Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 935/1766/24
Провадження № 2/935/758/24
05 грудня 2024 року м.Коростишів
Коростишівський районний суд Житомирської області у складі:
головуючого судді - Янчук В.В.,
зі секретарем судового засідання - Кумечко С.М.,
позивача, законного представника - ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коростишів у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності у порядку спадкування,-
ОСОБА_1 , яка діє у власних інтересах та в інтересах ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про визнання права власності у порядку спадкування.
В обґрунтування позовних вимог вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 під час виконання бойових завдань із захисту Батьківщини у селі Роботине Запорізької області загинув її чоловік ОСОБА_4 . В період перебування у шлюбі вони з чоловіком мали спільну доньку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Після смерті чоловіка вона з дочкою є спадкоємцями його майна.
До складу спадкового майна належить житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Право власності на цей будинок набуто її чоловіком на підставі договору купівлі-продажу від 01 листопада 2012, посвідченого приватним нотаріусом Коростишівського районного нотаріального округу Мошковською З.І.
Однак, нотаріально оформити свої спадкові права на будинок та земельну ділянку позивач не має можливості, оскільки померлий купив будинок та земельну ділянку перебуваючи у шлюбі з відповідачем ОСОБА_5 (колишня дружина), а отже вказане майно є спільною сумісною власністю останніх.
Позивач, законний представник малолітньої ОСОБА_2 - ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з мотивів та доводів, що викладені в позовній заяві та просила їх задовольнити. Вказала, що її чоловік сплатив компенсацію за частку в будинку ОСОБА_3 до розірвання шлюбу. В березні 2018 року шлюб ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було розірвано та з того часу відповідач будь яких вимог щодо поділу майна, виділу частки не заявляла.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Відзив відносно позовних вимог не подавала, будь-яких заяв та клопотань від останньої не надходило.
Згідно вимог ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач була належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, не з`явилась в судове засідання, не повідомила причини неявки, не подала відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду показала, що вона є мамою ОСОБА_4 . Зазначила, що її син в 2012 р. одружився з ОСОБА_3 , та через місяць вони придбали будинок в с. Більковці Коростишівського району, як для дачі. Приблизно в 2017-2018 р. після поранення в зоні АТО , син отримав кошти та виплатив ОСОБА_3 компенсацію за її частку в будинку. Після цього вони розлучились. З того часу ОСОБА_3 жодного разу не з`являлась в будинку та не пред`являла будь яких вимог шодо поділу будинку. Син після розірвання шлюбу зробив ремонт в будинку та там постійно проживав.
Суд, вислухавши позивача, свідка, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, дійшов до наступного висновку.
Так, судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивача, та батько малолітньої ОСОБА_2 ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.8).
Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_7 зареєстрували шлюб 10.01.2019, а ІНФОРМАЦІЯ_2 в подружжя народилась донька ОСОБА_2 , згідно з свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 (а.с. 10)
З договору купівлі продажу від 01.11.2012 вбачається, що ОСОБА_8 продала ОСОБА_4 житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 , дружиною покупця, ОСОБА_9 , надана згода на придбання житлового будинку. Вказане право власності зареєстровано в державному реєстрі прав за номером витягу 36207262, реєстраційний номер 13197908 Комунального підприємства «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради. (а.с. 12, 14).
Таким чином, житловий будинок та земельні ділянки були придбані ОСОБА_4 , які знаходяться за адресою: в АДРЕСА_1 під час перебування у шлюбі з колишньою дружиною ОСОБА_10 ( ОСОБА_9 ), тобто належали подружжю на праві спільної сумісної власності.
Позивач звернулась до державного нотаріуса Коростишівської державної нотаріальної контори Житомирської області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку та житловий будинок. Постановою нотаріуса № 02-31/351 від 10.05.2024 від 10.05.2024 ОСОБА_1 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтва на право на спадщину за законом на 1/2 частку житлового будинку та земельних ділянок ,що знаходяться в АДРЕСА_1 , які належали ОСОБА_9 (колишня дружина), як спільне майно, придбане в період шлюбу з ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , у зв`язку з тим, що вчинення такої дії суперечить законодавству України (а.с.22).
Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно ст. 1217 ЦПК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Стаття 1218 ЦК України визначає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Частки співвласників у праві спільної сумісної власності земельної ділянки не були визначені.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною першою статті 1226 ЦК України передбачено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.
Згідно з статтею 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.
Статтею 370 ЦК України передбачено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній сумісній власності.
У разі виділу частки з майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного зі співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.
Згідно з частиною третьою статті 370 ЦК України виділ частки з майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.
Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.
За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.
Статтею 357 ЦК України передбачено, що частки у праві спільної власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.
За змістом частини першої статті 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).
Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 89 ЗК України співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.
На підставі частини першої статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
Частиною четвертою вищевказаної статті визначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.
Таким чином, законодавцем визначено принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. Тобто особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду має право на відповідну частину земельної ділянки на тих самих умовах, на яких воно належало попередньому власникові або користувачу, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.
Положення статті 120 ЗК України мають застосовуватися з врахуванням норм матеріального права, що визначають особливості регулювання права спільної сумісної власності.
Враховуючи вищевикладене, оскільки ОСОБА_4 сплатив грошову компенсацію відповідачу ОСОБА_3 за її частку в житловому будинку, земельних ділянках, то вказане майно фактично є спадковим майном, яке повинно бути включене до загальної спадкової маси.
Окрім того, суд звертає увагу, що в матеріалах справи не містять доказів стосовно того, що після розірвання шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_11 , з 01.03.2018 р., остання ставила питання про поділ майна подружжя, визнання частини спірного будинковолодіння, земельних ділянок. Рішення щодо поділу майна подружжя в матеріалах справи відсутнє, відповідачем зворотнього надано не було. Також, як вбачається з матеріалів спадкової справи № 60/2024 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 , нотаріусом вживались заходи щодо розшуку ОСОБА_3 , однак остання будь-яких заяв та клопотань до нотаріальної контори не подавала ( а.с.120-164).
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).
Дослідивши надані докази, давши їм оцінку в сукупності, та враховуючи те, що позивач позбавлена можливості оформити спадкові права на вказані земельні ділянки та житловий будинок, що входять до складу спадщини, у позасудовому порядку, суд вважає, що позовні вимоги не порушують закон та права, свободи та інтереси інших осіб, а тому підлягають до задоволення.
Керуючись ст. 1216, 1218, 1223, 1261, 1265, 1268 ЦК України, ст. 120 ЗК України, ст. 2, 10, 12, 13, 81, 89, 263,280 ЦПК України, суд, -
Позов - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в рівних частках у порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 73,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуте Коростишівським районним судом Житомирської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Повне рішення суду складено:16 грудня 2024 р.

Сторони у справі:

Позивач:ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Позивач 2: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя В.В.Янчук.