Справа № 569/5136/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2024 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області

в особі судді Ковальова І.М.

при секретарі Фурдись В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляються самостійних вимог ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом виселення з квартири без надання іншого житлового приміщення,-

в с т а н о в и в :

В Рівненський міський суд Рівненської області з позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляються самостійних вимог ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом виселення з квартири без надання іншого житлового приміщення звернулась ОСОБА_1 .

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_5 позовні вимоги підтримали повністю, просили суд їх задоволити, а саме: усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження майном, шляхом виселення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення. В обґрунтуванні позову зазначає, що за адресою: АДРЕСА_2 , співвласником частки якої є позивач, також зареєстрована її невістка ОСОБА_2 , відповідач по справі, яка систематично порушує правила співжиття у квартирі, вчиняє відносно позивача домашнє насильство, проживання з нею в одній квартирі стало нестерпним. Протягом останніх двох років ОСОБА_2 періодично зловживає спиртними напоями та влаштовує конфлікти та сварки, її насильницькі дії стосовно позивача виражаються у словесних образах, погрозах фізичною розправою, приниженням її, залякуваннями, нецензурною лайкою (психологічне насильством).

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явилася. Про день та час розгляду справи повідомлялася завчасно та належним чином судовими повістками з рекомендованими листами. Причин своєї неявки суду не повідомила, заяв чи клопотань про перенесення розгляду справи до суду не подавала, відзив до суду не надходив.

В судове засідання треті особи, яка не заявляє самостійних позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не з`явилися. Про день та час розгляду справи повідомлялися завчасно та належним чином судовими повістками з рекомендованими листами. Причин своєї неявки суду не повідомили, заяв чи клопотань про перенесення розгляду справи до суду не подавали.

Дослідивши матеріали справи та подані письмові докази по справі, суд прийшов до наступного висновку.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України» § 23).

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Судом встановлено, що з довідки про склад зареєстрованих осіб у житловому приміщенні АДРЕСА_2 , виданої департаментом цифрової трансформації та забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради вбачається, що зареєстрованими в даній квартирі є наступні особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 .

ОСОБА_1 , позивач по справі, є співвласницею 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № НОМЕР_1 від 03 листопада 2000 року, свідоцтвом про право на спадщину за законом, яке зареєстроване в реєстрі за №5-132 від 21.05.2019 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 167400539 від 21 травня 2019 року, що досліджені в судовому засіданні.

Іншими співвласниками є син позивача, ОСОБА_3 , якому належить 1/3 права власності та онук позивача ОСОБА_4 , якому належить 1/6 частки права власності, які надали письмову згоду на виселення відповідача.

Так, з дослідженої в судовому засіданні згоди на виселення співмешканця від 22 січня 2024 року вбачається, що ОСОБА_3 , 1971 року народження, народився в м.Клайпеда, Литва, паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Рівненським МВ УМВС України в Рівненській області, являюсь співвласником 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , надаю дозвіл на виселення громадянки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка систематично порушує правила співжиття у квартирі, вчиняє систематично домашнє насильство.

З дослідженої в судовому засіданні згоди на виселення співмешканця від 23 січня 2024 року вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , народився в місті Дмітров, паспорт № НОМЕР_3 , виданий 5610 від 05 січня 2018 року, являюсь співвласником 1/6 частки квартири АДРЕСА_1 , надаю дозвіл на виселення громадянки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка систематично порушує правила співжиття у квартирі, вчиняє систематично домашнє насильство.

Як підтверджується листом з поліції від 06 грудня 2023 року № 493/200/04-23 позивач по справі ОСОБА_1 вісім разів зверталася до поліції із заявами про вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства. По всім заявам були прийняті рішення та складено протоколи про адміністративні правопорушення за ст. 173-2 КУпАП, які були направлені до суду. Крім того, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 перебуває на обліку Рівненського районного управління поліції, в категорії «кривдник» з 27 серпня 2022 року.

