Справа № 227/1378/18
Провадження № 2/204/684/24
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

19 квітня 2024 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Чудопалової С.В.

за участю секретаря судового засідання Корягіної Р.Р. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного Підприємства «Добропіллявугілля» шахта «Білицька», Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля», Державне Підприємство «Добропіллявугілля-видобуток», в особі Відокремленого підрозділу «Шахтоуправління Добропільське» про визнання незаконимми та скасування наказів, поновленні на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з позовом до Державного Підприємства «Добропіллявугілля»,Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» про визнання незаконимми та скасування наказів, поновленні на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Позовні вимоги (уточнені від 17.03.2021) мотивує тим, що з2005 року по 11.04. 2011 року працювала сторожем на підприємстві ВП шахта « Білицька» ДП «Добропіллявугілля». 11.04.2011 її було звільнено за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених трудовим договором на підставі п.3ст.40 КЗпП України відповідно до наказу від 18.04.2011 №233-к, причиною якого стало систематичне порушення внутрішнього трудового розпорядку. Так 04.04.2011 був виданий наказ, у якому зазначено, що 29.03.11 не відпрацювала до кінця зміни з ночі 28.03.2011 і залишила робоче місце 0 06.00 год. за 30 хв.до закінчення зміни, що є порушенням ч.2 п.2 та п.4 «Посадової інструкції чергового КПП». У п.2 наказу зазначено, що начальнику відділу кадрів було надано вказівку про підготовку та надання інформації профспілковому комітету шахти подання щодо звільнення за п.3 ст.40 КЗпП України. Відповідно до отриманого нею повідомлення за підписом начальника відділу кадрів від 18.04.2011 за №952 вбачалося, що профспілковим комітетом НПГУ «Шахти Білицька» було видано згоду на звільнення її за п.3 ст.40 КЗпП України. З даним рішенням про звільнення не згодна та вважає його таким,що не відповідає вимогам законодавства, оскільки не дотримана процедура, а саме не наведені конкретн факти порушень, не встановлена провина та систематичність невиконання працівником без поважних причин обов`язків. Так у наказі зазначено, що до «сторожа дільниці ОСОБА_1 » раніше були застосовані засоби дисциплінарного стягнення(наказ №372 від 14.07.2010 та наказ №203 від 12.04.2010». В наказі № 372 від 14.07.2010 не було зафіксовано факту відсутності її на робочому місці Актом про порушення трудової дисципліни, а тому не встановлено провину. Наказом №203 від 12.04.2010 їй було оголошено догану у зв`язку із тим, що 05.04.2010 на території «Шахти Білицька» було завезено плунжерний насос, а вона всупереч п.2.5 Посадової інструкції чергового сторожа по КПП ВП «шахта Білицька» ДП «Добропіллявігілля» не відобразила в журналі поставок ГШО і матеріалів найменування обладнання постачальника, дані транспортного засобу та водія. Вважає, що провина особи у порушені трудової дисципліни повинна бути доведена поясненнями особи, Актом про порушеня трудової дисципліни, доповідними записками. У даному випадку в жодному з перелічених наказів немає акту складеного адміністрацією шахти в присутності свідків про порушення нею трудової дисципліни, що унеможливлює доведення її провини. Також відсутня така ознака, як систематичність порушення трудової дисципліни. Тому вважає зазначені вище накази незаконними, а у разі визнання їх такими наказ про звільненя від 18.04.2011 № 233-4 підлягає скасуванню. Позивач та її представник в судовому засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивача надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі , позовні вимоги підтримав. 17.03.2021 позивачем до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області надано уточнену позовну, в якій позивач просила визнання незаконними накази№372 від 14.07.2010 та наказ №203 від 12.04.2010 про притягнення її до дисциплінарної відповідальності та скасувати наказ №233-к від 18.04.2011 про її звільнення, поновити на роботі та стягненути середній заробіток за час вимушеного прогулу. Представники відповідачів в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. 21.02.2018 на адресу Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від представника відповідача ДП «Добропіллявугілля» надано відзив на позов, у якому просили відмовити у задоволенні позову, оскільки вимоги позивачки щодо скасування наказів про її притягнення до дисциплінарної відповідальності у 2010 році не містять жодних обґрунтувань, крім того зауважили, що позивачем пропущено строк звернення до суду, передбачений ст.233 КЗпП України, а також зазначили, що раніше рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 23.11. 