РІШЕННЯ

Іменем України

25.04.2024 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Кузь В. Я

з участю секретаря судового засідання Савченко А.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Першої Львівської державної нотаріальної контори Львівської області, з участю третьої особи приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Сиротяка Юрія Романовича про скасування обтяження нерухомого майна,-

встановив:

Позивач звернувся з позовом про скасування обтяження нерухомого майна, зокрема квартири АДРЕСА_1 . В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 30.04.1998р. він, позивач, разом з його дружиною, сином та тещею купили у спільну власність квартиру АДРЕСА_1 . Від імені продавця квартири ОСОБА_2 , на підставі доручення від 31.01.1998р., посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кулиняком І.Я., зареєстрованого в реєстрі за №411, діяв ОСОБА_3 . Їхнє право власності на квартиру зареєстровано згідно реєстраційного посвідчення від 14.05.1998р., виданого Львівським обласним БТІ, записано в реєстрову книгу №2 за реєстровим №5680. З того часу і до зараз, усі вони разом сім`єю були зареєстровані та постійно проживали у даній квартирі. За увесь цей час, жодних юридично значимих дій з квартирою не вчинялося. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його, позивача, теща ОСОБА_4 . У зв`язку з її смертю, на все належне їй майно відкрилась спадщина, зокрема на її частку у спільній квартирі. В процесі оформлення спадщини, нотаріус ОСОБА_5 виявила та повідомила, що на їхню квартиру накладено обтяження (заборона), яке перешкоджає оформленню спадщини. В подальшому під час особистого візиту до Львівського державного нотаріального архіву йому надано копії двох документів: телеграму та її переклад на українську мову, згідно якої ОСОБА_2 просить анулювати вважати недійсною довіреність, видану нею (лютий-березень) відносно розпорядження та продажу її власної квартири по АДРЕСА_2 на ім`я ОСОБА_6 з Тернополя. На підставі цієї телеграми Перша львівська державна нотаріальна контора наклала вищевказане обтяження на квартиру. Вважає, що такими діями Перша львівська державна нотаріальна контора грубо перевищила свої повноваження та порушила право власності на належну, зокрема, позивачу, квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 08.02.2024 року провадження у справі відкрито та справу призначено до підготовчого засідання.

В матеріалах справи містяться завірені копії документів, скеровані на вимогу суду приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Ю.Р. Сиротяком, які стали підставою для посвідчення договору купівлі - продажу від 30 квітня 1998 року.

В матеріалах цивільної справи міститься лист завідувачки Першої Львівської державної нотаріальної контори Львівської області Н.І. Кропельницької про розгляд справи без участі представника нотаральної контори.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 12.03.2024р. закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті цивільну справу.

В судове засідання учасники судового процесу не прибули, про причини неявки суд не повідомили, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи. Позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

У відповідності до вимог п.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали цивільної справи та з`ясувавши фактичні обставини, у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У відповідності до ч.1 ст.4 цього кодексу, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що 30 квітня 1998 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріальноо округу Сиротяком Ю.Р. посвідчено договір купівлі - продажу квартири, який зареєстровано в реєстрі за №2139.

Згідно договору, гр. ОСОБА_2 , від імені якої на підставі доручення діє ОСОБА_3 , продала, а гр. ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 купили квартиру АДРЕСА_1 складається з двох кімнат, жилою площею 52,1 кв.м. та кухні. Загальна площа квартири 64,8 кв.м.

14 травня 1998 року начальником Львівського бюро технічної інвентаризації ОСОБА_9 видано реєстраційне посвідчення серії НОМЕР_1 , відповідно до якого квартира АДРЕСА_1 в цілому зареєстрована за ОСОБА_1 (позивачем у справі), ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , на праві особистої власності на підставі договору - купіві продажу квартири від 30 квітня 1998 року в реєстрі за №2139.

В матеріалах цивільної справи міститься заборона (архівний запис), відповідно до якої на квартиру АДРЕСА_1 нотаріальною конторою накладено обтяження на підставі повідомлення б/н 20.08.1998, вх.1362.

Згідно телеграми від 23.08.1998р. з підписом ОСОБА_2 , вона просить анулювати - вважати недійсною довіреність, видану нею (лютий - березень) відносно розпорядження та продажу її власної квартири по АДРЕСА_2 на ім"я ОСОБА_10 з Тернополя.

Згідно документів, скерованих приватним нотаріусом Сиротяком Ю.Р. на адресу суду, квартира АДРЕСА_1 належала гр. ОСОБА_2 на підставі свідоцтва № НОМЕР_2 про право власності на квартиру, виданого 27 жовтня 1993 Львівською міською адміністрацією.

Відповідно до доручення від 31 січня 1998 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кулиняком І.Я., ОСОБА_2 упоноважила ОСОБА_3 продати за ціну та на умовах на його розсуд належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 та виписати її з вищевказаної квартири.

