від 27.06.2006 р. №588/2006). Копії документів, які надані заявником, як підтвердження факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 р., можуть слугувати лише доказом під час звернення особи до суду для встановлення факту, що має юридичне значення. Прийняття судом рішення про встановлення факту, що має юридичне значення не створює будь-яких самостійних юридичних наслідків, які б призвели до безпосереднього набуття заявником громадянства України. Встановлення вказаного факту є лише одним з чинників, потрібних для можливого отримання заявником громадянства України. Копії трудової книжки надані заявником не свідчать про факт проживання заявника у спірний період. Не можливо становити факт постійного проживання заявника на території України станом на 1991 р. на підставі доказів, які не містять інформації щодо такого проживання саме відносно особи, яка безпосередньо звернулася з заявою про встановлення такого факту. Дана позиція викладена у постанові ВСУ у справі №947/26298/19 від 03.11.2021 р. Дані обставини свідчать про те, що заявник станом на 24.08.1991 р. постійно не проживав на території України. В зв`язку з цим просив заяву ОСОБА_2 залишити без задоволення.

03.04.2024 р. ухвалою суду було залучено в якості зацікавленої особи по даній цивільній справі Фастівський об`єднаний відділ Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби в м.Київ та Київської області.

Заявниця ОСОБА_6 в судовому засіданні заяву підтримала, просила встановити факт постійного проживання на території України з січня 1989 р. по теперішній час, з метою оформлення паспорту України. У заявниці був паспорт СРСР, який вона загубила.

В судовому засіданні представник заявниці ОСОБА_6 адвокат Давиденко О.С. заяву підтримала з підстав викладених у заяві. Паспорт було втрачено. Зверталися до Фастівського відділу ЦМУ ДМС, бо була черга.

Представник заінтересованої особи Фастівського об`єднаного відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби в м.Київ та Київської області в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що вона сусідка. Заявниця з`явилася в селі в 1989 р., будучи вагітною, одружилася, потім розлучилася. Від того часу заявниця живе у неї. Заявниця працювала в колгоспі, в школі працювала посудомийкою.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що заявник це її мати. З 1989 р. вона проживає в Україні, де свідок і народилася. Батьки розлучилися в 2005 р. Мати втратила документи.

Суд вислухавши пояснення заявниці та її представника, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, перевіривши матеріали справи, вважає, що заявлені вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у селищі Звєрєво, місто Гуково, Ростовської області, СРСР, що підтверджується копією свідоцтва про народження НОМЕР_3 від 17.09.1968 р. (а.с.7)

24.04.1985 р. заявниця отримала паспорт громадянина СРСР серії НОМЕР_1 , виданий відділенням міліції №137 м.Москва.

14.06.1989 р. у заявниці та ОСОБА_3 народилася донька ОСОБА_4 , що підтверджується копію свідоцтва про народження НОМЕР_4 від 06.09.1989 р. (а.с.8)

З копію рішення Обухівського районного суду Київської області від 22.03.2005р. вбачається, що 03.04.1990 р. заявниця уклала шлюб з ОСОБА_3 (а.с.16)

Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_5 від 19.05.2005 р. шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 розірвано, актовий запис 121 від 19.05.2005 р. (а.с.17)

З акту Козинської селищної ради від 08.12.2023 р. про встановлення місця проживання ОСОБА_6 вбачається, що вона проживала за адресою: АДРЕСА_1 з грудня 2015 р. по теперішній час (а.с.26)

Згідно листа Фастівського об`єднаного відділу ЦМУ ДМС у м.Києві та Київській області №П-10/6/80.3247-24/80.3247/8-24 від 21.02.2024 р. ОСОБА_6 було відмовлено в оформлені паспорта громадянина України, в зв`язку з тим, що вона підлягає проходженню процедури встановлення належності до громадянства України. (а.с.27)

Згідно ч.1ст.ст.3,4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи чи інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право за захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч.2ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»№5 від 31.03.1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Наведений у ЦПК перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законом передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться і факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України "Про громадянство України" є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до п.1, 2 ч.1 ст.3 цього Закону.

Крім того, юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року).

Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ЦПК України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Вирішуючи питання встановлення належності до громадянства України, слід керуватися, крім Закону України "Про громадянство України" від 18 січня 2001 року, також Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215/2001 "Питання організації виконання Закону України "Про громадянство України", яким затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі - Порядок).

Так, відповідно до положень Закону України "Про громадянство України" і Порядку заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження заявника на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду.

Статтею 3 Закону України «Про громадянство України» регламентовані випадки належності до громадянства України.

Згідно п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України.

Пунктом другим цієї норми Закону встановлено, що особи, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав, також є громадянами України.

Відповідно до пункту 7 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року.

У пункті 44 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Для встановлення факту набуття громадянства України предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання особи на території України чи Української РСР на момент набрання законної сили вироком суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо.

Відповідно дост.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Згідно ст.ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За приписами ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

З огляду на положення ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частиною 2 ст.78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.89 ЦПК України жодні докази не мають заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Встановлення факту постійного проживання на території України необхідно заявнику для отримання паспорту громадянина України.

З матеріалів справи не вбачається і в судовому засіданні не отримано достатніх доказів постійного проживання ОСОБА_2 на території України в період з січня 1989 р. по день звернення з заявою до суду. Заявник не змогла достовірно вказати на постійне проживання на території України саме станом на 24 серпня 1991 року, документальні підтвердження цього факту також не встановлені.

Надана заявницею копія трудової книжки НОМЕР_6 , дата заповнення 08.01.1992 р. та копії з погосподарських книг за 1991-1995, 1996-2000, 2001-2005, 2006-2010, 2011-2015 роки не свідчить про факт постійного проживання заявниці на території України у вказаний період. (а.с.12-14, 19-25).

Крім того, суд критично оцінює пояснення свідків допитаних в судовому засіданні, так як свідок ОСОБА_11 є донькою заявниці, а у свідка ОСОБА_8 заявниця проживає на теперішній час.

Таким чином факт постійного проживання заявниці на території України в період з січня 1989 р. по день звернення з заявою до суду достовірного підтвердження не знайшов, що позбавляє суд можливості задоволення вимог заявниці.

В зв`язку з цим, суд вважає заявлені вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 213, 258-259, 263-265, 293, 294, 315, 319, 352, 354, , суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволені заяви ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання на території України, заінтересована особа Фастівський об`єднаний відділ державної міграційної служби Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Київ та Київській області, відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено та підписано 14.06.2024.

Суддя О.М.Зінченко