2011, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 21.112011 року, в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ДП «Добропіллявугілля`ВСП «Шахта Білицька» про визнання незаконним і скасування наказів , поновлення на роботі, стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди було відмовлено в задоволенні позовних вимог.Остання звертається до суду з подібним предметом позову до того самого відповідача, тому провадження в цій частині підлягає закриттю. (т.2 а.с.1-9). Ухвалою судді Добропільського міськрайонного суду Донецької області від04.02.2019 прийнято та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства Добропіллявугілля шахта Білицька,Товариства з обмеженою відповідальністю ДТЕК Добропіллявугілля про зміну формулювання дати незаконного звільнення за ч. 3 ст. 40 КЗпП України, визнання наказів недійсними за спливом строку давності про виплату середнього заробітку, за весь період вимушеного прогулу з 11.04.2011р. з нарахуванням індексації і перегляду справи №21751 від 23.11.2011р. згідно Закону ст. 347-2 п. 1, 2, 3, 5 ЦПК України, ст.147-151, ст.235 КЗпП, ст.. 309 п. 1,2 ч. 3 п. 4 ЦПК України і порушенні кримінальної справи за ст.172 ч. 2 КК України, ст.173 КК України, ст.175 КК України, ст. 184 КК України. Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 19.07.2019 провадження у справі в частині позовних вимог про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, визнання наказу № 112 від 04 квітня 2011 року незаконним, закрито на підставі п.3 частини 1 статті 255 ЦПК України. 19.11.2019 постановою Донецького апеляційного суду ухвалу Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 19.07. 2019 про закриття провадження у справі в частині позовних вимог залишити без змін. Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 27.08.2020 клопотання представника відповідача задоволено. Провадження в цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства Добропіл лявугілля шахта Білицька, Товариства з обмеженою відповідальністю ДТЕК Добропіллявугілля про зміну формулювання дати незаконного звільнення, визнання наказів недійсними, поновлення на роботі, про виплату середнього заробітку за весь період вимушеного прогулу закрито в частині позовних вимог щодо: направлення справи на досудове розслідування до правоохоронних органів для порушення кримінальної справи за ст.173 КК України з приводу умисного пошкодження здоров`я з 06.11.2007 року та 02.05.2007 року; зобов`язання відповідачів видати акт про умисне пошкодження здоров`я за 06.11.2007 року у зв`язку з переохолодженням та притягнути до кримінальної відповідальності всіх винних посадових осіб шахти «Білицька»; направлення позивача на незалежну експертизу в інститут Медицини Труда, що знаходиться в м.Київ на вул.Саксоганського, 75 для обстеження; зобов`язання відповідачів та усіх винних осіб, які причетні до умисного пошкодження його здоров`я виплачувати позивачу щомісячне по життєве утримання, середній заробіток в 10-кратному розмірі та не менш ніж 5 мінімальних окладів; зобов`язання відповідачів забезпечувати позивача пожиттєвими щорічними санаторно-курортними путівками та оплачувати проїзд на лікування в обидві сторони; зобов`язання відповідачів відшкодувати весь борг по регресу починаючи з 06.11.2007 року з урахуванням індексації.Продовжено розгляд цивільної справи в частині позовних вимог щодо: визнання наказів №372 від 14 липня 2010 року, № 203 від 12 квітня 2011 року, незаконними по спливу строку давності; оплати праці позивача за 500 днів за миття підлоги на КПП; зобов`язання відповідача перерахувати весь заробіток позивача з 2005 року; зобов`язання відповідача відшкодувати заборгованість з 2011 року по березень 2018 року по пільговому вугіллю 47,2т., 8куб.м. дров з 2007 року, 12 санаторно-курортних путівок, з 2011 року подарунками шахти до дня 8 березня, Нового Року, дня Шахтаря, дня Перемоги; зобов`язання відповідача щорічно пожиттєво до 01 березня забезпечити позивача пільговим побутовим вугіллям по 5,9т. та 1 куб.м. дров, яка нарала законної сили. Ухвалою судді Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 14.12.2020 прийнято до провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства «Добропіллявугілля» шахта «Білицька» та Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» про зміну формулювання причини та дати звільнення, визнання наказів недійсними, поновленням на роботі та виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Клопотання представника відповідача ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» - адвоката Гаврихів В.