РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №568/621/24

Провадження №2/568/196/24

18 червня 2024 р. м.Радивилів

Радивилівський районний суд Рівненської області суддя Сільман А.О.

секретар судового засідання Саган В.В.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін матеріали цивільної справи №568/621/24

за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Україна"

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2024 р. ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 63188,43 грн.

Позов обґрунтовано тим, що 09.12.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» укладено електронний договір № 5189765 про надання споживчого кредиту. Згідно з умовами кредитного договору, сума кредиту складає 20000 грн., строк кредиту складає 30 днів, остаточна дата повернення кредиту 08.01.2022 р.

ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало відповідачу кредит в сумі 20000 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача. Проте, відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та процентів не виконав, а також не уклав угоду щодо пролонгації строку дії кредитного договору, в зв`язку з чим, а також керуючись пунктами 4.3 кредитного договору, кредитний договір було автопролонговано, а строк користування кредитом було продовжено на 90 календарних днів поспіль.

18 квітня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладено Договір факторингу № 18.04/23-Ф. Про відступлення права грошової вимоги повідомлено відповідача шляхом відправлення на електронну пошту повідомлення.

Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача по Кредитному договору не сплачена та складає 49260 грн., з яких: 20000 гривень тіло кредиту та 29260 гривень - нараховані проценти. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача інфляційні витрати 10984,98 гривень, три відсотки річних 2943,45 гривень, сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 гривень, витрати на професійну правничу допомогу 10 000 гривень.

Ухвалою від22.04.2024 р. позовну заяву прийнято до провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Ухвалою від 14.05.2024 р. розгляд справи відкладено.

В судове засідання сторони не з`явилися. Про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується довідками про доставку електронного листа про виклик до суду.

В прохальній частині позовної заяви позивач просив розглянути справу без його участі.

Відповідач причини неявки не повідомив, правом на подання відзиву та відкладення розгляду справи не скористався.

Відповідно до ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання учасника справи не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не проводилось.

Розглянувши матеріали справи, суд враховує наступне.

Судом встановлено, що 09.12.2021 р. між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 5189765 (а.с. 11-15).

Відповідно до умов договору, ТОВ «Авентус Україна» надає відповідачу кредит у гривні у розмірі 20000 грн. строком на 30 днів.

Пунктом 1.5.1 Договору сторони погодили фіксовану стандартну процентну ставку 1,90% в день, яка застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в пункті 1.4 цього договору, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача відповідно до пункту 4.2 договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулась авто пролонгація відповідно до пункту 4.3 договору.

Відповідно до п.2.1 Договору кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем товариству з метою отримання кредиту.

Пунктом 3.1 Договору передбачено, що нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, протягом строку кредитування (включаючи періоди пролонгації та автопролонгації), виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році.

Згідно підпункту 4.3.1 Договору, у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача відповідно до пунктів 4.2.2- 4.2.4. договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту.

Споживач дає згоду на автопролонгацію строку кредиту на умовах, передбачених підпунктом 4.3.1 договору. Споживач вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду автопролонгації у споживача наявна заборгованість за кредитом та не відбулося продовження строку кредиту за ініціативою споживача у порядку, передбаченому в пункті 4.2 договору (підпункт 4.3.2).

Договір укладено та підписано сторонами в електронній формі за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток. ОСОБА_1 договір підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором «А134428».

Крім того, між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 підписано додаток № 1 до договору таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача, реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит та паспорт споживчого кредиту (а.с. 16, 30).

З інформації ТОВ "Вей Фор Пей" від 18.04.2023 р. вбачається, що товариством за дорученням ТОВ "Авентус Україна" здійснено успішний переказ коштів на картку № НОМЕР_1 в сумі 20000 грн. (а.с. 54).

09.12.2021 року ТОВ «Авентус Україна» перераховано на картку № НОМЕР_1 кредитні кошти в сумі 20 000,00 грн, що підтверджується довідкою АТ "Універсал Банк" №БТ/3559 від 30.05.2024 р.

18.04.2024 р. між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу № 18.04/23-Ф, за умовами якого фактор зобов`язався передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту (п. 1.1) (а.с. 58-62).

Згідно з п.1.2 договору факторингу, перехід від клієнта (ТОВ «Авентус Україна») до Фактора (позивача) прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку №1, після чого фактор (позивач) стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора (позивача) права вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору.

