Провадження №2/359/1241/2024
Справа №359/442/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2024 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого Семенюти О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Моргушко Л.В.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Технополіс-1» про стягнення сум, належних працівникупри звільненні з роботи, та середнього заробітку за час затримки розрахунку,

встановив:

1. Короткий виклад доводів пред`явленого позову.

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом та посилається на те, що вона працювала у департаменті роздрібної торгівлі філії №1 ТОВ «Технополіс-1» на посаді старшого касира торговельного залу. У зв`язку з тим, що відповідач не виплачував ОСОБА_1 заробітну плату, у ТОВ «Технополіс-1» виникла заборгованість в розмірі 107100 гривень 00 копійок. Наказом ТОВ «Технополіс-1» №Т01/28/12/003 від 29 грудня 2023 року позивач був звільнений з роботи за власним бажанням, на підставі ст.38 КЗпП України. В день звільнення з роботи ТОВ «Технополіс-1» не провів розрахунок з позивачем. Тому ОСОБА_1 просить суд стягнути з відповідача суми, належні їй при звільненні з роботи, в розмірі 107100 гривень 00 копійок та середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 14900 гривень 00 копійок.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримує позов та наполягає на його задоволенні.

Представник відповідача ОСОБА_2 не з`явилася у судове засідання та обмежилась поданням клопотання (а.с.47-50), в якому вона посилається на те, що невиконання обов`язку по виплаті позивачу заробітної плати обумовлено військовою агресією РФ проти України. Згідно з листом ТПП України №2024/02.0-7.1 від 28 лютого 2022 року вказана обставина визнана форс-мажорною. Зокрема, внаслідок потрапляння бойових снарядів у приміщення складу ТОВ «Техенерготрейд» були знищені товари відповідача. Крім того, ТОВ «Технополіс-1» втратив контроль над активами, розташованими на тимчасово окупованих територіях. Ці обставини призвели до заподіян-ня відповідачу істотних збитків. Тому представник відповідача ОСОБА_2 просить суд відмовити у задоволенні позову в частині вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

2. Інформація про рух цивільної справи.

Зі змісту протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 січня 2024 року (а.с.9) вбачається, що цивільна справа за позовом, пред`явленим ОСОБА_1 , була розподілена судді Бориспільського міськрайонного суду Семенюті О.Ю.

Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 22 січня 2024 року (а.с.10) було відкрито провадження у цивільній справі та призначено розгляд цивільної справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 27 лютого 2024 року (а.с.32-33) були витребувані у ТОВ «Технополіс-1» докази на підтвердження розміру заробітної плати позивача; розміру заробітної плати, що нараховувалась ОСОБА_1 за період часу з 1 серпня 2023 року до 6 жовтня 2023 року; розміру заробітної плати, що нараховувалась позивачу під час перебування у щорічних відпустках з 7 жовтня 2023 року до 30 жовтня 2023 року, з 31 жовтня 2023 року до 16 листопада 2023 року, з 17 листопада 2023 року до 10 грудня 2023 року та з 11 грудня 2023 року до 28 грудня 2023 року; розміру грошових коштів, що належали до виплати ОСОБА_1 при звільненні з роботи; а також розміру грошових коштів, виплачених позивачу при звільненні з роботи.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 15 квітня 2024 року (а.с.95-96) були витребувані у ТОВ «Технополіс-1» відомості про загальний розмір сум, нарахованих в жовтні 2023 року, а також про розмір середньоденного заробітку ОСОБА_1 станом на день звільнення з роботи.

3. Обставини, встановлені судом; норми права та стала судова практика, застосовані при вирішенні спору.

ОСОБА_1 працювала у департаменті роздрібної торгівлі філії №1 ТОВ «Технополіс-1» на посаді старшого касира торговельного залу. Це підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 , заведеної на ім`я позивача (а.с.38).