В. про витребування доказів, про подовження строку для подання відзиву на уточнену позовну заяву та надання змоги ознайомитись з матеріалами справи задовольнити. Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 22.11.2021 витребувано у Державного підприємства «Добропіллявугілля-видобуток» завірені копії наказу ДП «Добропіллявугілля» № 203 від 12.04.2010 року про дисциплінарне стягнення у вигляді догани відносно ОСОБА_1 ; наказу ДП «Добропіллявугілля» № 372 від 14.07.2010 року про дисциплінарне стягнення у вигляді догани відносно ОСОБА_1 ; наказу ДП «Добропіллявугілля» № 233-к від 18.04.2011 року про звільнення ОСОБА_1 з посади сторожа дільниці «Сторожова охорона» за п. 3 ст. 40 КЗпП України;довідку про середній заробіток . Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 21.02.2022 кллопотання представника позивача адвоката Косенка С.В. задоволено. Залучено до участі в розгляді справи в якості співвідповідача:Державне підприємство «Добропіллявугілля-видобуток», в особі Відокремленого підрозділу «Шахтоуправління Добропільське», ідентифікаційний код відокремленого підрозділу 44028952, місцезнаходження: 85001, Донецька область, м. Добропілля, вул. Київська, буд. 1а. Ухвалою судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10.10. 2023 справу прийнято до провадження, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Суд, вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд приходить до наступного висновку . Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 , перебувала у трудових відносинах з ДП «Добропіллявугілля» і працювала з 01.11.2005 року сторожем дільниці ТКП. Наказом 18.04.2011 року № 233-К ОСОБА_1 11.04. 2011 була звільнена за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на неї трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, за п.3 ст.40 КЗпП України. Згідно копії наказу №203 від 12.04.2010 «Про дисциплінарне стягнення» сторожу КПП ВП «Шахта Білицька» ДП «Добропіллявугілля» ОСОБА_1 було оголошено догану за порушення вимог п. 2.5 Посадової інструкції чергового сторожа по КПП ВП шахта Білицька» ДП «Добропіллявігілля», яка 05.04.2010 не відобразила в журналі поставок ГШО і матеріалів найменування обладнання постачальника, дані транспортного засобу та водія(т.2 а.с.11).Згідно копії наказу №372 від 14.07.2010 «Про дисциплінарне стягнення» сторожу дільниці «сторожова охорона» ОСОБА_1 за порушення вимог «Посадової інструкції обов`язків чергового на КПП» ч.2 п.2 та ч.4 було оголошено догану та позбавлено премії. (т.2 а.с.13). Згідно копії наказу від 18.04.2011 №233-к сторожа дільниці «сторожова охорона» ОСОБА_1 було звільнено за п.3ст.40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених трудовим договором або правилами внутрішнього розпорядку з 11.04.2011 (т.2 а.с.11). Згідно Листа начальника відділу кадрів від 18.04.2011 № 932 ОСОБА_1 було повідомлено, що на засіданні профсоюзного комітету НПГУ шахти було надано згоду на її звільнення за ч.3 ст.40 КЗпП України та 18.04.2011 був видан наказ №233-к про її звільнення (т.2 а.с.12). Вказаний лист також свідчить, що позивача повідомили про наявність наказу про звільнення, та остання не заперечує цей факт, про що також зазначає в уточненій позовній заяві від 17.09.2021, що вона отримала повідомлення про звільнення за п.3 ст.40 КЗпП України. (а.с.149-161 т.4). Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.ч.1-4 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 ст.13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч.1, 5-7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження роботодавця, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна роботодавця, з яким укладено трудовий договір. Трудова дисципліна це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків. Згідно зч.1ст.147КЗпП Україниза порушення трудової дисциплінидо працівникаможе бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. Відповідно до ч.1 ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується роботодавцем безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника. Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку. Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. За відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності. Відповідно дост.149КЗпП Українидо застосування дисциплінарного стягнення роботодавець повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення роботодавець повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Отже, при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок. Для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності. У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" зазначено, що при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбаченістаттями 147-1-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок тощо.