На виконання умов договору, між ТОВ ФК «Фінтраст Україна» та ТОВ «Авентус Україна» підписано акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу (а.с. 62).

Згідно з витягом з реєстру боржників, ТОВ «Авентус Україна» передано ТОВ ФК «Фінтраст Україна» право вимоги за кредитним договором №5189765 до ОСОБА_1 в загальній сумі заборгованості 49260 грн, з яких: тіло кредиту 20000 грн., заборгованість за процентами 29260 грн. (а.с.72).

18.04.2023 р. позивачем на електронну адресу відповідача направлено повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором. Роз`яснено, що усі платежі в погашення заборгованості за договором, необхідно здійснювати на користь нового кредитора ТОВ ФК «Фінтраст Україна» (а.с. 35).

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором № 5189765 від 09.12.2021 р. станом на 05.04.2024 року позивачем нарахована заборгованість у загальному розмірі 49260 гривень, з яких 20 000,00 гривень - заборгованість за кредитом (тіло кредиту), 29260 гривень - сума заборгованості за процентами.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина першастатті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Нормою статті 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Із прийняттям Закону України Про електронну комерцію N 675-VIII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У статті 3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Положеннями статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Ч.12 ст. 11 Закону України «Про електронні довірчі послуги», встановлено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір, Додаток до договору та паспорт споживчого кредиту, підписано ОСОБА_1 шляхом накладення електронного підпису одноразового ідентифікатора «А134428», що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Підписавши кредитний договір, Додаток до договору та паспорт споживчого кредиту, відповідач підтвердила, що він ознайомлений та приймає умови надання кредиту, сторони досягли згоди щодо всіх його істотних умов договору.

Після підписання договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у товариства виникло зобов`язання надати кредитні кошти відповідачу, а у відповідача виникло зобов`язання повернути кредит зі сплатою відсотків у визначений договором строк.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу (ч. 1 ст. 10781 ЦК України).

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що на виконання умов кредитного договору, ТОВ «Авентус Україна» перерахувало на картку № НОМЕР_1 , номер якої надано позичальником та вказано в кредитному договорі, кредитні кошти в сумі 20000 грн.

Однак, в порушення норм чинного законодавства та умов договору, відповідач свої зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, кредитні кошти у визначений договором строк не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 20000 грн.

Враховуючи те, що відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, кредитні кошти не повернув, суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 20000 грн. тіла кредиту. Зазначена заборгованість за кредитним договором відповідачем належними та допустимими доказами не спростована.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача відсотки в сумі 29260 грн. нараховані за період з 09.12.2021 р. по 24.02.2022 р., суд враховує наступне.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Пунктом 1.5.1 Договору сторони погодили фіксовану стандартну процентну ставку 1,90% в день, яка застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в пункті 1.4 цього договору, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача відповідно до пункту 4.2 договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулась авто пролонгація відповідно до пункту 4.3 договору.

Як вбачається з умов кредитного договору від 09.12.2021 року його укладено строком на 30 днів, тобто до 08.01.2022 року. Водночас, пунктом 4.3.1 договору передбачено автоматичну пролонгацію строку кредиту не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом.

Як убачається з розрахунку заборгованості (картки обліку), наданого позивачем, ОСОБА_1 у період з 09.12.2021 р. по 08.01.2022 року жодних платежів з погашення кредиту та сплати відсотків не здійснював.

Отже, після спливу 30 днів погодженого строку кредиту відбувалась пролонгація строку кредиту, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів, тобто по 08.04.2022 року включно.

Позивачем нараховано позичальнику проценти за користування кредитом у розмірі 29260 грн. за період 09.12.2021 р. по 24.02.2022 р., що відповідає умовам кредитного договору про сплату процентів за фіксованою ставкою 1,90% на день.

Виходячи з викладеного, встановивши продовження строку користування кредитом через автопролонгацію відповідно до вимог пункту 4.3, враховуючи межі позовних вимог, суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 29260 грн. відсотків.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь 3% від простроченої суми за період з 09.04.2022 р. по 05.04.2024 р. в сумі 2943,45 грн. та інфляційних втрат, нарахованих за період квітень 2022 року лютий 2024 року, суд враховує наступне.

