Справа № 331/6089/23
Провадження № 2/331/312/2024
Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі головуючої судді Фісун Н.В., за участю секретаря Свириденко О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зняття заборони відчуження, -
Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зняття заборони відчуження , в якому вказує, що ОСОБА_1 належить на праві власності квартира АДРЕСА_1 . 1/2 частка вказаної квартири належить йому на підставі договору дарування від 23.05.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бєлоусовою В.О., зареєстрованому в реєстрі за №1566. Інша 1/2 частка належить позивачу на підставі рішення Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 18.01.2021 року по справі №331/3499/20. До визнання за позивачем судовим рішенням права власності на частку квартири АДРЕСА_1 , вказана частка належала ОСОБА_3 на підставі спадкового договору від 25.04.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гришиною В.І. за реєстровим №1-549. Під час укладення спадкового договору на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 було накладене обтяження, а саме: заборона на нерухоме майно, яке зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 4871871, дата 25.04.2007 року. Відчужувач за спадковим договором - ОСОБА_4 померла у 2010 році. Наявність вказаного обтяження створює позивачу перешкоди у користуванні належною йому квартирою, тому заборону на це нерухоме майно, що була накладена при укладенні Відповідачкою, як набувачем, спадкового договору із ОСОБА_4 , як відчужувачем, підлягає скасуванню, оскільки після смерті ОСОБА_4 та набуття Відповідачкою, а згодом і позивачем, права власності на цю квартиру відпали правові підстави для такого обтяження. Прохає суд скасувати заборону на нерухоме майно: 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , що була накладена на підставі спадкового договору від 25.04.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гришиною В.І. зареєстрованого в реєстрі за №1- 549.; заборона зареєстрована у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 4871871, дата і час державної реєстрації 25.04.2007.
Ухвалою судді Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 2.10.2023 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, у якій роз`яснено відповідачу, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Відзив на позов та заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від відповідача до суду не надходили.
Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін.
У судовому засіданні представник позивача на задоволенні позовних вимог наполягала, прохала суд їх задовольнити у повному обсязі.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Судом встановлено, що ОСОБА_1 належить на праві власності квартира АДРЕСА_1 . 1/2 частка вказаної квартири належить йому на підставі договору дарування від 23.05.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бєлоусовою В.О., зареєстрованому в реєстрі за №1566. Інша 1/2 частка належить позивачу на підставі рішення Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 18.01.2021 року по справі №331/3499/20./а.с.4-7/.
Згідно із частиною першою ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.
Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Частиною першою статті 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.
Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.
За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).
Згідно зі статтю 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.
Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд починається спочатку.
Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї обставини є підставою для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Для визнання відповідача неналежним, крім названої обставини, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, тобто належного відповідача.
Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.
У постанові від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.
Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.
Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.
З державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень вбачається про наявність запису про обтяження відомості про суб`єкт обтяження: особа майно якої обтяжується ОСОБА_4 , реєстраційний номер обтяження 4871871, дата 25.04.2007 року, заборона накладається на частину квартири, за адресою: квартира АДРЕСА_1 .
Як роз`яснив в пунктах 2, 4 своєї постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" №5 від 03 червня 2016 року відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.
Верховний Суд у постанові від 02.02.2022 року у справі №607/3269/21 висловив правову позицію про те, що відповідачами у справі про зняття арешту з майна є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках-особа, якій передано майно, якщо воно було реалізовано.
У судовому засіданні представник позивача пояснила, що ОСОБА_4 померла у 2010 році і спадковий договір був укладений між ОСОБА_5 , як набувачем, та ОСОБА_4 , як відчужувачем.
Суду не надано представником позивача доказів щодо спадкового договору і доказів того, що саме він був укладений між ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , не долучено також свідоцтво про смерть ОСОБА_4 .
Судом , за клопотанням представника позивача , ухвалою суду від 28.02.2024 року витребувано у Олександрівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м.Запоріжжі актовий запис про смерть ОСОБА_4 /а.с.52/.
5.03.2024 року до суду надійшла відповідь з Олександрівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м.Запоріжжі про відсутність актового запису про смерть відносно ОСОБА_4 /а.с.58/.
На момент розгляду справи суду не надано доказів позивачем, що ОСОБА_6 будь-яким чином порушує , права, свободи чи інтереси позивача, а тому є неналежним відповідачем у даній справі. Клопотання про залучення співвідповідачів або заміну неналежного відповідача на належного, позивач не подавав.
Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.
Керуючись ст.ст.12,15,29 76, 81,82, 245, 265 ЦПК, суд,-
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зняття заборони відчуження відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.

Повний текст рішення складено 30.04.2024 року.

Суддя Н.В.Фісун