У наказі про накладення дисциплінарного стягнення обов`язково має бути зазначено, в чому полягає порушення трудової дисципліни, тобто має бути вказівка на фактичні обставини, які послужили підставою для застосування заходу дисциплінарного стягнення. Наказ про накладення дисциплінарного стягнення повинен обов`язково містити нормативне посилання, тобто роботодавець повинен зазначити назву, статтю, її частину, абзац, пункт, підпункт нормативно правового акта чи акта локального нормотворення, на підставі якого працівник притягується до дисциплінарної відповідальності. Виконання всіх цих вимог є безумовною запорукою правильного та законного оформлення прийнятого роботодавцем рішення, що одночасно виступає гарантією дотримання трудових прав працівників. Факт вчинення дисциплінарного проступку має бути належним чином зафіксований за допомогою актів, довідок, доповідних записок тощо. До застосування дисциплінарного стягнення роботодавець повинен зажадати від порушника трудової дисципліни пояснення в письмовій формі (ч. 1 ст. 149 КЗпП України). З аналізу норм трудового права, що регулює дані правовідносини, зокрема порядок притягнення до дисциплінарної відповідальності, слід дійти висновку, що для правомірного притягнення до дисциплінарної відповідальності необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника і які прямо випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку та пов`язані з ним, та прямо на нього покладені; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків як проступок має бути винним і не пов`язаним з поважними причинами; для накладення дисциплінарного стягнення має бути встановлена подія (проступок) і обов`язково вина працівника, і дані обставини (подія і склад порушення) мають бути доведені саме роботодавцем, є неприпустимим перекладення на працівника обов`язку по доказуванню своєї невинуватості. Щодо процедури застосування дисциплінарного стягнення працівнику має бути надана можливість дати письмові пояснення; для надання пояснень працівник повинен знати конкретно за який проступок він притягається до дисциплінарної відповідальності. У постанові Верховного Суду від 27 квітня 2021 року у справі № 461/8132/17 також сформульовано висновок щодо застосування норм права, з якого вбачається, що у трудовому праві діє принцип презумпції невинуватості, згідно з яким неможна працівника притягнути до дисциплінарної відповідальності, доки не доведена роботодавцем його вина, і працівник не зобов`язаний сам доводити свою невинуватість. Для застосування дисциплінарного стягнення уповноваженому органу необхідно встановити наявність всіх елементів складу дисциплінарного проступку - об`єкту, об`єктивної сторони, суб`єкта, суб`єктивної сторони, а також врахувати інші обставини, що мають значення: ступінь тяжкості, наявність шкоди, особу працівника. За приписами статиі 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. У наказі про накладення дисциплінарного стягнення обов`язково має бути зазначено, в чому полягає порушення трудової дисципліни, тобто має бути вказівка на фактичні обставини, які послужили підставою для застосування заходу дисциплінарного стягнення. Наказ про накладення дисциплінарного стягнення повинен обов`язково містити нормативне посилання, тобто роботодавець повинен зазначити назву, статтю, її частину, абзац, пункт, підпункт нормативно правового акта чи акта локального нормотворення, на підставі якого працівник притягується до дисциплінарної відповідальності. Виконання всіх цих вимог є безумовною запорукою правильного та законного оформлення прийнятого роботодавцем рішення, що одночасно виступає гарантією дотримання трудових прав працівників. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку. Як вбачається з оскаржуваних наказів від №203 від 12.04.2010 «Про дисциплінарне стягнення» сторожу КПП ВП «Шахта Білицька» ДП «Добропіллявугілля» ОСОБА_1 було оголошено догану за порушення вимог п. 2.5 Посадової інструкції чергового сторожа по КПП ВП шахта Білицька» ДП «Добропіллявігілля», яка 05.04.2010 в журналі обліку поставок ГШО і матеріалів КПП не відобразила найменування обладнання, постачальника, чітко дані транспорту та дані водія, чим грубо порушила службову дисципліну.Зазначений насос пропрацював 48 годин відповідно до дефектного акту шахти, вийшов з ладу та експлуатація його подалі є неможливою. (т.2 а.