Згідно частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Відповідно до Закону України № 2120-IX від 15 березня 2022 року "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану", розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., № 40 - 44, ст. 356) доповнено пунктом 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Таким чином, підстави для нарахування 3% річних та інфляційних втрат після 24 лютого 2022 року відсутні.

На підставі п. 18 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України відповідач звільняється від обов`язку сплатити на користь позивача 3% річних за період з 09.04.2022 р. по 05.04.2024 р. та інфляційних за квітень 2022 р. по лютий 2024 р., які нараховано у період дії воєнного стану в Україні, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Враховуючи вказане, суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог в частині стягнення 49260 грн. заборгованості за кредитним договором, в іншій частині позову, слід відмовити.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача 10000 грн. витрат на правничу допомогу, суд враховує настпуне.

Представник відповідача заявив клопотання про відмову у стягненні витрат на правову допомогу в якому зазначено, що представник позивача не довів заявлені в розмірі 10000,00 грн витрати на правову допомогу.

Відповідно до ст. 141 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків, тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою або тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України). У даній категорії справ заявник повинен довести сам факт надання послуг, а не їх оплату.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договором про надання правової допомоги.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Установлено, що в позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу.

На підтвердження наданих послуг, представником позивача долучено: договір про надання правової допомоги від 28.03.2024 р., рахунок на оплату №2813-05/04-24 від 05.04.2024 р., свідоцтво на право на зайняття адвокатською діяльністю серії ЗР №21/3145, платіжну інструкцію №4544 від 10.04.2024 р., звіт про надання правової (правничої) допомоги від 05.04.2024 р.

Як вбачається із матеріалів справи, 28.03.2024 р. між ТОВ "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" та адвокатом Городніщевою Є.О. укладено договір про надання правової допомоги № 28/03-2024 (а.с. 73-74).

Відповідно до умов Договору, адвокат бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу клієнту, представляти інтереси клієнта, збирати відомості про факти, які мобуть бути використані як доказ та інше.

Розділом 4 Договору передбачено порядокоплати послу адвоката. При визначенні розміру гонорара враховується: обсяг і час роботи, ступінь складності правових питань, необхідність виїзду у відрядження, характер і тривалість професійних відносин, професійний досвід, науково-теоритична підготовка, репутація адвоката.

За надання правової допомоги, відповідно до даного договору, клієнт авансово сплачує адвокату гонорар у фіксованій сумі або у процентному відношенні залежно від ціни позову, відповідно до домовленості сторін та згідно Рекомендацій щодо застосування мінімальних ставок адвокатського гонорару. Крім того, сторони можуть домовитися про додатковий гонорар, якщо для клієнта прийнято позитивне рішення (п. 4.3).

Факт надання послуг підтверджується звітом про надання правової допомоги (п. 4.4).

Підставою для оплати є рахунок-фактура (п. 4.5).

Відповідно до звіту про надання правової допомоги згідно Договору №28/03-2024 р. від 28.03.2024 р. та рахунку на оплату по замовленню, на виконання умов договору адвокат надав, а клієнт отримав послуги з правової допомоги: збір та аналіз доказів і документів для подання позовної заяви (витраченого 3 години, вартість години 1000 грн.), складання позовної заяви (витрачено 5 год., вартість години 1000 грн.), подання позовної заяви (витрачено 2 години, вартість години 1000 грн.). Вартість робіт складає 10000 грн.

Суд враховує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Для вирішення питання про розподіл судових витрат, суд повинен враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд звертає увагу на те, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, обгрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Суд вважає, що витрачений адвокатом час у справі завищений у співвідношенні до складності справи та обсягу наданих позивачу послуг, оскільки ця справа є незначної складності.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, характер виконаної адвокатом роботи, обсягу наданих позивачу послуг з правничої допомоги, принципу співмірності і розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат та виходячи з конкретних обставин справи, її складності, суд дійшов висновку, що справедливим буде стягнення з відповідача на користь позивача 6000 грн. витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір за розгляд позовної заяви слід покласти на сторони пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ТОВ "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовільнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" 49260 грн. заборгованості за кредитним договором.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" 1888 грн. судового збору за розгляд позовної заяви та 6000 грн. витрат на правничу допомогу.

Апеляційна скарга подається до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" (місцезнаходження 03150, м.Київ, вул.Загородня, буд.15, офіс 118/2, )

Відповідач: до ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Повний текст рішення виготовлений 19.06.2024 р.

Суддя А.О. Сільман