Справа № 740/1925/24
Провадження № 2/740/777/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2024 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Шевченко І. М.,

за участю секретаря судового засідання Дьоміної Н. А.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Територіальної громади в особі Крутівської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області про визнання права власності на нерухоме майно,

установив:

У березні 2024 року позивачі звернулися до суду з указаним позовом, в якому просили: визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частини житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , та на 1/3 частини вказаного житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами у порядку спадкування за заповітом після ОСОБА_3 ; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частини житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вищевказаний будинок має статус колгоспного двору, членами якого є: ОСОБА_3 голова двору, ОСОБА_1 племінник, ОСОБА_2 дружина племінника, але зареєструвати право власності на нерухоме майно позивачі не можуть, державний реєстратор речових прав на нерухоме майно відмовив у цьому. ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , після смерті якої відкрилась спадщина, зокрема, на 1/3 частини вказаного житлового будинку. ОСОБА_3 за свого життя склала заповіт, яким все своє майно заповіла ОСОБА_1 . З метою оформлення права на спадщину ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса для видачі відповідного свідоцтва, однак отримав відмову, оскільки у правовстановлюючому документі вказано, що житловий будинок належить колгоспному двору, при цьому зазначено лише голову колгоспного двору, а інформація про інших членів двору відсутня (відповідно до відомостей в довідці органу місцевого самоврядування у житловому будинку проживали й інші особи, які також мають право на частку в майні колгоспного двору), а тому оформили спадщину на підставі такого правовстановлюючого документа не вбачається за можливе. Позивачі не мають іншої можливості зареєструвати своє право власності на нерухоме майно, тому за захистом своїх прав змушені звернутися до суду з цим позовом.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 29 березня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 08-30 год. 02 травня 2024 року, яке відкладено на 14 червня 2024 року 11-00 год.

У судове засідання сторони не з`явилися. Від позивачів до суду надійшла заява, в якій вони підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити, розглянути справу без їхньої участі. Представник відповідача секретар Крутівської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області Наталія Гурин подала до суду заяву, в якій позов визнала та просила справу розглянути за відсутності представника ради.

Відповідно до ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст. 206 ЦПК України.

Статтею 206 ЦПК України встановлено, що відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Оскільки у підготовчому засіданні відповідач визнав позов, і таке визнання позову не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та ухвалення рішення в підготовчому засіданні.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалося.

Судом установлено, що відповідно до свідоцтва на право власності на жилий будинок від 10 квітня 1990 року, виданого виконкомом Ніжинської районної Ради народних депутатів, житловий будинок АДРЕСА_1 є колгоспним двором та в цілому належить ОСОБА_3 (а. с. 10).

Станом на 31.12.2012 житловий будинок, який знаходиться в АДРЕСА_1 , зареєстрований на праві особистої власності за колгоспним двором, головою якого є ОСОБА_3 , в цілому, що підтверджується довідкою, виданою КП «Ніжинське МБТІ» від 26.11.2023 № 02251 (а. с. 14).

Згідно з довідкою № 112 від 20.12.2023, виданою старостою Бурківського старостинського округу Крутівської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області ОСОБА_4 , станом на 15.04.1991 у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 , мешкали: ОСОБА_3 голова двору, ОСОБА_1 племінник, ОСОБА_2 дружина племінника (а. с. 13).

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 9).

З копії спадкової справи вбачається, що ОСОБА_3 за життя склала заповіт, яким все своє майно заповіла ОСОБА_1 , який прийняв спадщину у встановленому законом порядку, зокрема, йому видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай) площею 5,9 га, що перебуває у колективній власності КСП «Перемога».

Постановою державного нотаріуса Другої чернігівської державної нотаріальної контори Світлани Репех від 23 січня 2024 року відмовлено ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії (видачі свідоцтва про право на спадщину) щодо спадкового майна, що належало ОСОБА_3 , оскільки в правовстановлюючому документі вказано, що житловий будинок належить колгоспному двору, при цьому зазначено лише голову колгоспного двору, а інформація про інших членів двору відсутні, а за даними довідки органу місцевого самоврядування або будинкової книги на житловий будинок убачається, що в житловому будинку проживали й інші особи, які також мають право на частку в майні колгоспного двору, тому оформити спадщину на підставі такого правовстановлюючого документа не вбачається за можливе.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 Цивільного кодексу Української РСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно із ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5 (далі - Вказівки № 112/5), а згодом - аналогічними Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року за № 5-24/26, та Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69 (далі - Вказівки № 69).

За змістом Вказівок № 112/5 і № 69, суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади.

Відповідно до абз. 2 п. 20 Вказівок № 112/5 виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників.

Після введення в дію Закону України «Про власність» 15 квітня 1991 року у всіх членів колгоспного двору виникло право власності на все його майно в рівних частинах, в тому числі і на будинок з господарськими спорудами, які відносилися до цього колгоспного двору.

За змістом ст. 524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу (ст. 525 ЦК УРСР).

За правилами ст. 548 ЦК УРСР для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

За положеннями ст. 560 ЦК УРСР, спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається також державною нотаріальною конторою при переході спадкового майна до держави (ст. 534, 553, 555 цього Кодексу).

У п. 23 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відмова в оформленні права власності на спірний будинок свідчить про наявність правових підстав для визнання цього права в судовому порядку.

Таким чином, право на спадщину є самостійним майновим правом, яке виникає на підставі факту її прийняття та підлягає захисту в передбачений законом спосіб, і через відмову нотаріуса у видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину, не може бути захищене в інший спосіб.

Зі справи вбачається, що станом на 15 квітня 1991 року ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не втратили права на вказане будинковолодіння, їхні частки є рівними по 1/3.

Як убачається з наданої на запит суду копії спадкової справи, заведеної до майна ОСОБА_3 , спадщину після її смерті прийняв ОСОБА_1 .

Таким чином, установлено, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є власниками кожен по 1/3 частки вказаного будинковолодіння, як колишні члени колгоспного двору.

У зв`язку з відмовою державного реєстратора у реєстрації права власності та неможливістю в інший спосіб зареєструвати право власності позивачів на відповідні частки в нерухомому майні, як за колишніми членами колгоспного двору, суд дійшов висновку про задоволення позову та визнання за кожним з позивачів права власності на 1/3 частини зазначеного будинковолодіння, як за колишніми членами колгоспного двору.

Разом з цим позивач ОСОБА_1 претендує на 1/3 частки вказаного будинковолодіння у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , і якій за життя, як члену (голові) колгоспного двору також належала 1/3 частини зазначеного будинковолодіння відповідно до положень чинного на той час законодавства. Тому права позивача ОСОБА_1 підлягають захисту в обраний ним спосіб.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що наявні підстави для визнання за позивачами права власності на частки в зазначеному будинковолодінні. При цьому зі справи не вбачається, що в такому разі це призведе до порушення прав та законних інтересів інших осіб.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, суд вважає позов доведеним, обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. При цьому суд ураховує позицію відповідача, який визнав позов, і таке визнання позову не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Керуючись ст. 2, 4, 12, 13, 81, 200, 206, 247, 263 265, 273, 273 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Територіальної громади в особі Крутівської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області про визнання права власності на нерухоме майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) право власності на 1/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , як за колишнім членом колгоспного двору.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) право власності на 1/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ; АДРЕСА_2 ) право власності на 1/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , як за колишнім членом колгоспного двору.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І. М. Шевченко