с.14). Згідно копії наказу №372 від 14.07.2010 «Про дисциплінарне стягнення» сторожу дільниці «сторожова охорона» ОСОБА_1 за порушення вимог «Посадової інструкції обов`язків чергового на КПП» ч.2 п.2 та ч.4 було оголошено догану та позбавлено премії. (т.2 а.с.13). Щодо можливих порушень позивачем трудової дисципліни, які на думку відповідачів, мали місце 05.04.2010 та 12.07.2010 під час чергування сторожа ОСОБА_1 , коли на територію шахти був завезений несправний насос (згідно наказу від №203 від 12.04.2010 ) та (згідо наказу № 372 від 14.07.2010) за порушення вимог «Посадової інструкції», то у згаданих наказах про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани не зазначено, в чому конкретно полягало порушення позивачем трудових обов`язків, для зясування яких суду не було надано доказів провни останньої, а саме пояснювальних та доповідних записок, акту про порушення трудової дисципліни. З огляду на вказане обґрунтування, суд встановив, що спірні накази про накладення на позивача дисциплінарних стягнень як12.04.2010 так і 12.07.2010 не містить чіткого формулювання суті і обставин проступків, допущених позивачем, достатніх даних про конкретні й винні дії позивача щодо порушення посадових обов`язків, які б могли бути підставою для притягнення її до дисциплінарної відповідальності і оголошення догани. За відсутності деталізації обставин, які позивачу ставляться у провину, та інших доказів, крім самих наказів, суд позбавлений можливості оцінити наявність порушень посадових обов`язків, які є складовими трудової функції працівника, перевірити дотримання роботодавцем вимог накладення дисциплінарного стягення, визначених статтею 149 КЗпП України. Тому, суд доходить висновку про недотримання відповідачем порядку застосування дисциплінарних стягнень до позивача оскаржуваними наказами. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Щодо позовної вимоги позивача про визнання незаконним та скасування наказу №233-к від 18.04.2011 про звільнення ОСОБА_1 суд зазначає наступне. Відповідно до п.3ст.40 КЗпП України трудовий договір може бути розірвано в разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо раніше до нього застосовувались заходи дисциплінарного стягнення. Пленум Верховного Суду України в п.п.18, 22 постанови від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснив, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясовувати, з яких підстав проведено звільнення працівника. При цьому суди не вправі визнавати звільнення правильним виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов`язували звільнення. При розгляді таких спорів судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно виявилося порушення, яке стало приводом до звільнення; чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п.3 ст.40КЗпП України; чи додержано власником або уповноваженим ним органом передбачених ст.ст.147-1,148,149 КЗпП України правил і порядку застосування дисциплінарних стягнень. Відповідно до положень ч.1ст.147 КЗпП України звільнення працівника за п.3ст.40 КЗпП України є видом дисциплінарного стягнення. У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, зокрема, за п.3ст.40 КЗпП України, суд повинен з`ясувати, чи передував безпосередньо звільненню дисциплінарний проступок, за який не застосовувалися інші заходи дисциплінарного чи громадського стягнення, та чи можна вважати у зв`язку з вчиненням його систематичним невиконанням працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Як вбачається з оскаржуваного наказу №233-к від 18.04.2011, позивача звільнено з посади сторожа за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на неї трудовим договором або правилами внутрішнього розпорядку з 11.04.2011. Підставою звільнення, зазначено , що 29 березня 2011 року сторож дільниці «Cторожова охорона» ОСОБА_1 не відпрацювала до кінця зміни з ночі 28 березня 2011 року і залишила робоче місце о 6 годині 30 хвилин до закінчення зміни, що є порушенням ч.2 п. 2 та п. 4 Посадової інструкції обовязків чергового КПП». До сторожу дільниці «Сторожова охорона» Котової НЄ раніше були застосовані засоби дисциплінарного стягнення (наказ № 272 від 14.07.2010 року, наказ № 203 від 12.04.2010 року) і на засіданні профспілкового комітету НПГУ шахти було надано згоду на її звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпП України (протокол № 3 від 14.04.2011 року). Також 14 квітня 2011 року сторож дільниці «Сторожова охорона» ОСОБА_1 приблизно о 10 годині 30 хвилин самовільно і безпідставно покинула робоче місце і до 18.04.2011 року без поважних причин не виходить на роботу, що відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України вважається прогулом. Суд звертає увагу, на те, що у оспорюваному