Провадження № 2-з/643/96/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2024 суддя Московського районного суду м. Харкова Власенко М. В., розглянувши заяву керівника Салтівської окружної прокуратури міста Харкова Харківської області Скуратовича Руслана Франаковича про забезпечення позову у цивільній справі № 643/12447/24 за позовом керівника Салтівської окружної прокуратури міста Харкова Харківської області Скуратовича Руслана Франаковича в інтересах держави в особі Харківської міської ради до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом визнання права власності на об`єкт самочинного будівництва за власником земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

22 жовтня 2024 року керівник Салтівської окружної прокуратури міста Харкова Харківської області Скуратович Р. Ф. звернувся до Московського районного суду м. Харкова через систему «Електронний суд» з позовом в інтересах держави в особі Харківської міської ради до ОСОБА_1 , у якому просить:

усунути перешкоди у здійсненні права Харківської міської ради на користування та розпорядження земельною ділянкою комунальної власності шляхом визнання за Харківською територіальною громадою в особі Харківської міської ради, як за власником земельної ділянки, права власності на самочинно побудований об`єкт нерухомого майна гараж № НОМЕР_1 , загальною площею 19,9 кв.м., розташований у дворі будинку за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: № 101).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем встановлено порушення прав територіальної громади при самовільній забудові земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , на якій збудовано гараж, який згідно рішення приватного нотаріуса ХМНО Клопотова С. Д. від 29 квітня 2020 року належить на праві власності відповідачу. Зазначено, що документи, надані ОСОБА_1 реєстратору для реєстрації права власності на указаний об`єкт, не відповідали вимогам законодавства, чим порушено інтереси громади міста Харкова, представником якої є Харківська міська рада, оскільки таким рішенням державний реєстратор фактично легалізував самочинне будівництво на території міста Харкова, яке проведено на земельній ділянці, яка перебуває в комунальній власності.

Позовна заява зареєстрована судом 23 жовтня 2024 року.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 жовтня 2024 року вищевказаному позову присвоєно єдиний унікальний номер судової справи № 643/12447/24 та визначено головуючим суддею (суддею-доповідачем) Власенка М. В.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 24 жовтня 2024 року прийнято до розгляду позов керівника Салтівської окружної прокуратури міста Харкова Харківської області Скуратовича Руслана Франаковича та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, учасникам справи встановлено строки для подання заяв по суті справи.

12 грудня 2024 року керівник Салтівської окружної прокуратури міста Харкова Харківської області Скуратович Р. Ф. звернувся до Московського районного суду м. Харкова через систему «Електронний суд» з заявою про забезпечення позову, у якій просить:

вжити заходи забезпечення позову шляхом встановлення ОСОБА_1 (код НОМЕР_2 ) заборони на відчуження гаражу АДРЕСА_2 , (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: № 101).

Заява зареєстрована судом 13 грудня 2024 року.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 13 грудня 2024 року вищевказаній заяві присвоєно єдиний унікальний номер судової справи № 643/12447/24, провадження № 2-з/643/96/24 та визначено головуючим суддею (суддею-доповідачем) Власенка М. В.

Заява про забезпечення позову у справі № 643/12447/24 передана у провадження судді 16 грудня 2024 року.

Заява обґрунтована, тим, що предметом спору у справі № 643/12447/24 є знесення самочинно збудованого об`єкту нерухомого майна та скасування державної реєстрації права приватної власності на спірне нежитлове приміщення з закриттям відповідного розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи. Зазначено, що у разі задоволення позовних вимог відповідач у справі ОСОБА_1 втрачає право власності на спірне майно, а без встановлення обмежень на час розгляду справи фактичний власник спірного нерухомого майна ОСОБА_1 може розпорядитися своєю власністю на власний розсуд в будь-який час. Подальше ймовірне відчуження майна на користь інших осіб, передача нерухомого майна в оренду, зміна його призначення, поділ, виділ чи об`єднання ускладнить виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Заявник зазначає, що наявність у ОСОБА_1 правомочностей власника майна вказує на можливість у будь-який момент, в тому числі під час розгляду справи судом, але до прийняття ним остаточного рішення у справі, розпорядитись спірним майном на користь третіх осіб. Крім цього, заявник зазначає, що ОСОБА_1 , знаючи про наявність судового спору, з метою утруднення у майбутньому виконання судового рішення, свідомо може здійснювати дії щодо розпорядження спірним майном та як власник може ініціювати питання щодо зміни призначення та виду його функціонального використання, що у подальшому призведе до необхідності скасування відповідних рішень, шляхом звернення до суду з іншими позовними заявами. Зазначене, на думку заявника, може призвести до необхідності залучення до участі у справі осіб, прав і інтересів яких стосуватиметься вирішення даного спору, неможливості виконання рішення суду у випадку задоволення позову у зв`язку з наявністю майнового інтересу цих осіб, а також може зумовити необхідність звернення прокурора з іншим позовом для захисту порушених інтересів держави. Безконтрольне розширення кола осіб, прав і інтересів яких стосується вирішення цього спору, та/або передача права власності на майно іншім особам, які не беруть участь у даному судовому процесі, може не лише утруднити, але й зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову прокурора. Зазначено, що обрані заходи забезпечення позову є співмірними із правом, за захистом якого звернувся прокурор. Правові наслідки їх застосування не призведуть до невиправданих і надмірних обмежень прав відповідача, однак їх незастосування може унеможливити виконання в майбутньому рішення суду. Невжиття заходів забезпечення позову нівелює мету звернення прокурора до суду за захистом інтересів держави, адже повторне ініціювання нових судових спорів з метою їх поновлення потребуватиме значних як правових, так і фінансових витрат, покладення яких на державу буде неправомірним, а можливо й надмірним тягарем.