Рішенням Рівненського міського суду від 05 січня 2023 року №569/56/23 було видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , строком на 6 (шість) місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження її прав: заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , переслідувати ОСОБА_1 та в будь-який спосіб спілкуватися зі нею; заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вести листування, телефонні переговори та контактувати зі ОСОБА_1 через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Терміновим заборонним приписом стосовно кривдника від 03 грудня 2023 року серії АА №313193, дослідженим в судовому засіданні підтверджується факт вчинення відповідачем відносно мене домашнього насильства фізичного, психологічного та економічного характеру.

Однак, як стало відомо в судовому засіданні, 04 грудня 2023 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , порушила терміново заборонний припис та працівниками поліції на неї був складений протокол про адміністративне правопорушення, який був скерований до суду.

Незважаючи на численні притягнення відповідача до адміністративної відповідальності, своєї поведінки вона не змінює; продовжує порушувати правила співжиття, проживаючи при цьому в квартирі, яка їй не належить.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частинами першою та другою статті 319 Цивільного кодексу України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього прав чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

За положеннями ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права встановлює право власника, у тому числі житлового приміщення, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб та будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.

Згідно зі ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч.4 ст.311 ЦК України фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом.

За змістом ч.1 ст.109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, встановлених законом. Вселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Відповідно до правового висновку, викладеного Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 жовтня 2020 року у справі № 447/455/17, припинення права користування житловим приміщенням колишнього члена сім`ї власника житлового будинку може бути підтверджено у судовому порядку, якщо це право пов`язане із захистом права власності відповідно до статті 391 ЦК України, за змістом якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Частиною третьою статті 156 ЖК України передбачено, що припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє особу права користування займаним приміщенням. Відповідно до ст.157 ЖК України членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Аналіз наведених норм дає підстави стверджувати, що власник майна вправі звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном шляхом виселення колишніх членів сім`ї та інших громадян із належного йому на праві власності житлового приміщення, але за наявності умов, які передбачені ч.1 ст.116 ЖК України.

Згідно ч.1 ст.116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого житлового приміщення.

З вказаної норми можна дійти висновку, що виселення фізичної особи без надання іншого жилого приміщення можливе лише у разі: систематичного руйнування чи псування житлового приміщення; використання його не за призначенням; систематичного порушення правил співжиття, що робить неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку.

У всіх трьох випадках до винних осіб повинні попередньо вживатися заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах мешканців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

Протиправна винна поведінка - це навмисні дії особи, безпосередньо пов`язані не тільки з явною неповагою до звичайних правил спільного проживання (скандали, дебоші, образи, заподіяння тілесних ушкоджень), але також навмисне ігнорування встановлених правил користування житловим приміщенням і підсобними приміщеннями, невиконання вимог про дотримання тиші в квартирах і на подвір`ї, а також інші навмисні дії, що перешкоджають нормальному проживанню в квартирі або житловому будинку.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 4 березня 2019 року у справі № 755/14630/15-ц.

В п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" № 2 від 2 квітня 1985 року зазначено, що при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Мають на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах мешканців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

За вимогами ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Досліджені докази підтверджують систематичне порушення відповідачем правил співжиття, що робить неможливим для позивача проживання з ним в одні квартирі.

На підтвердження заперечень проти позовних вимог відповідач в порушенням вимог ст.12, 81 ЦПК України не надала суду жодного доказу.

Беручи до уваги, що відповідач систематичним порушенням правил співжиття робить неможливим проживання з ним в одній квартирі, а заходи попередження, застосовані судом, виявилися безрезультатними, суд вважає за доцільне усунути позивачу перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження належним їй на праві власності нерухомим майном шляхом виселення відповідача з квартири без надання іншого житлового приміщення. За таких обставин позов належить задовольнити.

На підставі наведеного та керуючись ст.10, 12, 89, 258, 259, 265, 273, 280, 282-289, 353, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляються самостійних вимог ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом виселення з квартири без надання іншого житлового приміщення задоволити.

Усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження майном, шляхом виселення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2

Суддя Рівненського

міського суду І.М.Ковальов