наказі №233-к від 18.04.2011 , підставою для звільнення також зазначено, що ОСОБА_1 14.04.2011 самовільно покинула робоче місце, тоді як звільнена остання була з 11.04.2011. Так, при оспоренні до суду наказу про звільнення за п. 3 ч. 1ст. 40 КЗпП України суд зобов`язаний перевірити всі накази про накладення дисциплінарного стягнення, які увійшли в систему для звільнення, незалежно від того, чи оскаржувався кожен наказ окремо в установленому законом порядку. Лише правомірно накладені стягнення можуть ураховуватися і бути підставою для звільнення працівника за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Викладене узгоджується із правовим висновком, висловленим, зокрема у постановах Верховного Суду від 25.06.2018 року у справі № 714/395/17 (провадження № 61-9123св18), від 24.03.2021 року у справі № 149/1568/19 (провадження № 61-6866св20). Стаття 12 ЦПК Українипередбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним; враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів; з моменту виявлення порушення до звільнення може минути не більше місяця. При цьому роботодавець не вправі вимагати від працівника виконання роботи, не обумовленої трудовим договором (стаття 31 КЗпП). . Тобто, за правилами п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника за його трудовим договором. Очевидно, що з відповідними правилами та обов`язками працівник має бути своєчасно та належно ознайомлений, оскільки, роботодавець не може ставити у вину працівникові та притягати його до дисциплінарної відповідальності у випадку невиконання обов`язків, які не обумовлені трудовим договором і про які працівник не був проінформований належним чином. Крім того, під систематичним невиконанням трудових обов`язків мається на увазі неодноразове здійснення працівником цих вчинків. А саме, для звільнення за п. 3 ст. 40КЗпП України необхідна наявність факту не першого, а повторного, тобто вдруге чи більше разів, здійснення працівником винного невиконання чи неналежного виконання своїх трудових обов`язків після того, як до нього уже застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення за вчинення таких дій раніше. У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 161/6283/16-ц (провадження № 61-20068св18) Верховний Суд зробив висновок про те, що суд, вирішуючи спір, повинен з`ясувати, систематичне невиконання яких саме трудових обов`язків позивачем передувало його звільненню. При системному аналізі трудового законодавства потрібно дійти висновку, що порушення трудової дисципліни вважається систематичним, якщо працівник, який мав дисциплінарне або громадське стягнення за порушення трудової дисципліни (яке з нього не зняте або не втратило юридичного значення зі спливом часу), порушив її знову. Вирішуючи такий спір, суд повинен перевірити законність попередніх стягнень, оскільки тільки правомірно накладені стягнення можуть ураховуватися і бути підставою для звільнення працівника за пунктом 3 частини першоїстатті 40 КЗпП України. Отже, для звільнення працівника на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України, необхідна наявність таких умов, як протиправність дій або бездіяльність працівника, його вина та систематичність порушень. При відсутності хоча б однієї з наведених підстав звільнення працівника буде незаконним. За змістом закону, звільнення працівника згідно з пунктом 3 статті 40КЗпП України є крайньою мірою, коли подальше залишення на роботі порушника трудової дисципліни суперечить інтересам установи. При визначенні наявності вини працівника в невиконанні або неналежному виконанні обов`язків, покладених на нього трудовим договором, правилами внутрішнього трудового розпорядку або посадовими інструкціями, необхідно враховувати об`єктивні причини. Суду не надано доказів про ознайомлення позивача і з правилами внутрішнього трудового розпорядку. До того ж, перевіряючи доводи відповідача про систематичне невиконання ОСОБА_1 своїх трудових обов`язків, судом не встановлено обставин, а відповідачем не доведена доказами в розрізі положень ст.ст. 76-81 ЦПК України їх наявність, притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у передбаченому законом порядку у зв`язку порушенням покладених на неї трудових обов`язків, а тому суд приходить до висновку про недоведеність відповідачем систематичності невиконання обов`язків позивачем.