Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/2705/23
Провадження № 2/376/165/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" квітня 2024 р. Сквирський районний суд Київської області

у складі: головуючого судді Батовріної І.Г.

за участю секретаря судових засідань Борисевич Д.Л.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Сквирського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь моральну шкоду в розмірі 103 200,00 грн.

В обґрунтування позову представник позивача зазначає, що 14 квітня 2023 року близько 20 години 50 хвилин, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «ВАЗ-21099», реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись на 367 км + 800 м. автодороги Н-02 «Радивилів - Біла Церква - Софіївка», зі сторони міста Сквира в напрямку міста Біла Церква, на території Білоцерківського району Київської області, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди. За фактом дорожньо-транспортної пригоди зареєстровано кримінальне провадження № 0000278 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. За результатами досудового розслідування постановою слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту Слідчого управління Головного управління Національної поліції у Київській області від 31.05.2023 р., кримінальне провадження № 0000278 закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. Смерть ОСОБА_3 настала на місці дорожньо-транспортної пригоди та була прямим причинним наслідком пригоди. Оскільки ОСОБА_1 є матір`ю загиблого ОСОБА_3 , тому їй заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому що вона перенесла моральні та нескінченні страждання, біль, смуток, які продовжують тривати по даний час, адже вона втратила сина, який завжди був для неї опорою та підтримкою в її житті. Через стресовий стан позивач відсуває постійну втому, а також моральну та фізичну виснаженість. Позивач оцінює моральну шкоду в розмірі 130 000 грн. Станом на дату дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність автомобіля «ВАЗ-21099», реєстраційний номер НОМЕР_1 була застрахована в ПрАТ «СК «Євроінс Україна». Згідно ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик відшкодував моральну шкоду, заподіяну внаслідок смерті фізичної особи ОСОБА_3 - матері ОСОБА_1 - 26 800,00 грн. Різниця між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням становить 103 200, 00грн., з розрахунку (130 00,00 грн. - 26 800,00 грн. = 103 200,00 грн.)

Представник позивача в судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою про підтримання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача.

Відповідач в судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою з проханням проводити судовий розгляд без його участі, позовні вимоги визнає частково, про що направив суду відзив в якому зазначає, що позовні вимоги визнає частково та вважає, що розмір моральної шкоди є завищеним, адже він відшкодував матері потерпілого 58 000,00 грн. в рахунок відшкодування шкоди, пов`язаної з похованням сина, про що ОСОБА_1 написала відповідну розписку. З приводу обставин дорожньо-транспортної пригоди, відповідач у зазначив, що він своїм власним автомобілем «ВАЗ-21099», реєстраційний номер НОМЕР_1 їхав зі сторони міста Сквира в напрямку міста Біла Церква та раптом побачив перед собою чоловіка, який йшов по його смузі руху в напрямку руху його автомобіля. Коли побачив людину, він різко вивернув кермо вліво, проте уникнути удару не вдалося та допустив зіткнення з пішоходом. Пішохід був без світловідбиваючих елементів на одязі. На момент зіткнення була темна пора доби та йшов дощ. Він відразу викликав поліцію та швидку допомогу, лікар якої констатував смерть загиблого.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15.04.2023 р. слідчим Головного управління Національної поліції в Київській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000278 за фактом вчинення дорожньо-транспортної пригоди за участю водія автомобіля «ВАЗ-21099», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , який ІНФОРМАЦІЯ_3 р. о 20.50 год. вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , в результаті чого останній від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці події (а.с.10).

Постановою слідчого Головного управління Національної поліції в Київській області від 31.05.2023 р., кримінальне провадження закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діях водія складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Зі змісту даної постанови слідчого вбачається, що, згідно висновку судової інженерно-транспортної експертизи № КСЕ-19/111-23/22111 від 12.05.2023 р. водій автомобіля «ВАЗ-21099» не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_3 . Згідно висновку експерта № 180 від 03.05.2023 р. смерть ОСОБА_3 настала внаслідок тілесних ушкоджень, які могли виникнути внаслідок наїзду автомобіля є небезпечними для життя та перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті. При судово-токсикологічному дослідженні в крові трупа знайдено 2,92%, у сечі - 3,28% етилового спирту, що за життя може відповідати сильному алкогольному сп`янінню. Згідно протоколу допиту свідка ОСОБА_2 , 14.04.2023 він, керуючи автомобілем «ВАЗ-21099» близько 20.20 год., перебуваючи між населеними пунктами с. Золотуха та с. Безпечна, в темну пору доби помітив чоловіка на проїзній частині, однак уникнути зіткнення не мав можливості. (а.с.11-15).

