Провадження №4-с/748/2/24
Єдиний унікальний № 748/2247/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2024 рокум. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді: Кухти В.О.,

секретар: Крошка І.С..,

за участі представника заявника адвоката Карнауха В.А., суб`єкта оскарження начальника Чернігівського ВДВС у Чернігівському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Дрєєва В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність начальника Чернігівського ВДВС у Чернігівському районі Чернігівської області,

В С Т А Н О В И В :

Представник ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на бездіяльність начальника Чернігівського ВДВС у Чернігівському районі Чернігівської області, в якій просить: 1) визнати протиправною бездіяльність начальника Чернігівського ВДВС у Чернігівському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Дрєєва В.А., що полягає у не знятті арешту з майна боржника ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) накладеного на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, б/н від 16.07.2010 протиправною; 2) зобов`язати начальника виконавчої служби у Чернігівському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Дрєєва В.А. зняти арешт з усього майна боржника ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) накладеного на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, б/н від 16.07.2010. Скарга вмотивована тим, що 16.07.2010 на майно ОСОБА_1 було накладено арешт. Виконавчі провадження відносно нього на даний час завершені, майнові претензії з боку стягувачів відсутні, але арешт за зверненням ОСОБА_1 начальником Чернігівського ВДВС у Чернігівському районі не знятий.

В судовому засіданні представник заявника підтримав скаргу посилаючись на обставини викладені у ній.

Начальник Чернігівського ВДВС у Чернігівському районі в судовому засіданні повідомив, що на виконанні у відділі перебували виконавчі провадження щодо ОСОБА_1 , які на даний час завершені та знищені. Державний виконавець, який накладав арешт, вже тривалий час не працює у відділі. Постанова, якою накладено арешт на майно заявника не має номеру, що унеможливлює визначення в рамках якого виконавчого провадження вона була винесена, а тому неможливо визначити чи була погашена заборгованість за виконавчим документом. Таким чином, у нього відсутні підстави для скасування арешту.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до письмової відповіді начальника Чернігівського ВДВС у Чернігівському районі Чернігівської області від 07.05.2024 на виконанні у відділі перебувало 44 виконавчих провадження відносно ОСОБА_1 (останнє завершене 23.06.2018). За даними Автоматизованої системи виконавчого провадження постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №б/н від 16.07.2010 року (реєстраційний номер обтяження 10043250) в рамках цих виконавчих проваджень не виносилася.

Разом з тим, згідно з Інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна станом на 26.03.2024 зареєстроване обтяження арешт всього нерухомого майна ОСОБА_1 . Підставою обтяження зазначена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження б/н від 16.07.2010, винесена головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Чернігівського районного управління юстиції Нечепою Н.М.

03.04.2024 представник ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського ВДВС у Чернігівському районі Чернігівської області зі скаргою в якій просив виключити з реєстру зазначену заборону шляхом винесення відповідної постанови.

07.05.2024 начальник Чернігівського ВДВС у Чернігівському районі Чернігівської області, з посиланням на норми чинного на даний час Закону України «Про виконавче провадження» надав відповідь, що у нього відсутні підстави для зняття арешту без відновлення чи відкриття виконавчого провадження.

Отже, з наявних на даний час матеріалів підтверджується лише факт наявності обтяження на нерухомість ОСОБА_1 та факт завершення всіх виконавчих проваджень щодо нього. Дані щодо того у якому виконавчому провадженні була винесена постанова б/н від 16.07.2010 відсутні.

Разом з тим, останнє виконавче провадження, завершене відділом щодо ОСОБА_1 , було на виконання виконавчого листа виданого Чернігівським районним судом Чернігівської області.

Верховний Суд у постанові від 13.07.2022 (справа №2/0301/806/11, провадження №61-3814св22) зауважив, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей.

Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У даній правовій ситуації відмова в задоволенні скарги щодо зняття арешту, накладеного на все майно ОСОБА_1 , унеможливила б у подальшому здійснення належного захисту майнових прав заявника щодо зняття арешту з його майна, оскільки чинне законодавство не регулює питання зняття обтяжень з майна боржника у випадку коли невідома підстава накладення такого обтяження.

Наявність протягом тривалого часу (останнє виконавче провадження щодо ОСОБА_1 було завершене 23.06.2018) нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Таким чином незняття ДВС арешту з майна боржника у виконавчому провадженні за обставинами цієї справи є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби, і порушене право ОСОБА_1 підлягає захисту шляхом зобов`язання ДВС зняти арешт з майна боржника.

На підставі викладеного, керуючись ст. 258, 260, 353-354, 451 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність начальника Чернігівського ВДВС у Чернігівському районі Чернігівської області задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність начальника Чернігівського ВДВС у Чернігівському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Дрєєва В.А., що полягає у не знятті арешту з майна боржника ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) накладеного на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, б/н від 16.07.2010 протиправною.

Зобов`язати начальника Чернігівського ВДВС у Чернігівському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Дрєєва В.А. зняти арешт з усього майна боржника ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) накладеного на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, б/н від 16.07.2010 (реєстраційний номер обтяження 10043250).

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду через Чернігівській районний суд протягом п`ятнадцяти днів після її проголошення суддею. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення суддею, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя В.О. Кухта