Отже, суд робить висновок, що передбачена КЗпП України процедура звільнення позивача не була повністю дотримана та відповідачем при звільненні позивача допущено порушення норм трудового законодавства. Щодо строку звернення позивача до суду, то суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення у місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Встановлений статтею 233 КЗпП України строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. У разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки (стаття 234 КЗпП). Стаття 234 КЗпП України не визначає переліку причин для поновлення строку та їх поважність має визначатися судом у кожному випадку, залежно від конкретних обставин справи. При цьому очевидно, що як поважні причини пропуску строку, встановленого в частині першій статті 233 КЗпП України, мають кваліфікуватися ті, які об`єктивно перешкоджали чи створювали істотні труднощі для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. При вирішенні питання про поновлення строку суд дає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду, у взаємозв`язку інтервалів часу: з моменту закінчення встановленого спеціальним законом строку звернення до суду із позовом до дати подання такого позову. Підстави пропуску строку можуть бути визнані поважними у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом строк, подання позову. Тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження рішення роботодавця щодо звільнення у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку на звернення до суду з позовом про поновлення на роботі з поважних причин. Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Поважними причинами пропущення строку є обставини, що позбавили особу можливості подати заяву у визначений законом строк, вони об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волі заявника і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або суттєво ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами. Вирішуючи, чи з поважних причин пропущено певний процесуальний строк, суд у кожному конкретному випадку оцінює сукупність обставин на свій розсуд. Судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, які беруть участь у справі. Поновлення строку на оскарження рішення роботодавця про звільнення без доведеності поважності причин не забезпечило б рівноваги між інтересами сторін та правової визначеності у цивільних відносинах, які є складовими принципу верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України. Позивач звернулася до суду з даним позовом у липні 2018 року. Разом з тим, доказів поважності причин пропуску такого строку позивачем не надано, слід зазначити що позивачу було достеменно відомо, про оскаржувані накази, оскільки остання, як бачається Єдиного державного реєстру судових рішень раніше зверталася до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з аналогічним позов, але з інших підстав, та рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 23.11. 2011, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 21.12. 2011 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ДП «Добропіллявугілля» про поновлення строку для звернення до суду з позовом, визнання незаконним і скасування наказу директора ВП «Шахта Білицька» ДП «Добропіллявугілля» від 04 квітня 2011 року № 112 та від 18 квітня 2011 року про звільнення її з роботи на підставі пункту 3 частини 1 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин трудових обов`язків, поновлення на роботі, стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди в розмірі 25 000 грн., їй було відмовлено в задоволенні позовних вимог. Враховуючи встановлені обставини справи, суд робить висновок про те, що ОСОБА_1 достеменно знала про оскаржувані накази, тобто позивач будучі обізнаним про своє звільнення, ще у 2011 році, до суду звертається із вимогою про скасування наказів та поновленні її на роботі через сім років, не заявляючи вимог про поновлення строку, тобто із пропуском розумного строку передбаченого статтею 233 КЗпП України, за таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання незаконимми та скасування наказів, поновленні на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулузадоволенню не підлягають у зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до суду. На підставі викладеного, керуючись ст.ст.5, 10-13, 18, 133, 141, 258-259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 40, 42, 49-2, 233, 234 КЗпПУкраїни,суд, -

УХВАЛИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного Підприємства «Добропіллявугілля» шахта «Білицька», Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля», Державне Підприємство «Добропіллявугілля-видобуток», в особі Відокремленого підрозділу «Шахтоуправління Добропільське» про визнання незаконними та скасування наказів, поновленні на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Повний текст рішення складено 29.04.2024.

Суддя С.В.Чудопалова