Суд, дослідивши заяву про забезпечення позову, встановив таке.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України встановлено, що позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

За правилами п. 3 ч. 1 ст. 152, ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі.

З сукупного аналізу вищевказаних положень законодавства слідує, що застосування у справі заходів забезпечення позову є виправданим, якщо з обставин справи встановлено об`єктивну можливість вчинення відповідачем дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Частиною 3 ст. 150 ЦПК України встановлено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 зроблено висновок, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати або знецінити і, що такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання можливого рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

З висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 20/3560/18 слідує, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу. Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Зі змісту п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» слідує, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

В рішенні від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що втручання у право особи, захищене статтею 1 Першого протоколу, має бути виправданим. У цьому зв`язку Суд наголошує на необхідності підтримання «справедливої рівноваги» між загальним інтересом суспільства та захистом основних прав конкретної особи. Необхідну рівновагу не буде забезпечено, якщо відповідна особа несе «особистий і надмірний тягар» (див. рішення у справі Брумареску, § 78).

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Мета забезпечення позову це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також убезпечення від спричинення значної шкоди позивачу.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Враховуючи, що предметом спору у цій справі є вимоги про визнання права власності на об`єкт нерухомого майна гараж № НОМЕР_1 , загальною площею 19,9 кв. м, розташований у дворі будинку за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: № 101), який, на переконання позивача, побудованим з порушенням вимог законодавства, а відповідач може реалізувати своє право на розпорядження цим майном існує реальна загроза, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав позивача (у разі задоволення позову), за захистом яких він звернувся до суду.

Так, право приватної власності на гараж № НОМЕР_1 , загальною площею 19,9 кв. м, розташований у дворі будинку за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: № 101), зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі довідки № 2316558 та технічного паспорту № 2316558, що видані 10.04.2020 ТОВ «Лімінгтон». Реєстрацію права власності на указаний об`єкт нерухомості проведено приватним нотаріусом ХМНО Клопотовим С. Д. (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) № 52096206 від 29.04.2020).

Заява про забезпечення позову в достатній мірі обґрунтована необхідністю забезпечення позову, представником позивача викладено свої доводи щодо можливості настання несприятливих наслідків у разі невжиття таких заходів, а зазначені підстави та вид забезпечення позову є співмірними з пред`явленими вимогами, вид забезпечення позову обрано відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України.

У заяві про забезпечення позову вказано та обґрунтовано причини необхідності забезпечення позову, як це передбачено положеннями ст. 151 ЦПК України.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідності до заявлених позовних вимог.

Враховуючи предмет позову, що перебуває у провадженні Московського районного суду м. Харкова, а представником позивача обрано правильний та допустимий спосіб забезпечення позову, який є взаємопов`язаний з позовними вимогами, відтак заява підлягає задоволенню.

Отже, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Підстав для зустрічного забезпечення судом не встановлено, оскільки такий вид забезпечення позову, як заборона відчуження спірного об`єкту нерухомого майна не впливає на майновий стан відповідача, не забороняє їй володіти та використовувати таке нерухоме майно у власних цілях та не впливає на її немайнові права, а сама відповідачка не понесе жодних втрат та збитків у разі застосування забезпечення позову.

Керуючись ст. 149 154, 260, 353 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити заяву керівника Салтівської окружної прокуратури міста Харкова Харківської області Скуратовича Руслана Франаковича про забезпечення позову у цивільній справі № 643/12447/24 за позовом керівника Салтівської окружної прокуратури міста Харкова Харківської області Скуратовича Руслана Франаковича в інтересах держави в особі Харківської міської ради до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом визнання права власності на об`єкт самочинного будівництва за власником земельної ділянки.

Заборонити ОСОБА_1 (код НОМЕР_2 ) вчиняти будь-які дії щодо відчуження гаражу № НОМЕР_1 у дворі будинку, загальною площею 19,9 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: № 101).

Копію ухвали направити учасникам провадження.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом та підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження та може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років із наступного дня після набрання нею законної сили.

Ухвала про забезпечення позову може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали.

Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Позивач:

керівник Салтівської окружної прокуратури міста Харкова Харківської області Скуратович Руслан Франакович, ЄДРПОУ , м. Харків, вул. Глобинська, 23;

Харківська міська рада, , м. Харків, м-н Конституції, 7.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 .

Повний текст ухвали складено та підписано 17 грудня 2024 року.

Суддя Михайло ВЛАСЕНКО