Провадження №: 2/336/1535/2024
РІШЕННЯ

Іменем України

18 червня 2024 року Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді Галущенко Ю.А.,при секретарі судового засідання Олексієнко С.О.,розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою,що втратив право користування житловим приміщенням,-

встановив:

В лютому 2024 р. позивачка звернулася до суду з позовом,в якому зазначає,що квартира АДРЕСА_1 комунальної форми власності,не приватизована,знаходиться у користуванні позивачки на підставі договору найму,укладеного із власником житла.

У квартирі зареєстровані позивачка,члени її сім`ї мати ОСОБА_3 ,1940 р.н.,та дочка ОСОБА_2 ,1996 р.н.

Відповідачка не мешкає без поважних причин у спірному жилому приміщенні ,починаючи з 2021 року,участі в утриманні житла не приймає, належне їй майно у квартирі відсутнє.

Водночас,відповідачка залишається зареєстрованою у спірній квартирі та добровільно реєстрацію не припинила,чим порушує права позивачки,яка сплачує утримання цього житла з урахуванням реєстрації відповідачки.

Позивачка просить суд з підстав,передбачених ст.71 ЖК України,визнати відповідачку такою,що втратила право користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 підтримала заявлені вимоги та пояснила,що відповідачка була зареєстрований у спірній квартирі як член сім`ї наймача,проте на початку 2021 року пішла з квартири за власним бажанням,її речі у квартирі відсутні. Весь цей час відповідачка не виконувала обов`язків наймача утримувати житло,ним не цікавилася, ,родинних відносин з сім`єю не підтримувала, вселитись не намагалася, перешкод для цього інші наймачі не створювали. Відповідачка добровільно відмовилася від свого права на користування спірним житлом,однак реєстрацію не припиняє. Це створює для позивачки необхідність оплачувати утримання житла з урахуванням всіх зареєстрованих,чим порушуються її права. Просить суд з підстав,передбачених ст.71 ЖК України,визнати ОСОБА_2 такою,що втратила право користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_1 .

Відповідачка в судове засідання не з`явилася без повідомлення причин,викликалася за адресою реєстрації та останньою відомою суду адресою проживання шляхом направлення судової повістки,про зміну місця проживання суд не повідомляв,відзив на позов не подав.

Згідно ч.11 ст.128 ЦПК України відповідач,місцезнаходження та місце роботи якого невідоме, викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Відповідачка відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк не подала. Заяви та клопотання до матеріалів справи до початку її розгляду від відповідачки не надходили.

В судовому засіданні позивачка висловила згоду на розгляд справи за відсутності відповідачки та ухвалення судом заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ст.280,281 ЦПК України суд на згодою позивачки ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Всебічно вивчивши обставини справи,дослідивши надані письмові докази у сукупності,допитавши свідків,суд дійшов висновку,що позов заявлений обґрунтовано,підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

З матеріалів справи суд встановив,що квартира АДРЕСА_1 комунальної форми власності,не приватизована,знаходиться у користуванні позивачки на підставі договору найму № 105445325/1100 від 25.12.2023 р.

У квартирі зареєстровані позивачка ОСОБА_1 ,члени її сім`ї мати ОСОБА_3 ,1940 р.н.,та дочки ОСОБА_2 ,1996 р.н.

Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Статтею 72 ЖК України встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Стаття 47 Конституції України та ст. 9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користування інакше ніж з підстав і в порядку, визначеним законом.

Право на повагу до житла гарантує і ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод.

Відповідно до зазначених правових норм, ОСОБА_2 ,яка вселялася в спірне жиле приміщення на законних підставах , має обґрунтовану презумпцію права на користування жилим приміщенням.

А відтак позовні вимоги, направлені на позбавлення відповідача права користування жилим приміщенням, можуть бути задоволені лише на підставі переконливих, взаємоузгоджених і неспростовних доказів у справі.

За роз`ясненнями п.10 постанови Пленуму Верховного Верховного Суду України № 2 від 12.04.85 року із подальшими змінами „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 показала,що вона протягом більше 30 років знайома з позивачкою та знає членів її сім`ї,зокрема,дочку ОСОБА_5 ,яку до початку 2021 р.зустрічала як у спірній квартирі,коли навідувалась у гості,так і у міському транспорті,на вулиці тощо.З початку 2021 р. ОСОБА_5 не бачила,куди вона поїхала,не знає,речей,які б їй належали,у квартирі ,де мешкає позивачка,немає. Відповідачка пішла із спірної квартири за власним бажанням,користуватись нею інші родичі ОСОБА_5 не перешкоджали.

Свідок ОСОБА_6 в суді показав,що приблизно років сім тому познайомився із сім`єю позивачки,знає ОСОБА_2 ,яку востаннє випадково зустрів біля двору будинку,де та мешкала,приблизно на початку 2021 р.,однак із нею при зустрічі не спілкувався. Де наразі мешкає ОСОБА_5 ,йому невідомо,вона поїхала і про себе нічого не повідомляла.

З показань свідків та пояснень позивачки судом встановлено, що спірне жиле приміщення без поважних причин не являється місцем проживання відповідачки ОСОБА_2 .понад шість місяців, за яке вона як член сім`ї наймача не оплачує комунальні послуги,її речі у квартирі відсутні,перешкод для користування ОСОБА_2 цим житлом позивачем не чинилося.

Таким чином,доводи позивачки про відсутність ОСОБА_2 у спірному жилому приміщенні понад шість місяців підряд без поважних причин підтверджені доказами, які відповідають вимогам ЦПК України щодо їх належності та допустимості.

Згідно з вимогами ЦПК України, суд оцінує докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказах.

Докази,на які посилається ОСОБА_1 у позовній заяві, були предметом перевірки суду під час розгляду справи,в результаті їх оцінки у сукупності суд дійшов висновку про те,що вони підтверджують факт не проживання ОСОБА_2 у спірному житловому приміщенні понад встановлені законом строки без поважних причин та задовольняє позов.

На підставі ст. ст.47 Конституції України, ст.ст. 9,71, 72 ЖК України, ст. 12,13,76,77,79,80,81,89,141,264,265 ЦПК України,суд-

Ухвалив:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 такою,що втратила право користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч.5 ст.265 ЦПК України у рішенні зазначаються відомості про учасників справа:

Позивачка ОСОБА_1 ,РНОКПП НОМЕР_1 ,адреса реєстрації проживання : АДРЕСА_2 .

Відповідачка ОСОБА_2 ,РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації проживання : АДРЕСА_2 .

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом 30 днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення суду набирає законної сили,якщо протягом строків,встановлених ЦПК України,не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга,або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення,а у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення,зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ю.А.Галущенко