Згідно свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_2 , смерть ОСОБА_3 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.16-17).

ОСОБА_1 є матір`ю загиблого ОСОБА_3 , згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 (а.с.18).

Цивільно-правова відповідальність автомобіля «ВАЗ-21099», реєстраційний номер НОМЕР_1 на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПрАТ «СК «Євроінс Україна (а.с.21).

Представник позивача 27.04.2023 р. звернувся до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування на користь позивача в сумі 26 800,00 грн. (а.с.22).

Надаючи правову оцінку вказаним правовідносинам суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями статті 55 Конституції України та чинного законодавства фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів.

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Положеннями статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (пункт 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц).

Згідно статті 1167 Цивільного кодексу України - моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч. 2 ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

У ст. 1193 ЦК України встановлено порядок урахування вини потерпілого і матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди.

Так, шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. (ч.1 ст.1193 ЦК України).

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. (ч.2 ст.1193 ЦК України).

Суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням кримінального правопорушення. (ч.4 ст.1193 ЦК України).

Верховний Суд у своїй постанові від 21 квітня 2021 року у справі № 450/4163/18 зазначив, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. У той же час, чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності в частині відшкодування моральної шкоди власника джерела підвищеної небезпеки, як вина потерпілого.

Відповідно до ст.. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням)

Відносини в сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон №1961-IV), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Згідно з пунктом 23.1 статті 23 Закону № 1961-IV, шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є, зокрема, шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача. Тому страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом № 1961-IV порядку у разі настання страхового випадку у межах страхових сум.

Згідно з вимогами ст. 27.3. ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Таким чином, моральна шкода, завдана смертю потерпілого, підлягає відшкодуванню страховиком на підставі пункту 27.3 статті 27 Закону № 1961-IV в межах ліміту страхового відшкодування.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Сторони визнали, що страховик добровільно в повному обсязі виконав свій обов`язок та відшкодував ОСОБА_1 шкоду, заподіяну смертю сина в наслідок ДТП, в розмірі 26800,00 грн.

У пунктах 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства» від 28.05.1985), але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування.

Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві. Наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації.

У рішенні від 12.07.2007 у справі «Станков до Болгарії» Європейський суд з прав людини вказав, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом. Однак, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Суд враховує ті обставини, що у відповідача ОСОБА_2 відсутні вина та протиправність його дій, оскільки в силу закону відповідач несе цивільно-правову відповідальність без вини, крім цього, суд враховує, що смерть потерпілого ОСОБА_3 настала через його власну необережність та перебування у стані алкогольного сп`яніння, внаслідок порушення ним (пішоходом) вимог п. 4.1 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 р. та набрали чинності 01.01.2002 р.

Зважаючи на встановлені судом обставини, а також на вищенаведені норми матеріального права, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково, а саме стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 20 000,00 грн., враховуючи фактичні обставини справи, поведінку померлого, характер, глибину і тривалість душевних страждань позивача, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості. Саме такий розмір моральної шкоди, на думку суду, буде співмірним з фактом заподіяння шкоди та глибиною моральних страждань позивача.

Також, суд вважає, що в діях потерпілого мала місце груба необережність, яка сприяла виникненню моральної шкоди, що виразилася в перебуванні на проїжджій частині дороги, поза межами населеного пункту, в темну пору доби, в стані сильного алкогольного сп`яніння.

При визначенні суми спричиненої моральної шкоди, суд також враховує, що представник позивача звернувся до страховика, яким застраховано цивільно-правову відповідальність транспортного засобу «ВАЗ-21099», яким в результаті дорожньо-транспортної пригоди було вчинено наїзд на пішохода ОСОБА_3 , із заявою про виплату страхового відшкодування ОСОБА_1 в розмірі 26 800,00 грн.

Суд вважає, що мати (позивач) втратила близьку для неї людину і має право на відшкодування моральної шкоди через душевні страждання, заподіяні смертю сина. Проте, на думку суду, розмір вказаної у позовній заяві моральної шкоди є значно завищеним та має бути не більшим для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Подібна правова позиція висловлена в Постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 752/17832/14-ц від 15 грудня 2020 року.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Пунктом 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки, згідно ч. 9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору, з відповідача, згідно ст..141 ЦПК України на користь держави, підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, 19,4%, що становить 234,90 грн.

Керуючись ст. 4, 12, 13, 81, 141, 258-259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , моральну шкоду в розмірі 20 000,00 грн.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати у справі в сумі 234,90 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.Г. Батовірна