Наказом ТОВ «Технополіс-1» №Т01/28/12/003 від 29 грудня 2023 року (а.с.5) ОСОБА_1 була звільнена з роботи за власним бажанням, на підставі ст.38 КЗпП України.

Спірні правовідносини регулюються главою VII «Оплата праці» КЗпП України та Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно з ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строк, зазначений в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до п.2 Прикінцевих положень КЗпП України під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Згідно з ч.3 ст.10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати.

Відповідно до ч.2 ст.141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Як роз`яснив Верховний Суд у постанові від 17 серпня 2022 року у справі №922/854/21, форс-мажорні обставини не мають преюдиційний характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона, яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Верховний Суд у постанові від 31 серпня 2022 року в справі №910/15264/21 наголосив на тому, що між обставинами непереборної сили та неможливістю належного виконання зобов`язання має бути причинно-наслідковий зв`язок. Тобто неможливість виконання зобов`язання має бути викликана саме обставиною непереборної сили, а не обставинами, ризик настання яких несе учасник правовідносин.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч.1-ч.2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

4. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору.

а. щодо стягнення сум, належних позивачу при звільненні з роботи.

Встановлено, що в серпні 2023 року ОСОБА_1 було нараховано заробітну плату в розмірі 9776 гривень 50 копійок, з якої було утримано суму в розмірі 1906 гривень 42 копійок; у вересні 2023 року заробітну плату в розмірі 15116 гривень 3 копійок, з якої було утримано суму в розмірі 2947 гривень 63 копійок; в жовтні 2023 року заробітну плату в розмірі 18920 гривень 15 копійок, з якої було утримано суму в розмірі 3689 гривень 43 копійок; в листопаді 2023 року заробітну плату в розмірі 14116 гривень 32 копійок, з якої було утримано суму в розмірі 2752 гривень 67 копійок; в грудні 2023 року заробітну плату в розмірі 10142 гривень 82 копійок, з якої було утримано суму в розмірі 1977 гривень 85 копійок. Ці обставини підтверджуються копіями розрахункових листків за серпень вересень, листопад грудень 2023 року (а.с.90-91, 93-94), а також довідкою головного бухгалтера ТОВ «Технополіс-1» №Т від 14 травня 2024 року (а.с.116).

В матеріалах цивільної справи міститься також копія розрахункового листка за жовтень 2023 року (а.с.92), зі змісту якого вбачається, що у вказаному місяці ОСОБА_1 було нараховано заробітну плату в розмірі 18847 гривень 83 копійок, з якої було утримано суму в розмірі 3689 гривень 43 копійок. Однак достовірність цього письмового доказу спростовується довідкою головного бухгалтера ТОВ «Технополіс-1» №Т від 14 травня 2024 року (а.с.116), зі змісту якої вбачається, що в жовтні 2023 року позивачу було нараховано заробітну плату в розмірі 18920 гривень 15 копійок, з якої було утримано суму в розмірі 3689 гривень 43 копійок.

Таким чином, станом на день звільнення з роботи ОСОБА_1 мала право на отримання сум, визначених з відрахуванням військового збору та податку на доходи фізичних осіб, в загальному розмірі 54797 гривень 82 копійок (7870,08 + 12168,40 + 15230,72 + 11363,65 + 8164,97). В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що ТОВ «Технополіс-1» добровільно виплатило позивачу вказані грошові кошти не тільки в день його звільнення з роботи, а також станом на день ухвалення рішення суду.

З огляду на це суд висновує про те, що з відповідачана користь ОСОБА_1 слід стягнути суми, належні їй при звільненні з роботи, в розмірі 54797 гривень 82 копійок. Підстави для стягнення з ТОВ «Технополіс-1» грошових коштів в більшому розмірі відсутні. Тому у задоволенні позову в частині цієї вимоги ОСОБА_1 слід відмовити.

б. щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

У зв`язку з тим, що ТОВ «Технополіс-1» не виплатило позивачу належні йому суми в день звільнення з роботи, на підставі ч.1 ст.117 КЗпП України у відповідача виник обов`язок сплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 14900 гривень 00 копійок. Всупереч ч.1 ст.81 ЦПК України представник відповідача ОСОБА_2 не подала жодного доказу на спростування достовірності такого розміру.

Водночас, на підтвердження відсутності у ТОВ «Технополіс-1» вини у непроведенні розрахунку з ОСОБА_1 в день її звільнення з роботи відповідачем були подані копії наказів генерального директора ТОВ «Технополіс» від 24 лютого 2022 року (а.с.65-68), якими було призупинено торгівельну діяльність крос-доків та магазинів відповідача в м. Херсон, у м. Нова Каховка Херсонської області та в м. Мелітополь Запорізької області. Однак ця обставина не має значення для правильного вирішення спору, адже невиконання відповідачем обов`язку здійснити розрахунок при звільненні ОСОБА_1 з роботи не перебуває у жодному логічному зв`язку з призупиненням торгівельної діяльності крос-доків та магазинів відповідача.

В матеріалах цивільної справи містяться копії наказів ТОВ «Дієса» та ТОВ «Технополіс-15» від 24 лютого 2022 року (а.с.69-86), якими було призупинено торгівельну діяльність крос-доків та магазинів вказаних юридичних осіб; а також копія акту про пожежу від 12 березня 2022 року (а.с.57), зі змісту якого вбачається, що внаслідок потрапляння бойових снарядів був пошкоджений склад ТОВ «Техенерготрейд». У зв`язку з тим, що ні ТОВ «Дієса», ні ТОВ «Технополіс-15», ні ТОВ «Техенерготрейд» не мають безпосереднього відношення до підприємницької діяльності відповідача, означені письмові докази також не є належними доказами в розумінні ст.77 ЦПК України.

Дійсно, зі змісту листа президента ТПП України №2024/02.0-7.1 від 28 лютого 2022 року (а.с.64) вбачається, що військову агресію РФ проти України було визнано форс-мажорною обставиною. Однак ще 2 квітня 2022 року Київську область було остаточно звільнено від російської окупації, тоді як ОСОБА_1 була звільнена з роботи 29 грудня 2023 року. Ці обставини свідчать про те, що військова агресія РФ проти України не звільняє ТОВ «Технополіс-1» від відповідальності за несвоєчасне проведення розрахунку з позивачем при звільненні його з роботи.

З огляду на це суд висновує про те, що з відповідача на користь ОСОБА_1 слід стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 14900 гривень 00 копійок.

в. щодо розподілу судових витрат.

Встановлено, що на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору в розмірі 1220 гривень 00 копійок (122000,00 : 100%). Пред`явлений нею позов задоволений на 57,13% ((54797,82 + 14900,00) : 122000,00 х 100%).

З огляду на це суд висновує про те, що з ТОВ «Технополіс-1» на користь держави належить стягнути судовий збір у розмірі 696 гривень 99 копійок (1220,00 : 100% х 57,13%).

Керуючись п.2 ч.1, ч.3 ст.258, абз.1 ч.6 ст.259, ст.ст.263-265, ч.6 ст.268 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Технополіс-1» про стягнення сум, належних працівнику при звільненні з роботи, та середнього заробітку за час затримки розрахунку задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Технополіс-1» на користь ОСОБА_1 суми, належні їй при звільненні з роботи, визначені з відрахуванням військового збору та податку на доходи фізичних осіб, в розмірі 54797 гривень 82 копійок.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Технополіс-1» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 14900 гривень 00 копійок.

У задоволенні позову в частині вимоги про стягнення сум, належних працівнику при звільненні з роботи, в більшому розмірі відмовити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Технополіс-1» на користь держави судовий збір у розмірі 696 гривень 99 копійок.

Повний текст рішення суду складений 18 червня 2024 року.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга Київському апеляційному суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.Ю. Семенюта