З тексту доручення вбачається, що таке підписано ОСОБА_2 у присутності нотаріуса, особу ОСОБА_2 встановлено, дієздатність перевірено.

Дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи підтверджується факт законного набуття у власність, зокрема позивачем, квартири АДРЕСА_1 , на піставі договору купівлі - продажу квартири від 30.04.1998р.

Крім того, в матеріалах справи міститься довідка №50572-102, видана 30.04.1998р. державним нотаріусом Першої Львівської державної нотаріальної контори Сулимою Н.Б., в якій зазначено, що згідно реєстру заборон квартира за адресою АДРЕСА_2 , власником якої є ОСОБА_2 на 30 квітня 1998 року під забороною не перебуває. Довідку отримав гр. ОСОБА_3 .

Дана обставина свідчить про те, що на момент укладення договору купівлі - продажу квартири, така під забороною відчуження не перебувала та не була обтяжена.

Відтак, позивач став одним з власників квартири АДРЕСА_1 на законних підставах.

З договору купівлі - продажу квартири від 30.04.1998р. вбачається, що належність громадянці ОСОБА_2 відчужуваної квартири перевірено, повноваження ОСОБА_3 як представника ОСОБА_2 перевірено, продавцем засвідчено, що квартира нікому іншому не продана, не подарована, не заставлена, в спорі і під забороною не перебуває.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

За положеннями ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Стаття 321 ЦК України визначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року № 5 "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Відповідно до вимог статті 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Статтею 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» визначено, що речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов`язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом, в Україні формується та діє єдиний Державний реєстр прав, який базується на державному обліку земельних ділянок усіх форм власності та розташованого на них іншого нерухомого майна, реєстрації речових прав на об`єкти нерухомого майна, їх обмежень та правочинів щодо нерухомого майна, державна реєстрація прав базується на кадастровому номері, присвоєному у встановленому законом порядку.

Згідно з частиною 1 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав.

Разом з тим, будь-яке обтяження права власності має переслідувати певну законну мету, бути співмірним та не перевищувати меж права вільного здійснення права власності майном.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Загальний стандарт «справедливого балансу» - стандарт захисту від втручання в право власності в рамках ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свободпередбачений в справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції». Втручання в право власності повинно бути визначене в чітко встановленому правовому джерелі в внутрішньодерджавній правовій системі. В прецедентному праві Європейського Суду оцінюються всі випадки втручання в право власності під єдиним принципом справедливого балансу.

Втручання повинно відповідати вимогам законності. Вимоги законності виходять з принципу «верховенства права» - одного із основоположних принципів демократичного суспільства, який міститься у всіх статтях Конвенції.

В обох контекстах слід приймати до уваги досягнення справедливого балансу між конкуруючими інтересами.

Недотримання принципу пропорційності (співмірності) буде порушенням ст. 1 Першого Протоколу щодо права особи на мирне володіння своїм майном.

В даному випадку вимоги «справедливого балансу» щодо втручання в право власності позивачки не дотримані, адже тривалий час її право власності офіційно обмежено без будь-яких підстав до такого обмеження.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що право власності позивача на квартиру є порушене, він обмежений в реалізації своїх законних майнових прав, зокрема формлення спадщини у встановленому законом порядку.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пунктом 2 Постанови пленуму Верховного суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)», § 23).

На підставі наведеного, керуючись статями 3,10,12, 81, 89, 258-259, 263 - 265 ЦПК України, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Першої Львівської державної нотаріальної контори Львівської області, з участю третьої особи приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Сиротяка Юрія Романовича про скасування обтяження нерухомого майна - задоволити.

Скасувати запис про державну реєстрацію обтяження: "Заборона (архівний запис); Реєстраційний номер обтяження: 4252416, дата реєстрації: 20.12.2006; Стан: Реєстрація обтяження; Реєстратор: Перша львівська державна нотаріальна контора; Підстава обтяження: повідомлення, б/н, 20.08.1998, не вказано, вх.1362; Додаткові дані: Архівний номер: 670584LVOV1, Архівна дата: 25.08.1998, Дата виникнення: 26.08.1998, № реєстра: 17339-102, внут. № 8701663А29EF35372837, комментарий: контроль анул.доруч; Тип майна: квартира; Адреса нерухомого майна: АДРЕСА_2 ; Опис: состав: ціле, состояние: добудоване, статус: жиле".

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту до Львівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: Перша Львівська державна нотаріальна контора Львівської області, юридична адреса: м. Львів, вул. Саксаганського, буд. 6, ;

Третя особа: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Сиротяк Юрій Романович, адреса місцезнаходження: м. Львів, вул. Левицького, 69/5.

Суддя В. Кузь