Дата документу 10.12.2024Справа № 554/519/24
Провадження № 2/554/2895/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.12.2024 року м. Полтава Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді Материнко М.О.

за участю секретаря судового засідання Гуляєвої О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Полтави цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Полтавської міської ради про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2023 року позивач ОСОБА_1 , звернулась до Октябрського районного суду м. Полтави з позовною заявою про визнання за нею права власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 42,8 кв.м., житловою площею 28,6 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помела її мама ОСОБА_2 , про, що складено актовий запис № 125 та 10 вересня 2020 року Шевченківським районним у місті Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) видано Свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 .

За заявою ОСОБА_1 про відкриття спадщини, приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Георгієвською Т.В., 19 жовтня 2020 року заведено спадкову справу № 10/2020.

Після смерті ОСОБА_2 , відкрилася спадщина на, майно:

- квартира АДРЕСА_2 ;

- квартира АДРЕСА_1 , що належала померлій ОСОБА_2 згідно з Договором купівлі продажу, укладеного 04 червня 2019 року та посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Клімовою О.В. за реєстровим № 1199.

За життя померла ОСОБА_2 складала заповіт 18 серпня 2020 року № 393, згідно з яким квартиру АДРЕСА_2 заповідала своєму онуку ОСОБА_3 (сину Позивача). Інших заповітів ОСОБА_2 не складала.

Факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_1 є донькою померлої ОСОБА_2 , підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 виданим відділом РАЦС міста Горлівка, Донецької області.

Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, 20 липня 1996 року, між ОСОБА_1 (до шлюбу ОСОБА_4 ) та ОСОБА_5 , укладено шлюб, про що міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Горлівського міського управління юстиції у Донецькій області 20 липня 1996 року складено актовий запис № 729.

У вересні 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , у зв`язку окупацією міста Горлівки, Донецької області виїхали до міста Біла Церква, Київської області, де фактично проживали та були зареєстровані як тимчасово переміщені особи до серпня 2019 року. У серпні вересні 2019 року переїхали до міста Полтави де зареєструвалися як тимчасово переміщені особи у квартирі АДРЕСА_1 , яка була придбана ще у червні 2019 року, де фактично проживали.

У вересні 2021 році ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Георгієвської Т.В., щодо видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 , але постановою приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Георгієвська Т.В., у видачі Свідоцтва про право на спадщину було відмовлено, у зв`язку з тим, що останнє місце проживання спадкодавця ОСОБА_2 було зареєстроване на території України, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, а тому відсутні документи щодо місця реєстрації спадкодавця та відомості щодо осіб, які були зареєстровані зі спадкодавцем на час відкриття спадщини і які могли фактично прийняти спадщину згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

З вказаним рішенням приватного нотаріуса категорично не погоджується, оскільки з 10 вересня 2019 року, вона та ОСОБА_2 були зареєстровані як внутрішньо переміщені особи та фактично проживали за адресою: квартира АДРЕСА_1 . Вважає, що її право на спадщину за законом, на квартиру АДРЕСА_1 , підлягає захисту в судовому порядку, шляхом визнання на неї права власності.

Полтавська міська рада подала відзив на позовну заяву, згідно з яким проти задоволення позовних вимог заперечує.

Представник позивача адвокат Лазаренко О.М. подала до суду заяву, згідно з якою заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, прохає їх задовольнити.

Представник відповідача будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання до суду нез"явився.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

За таких обставин, суд, враховуючи вимоги ч. 1 ст. 280 ЦПК України, дійшов висновку про можливість ухвалення заочного рішення у справі, про що постановлено ухвалу.

Розглянувши матеріали справи, пояснення сторін щодо суті спору, дослідивши надані докази, суд вважає за можливе задовольнити заявлені позовні вимоги в повному обсязі, оскільки обставини викладені в позовній заяві знайшли своє підтвердження під час слухання справи.

Згідно з ч. 1 ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Згідно статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспарюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до положень статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до положень частини 1 статті 1220 Цивільного кодексу України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, що передбачено частиною 1 статті 1222 ЦК України. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Частиною 1 статті 1296 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина 3 статті 1296 ЦК України).

Згідно статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

Пленум Верховного Суду України в абз. 3 п. 23 постанови № 7 від 30 травня 2008 року «Просудову практику у справах про спадкування» зазначив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно роз`яснень, викладених в пункті 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав.

За ст. 6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

У рішенні від 30 листопада 2004 року у справі «Case of Oneryildis v. Turkey» (справа відкрита за заявою № 48939/99 та розглянута Великою палатою) Європейський суд визнав, що поняття «майно» охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні «законне сподівання» стосовно ефективного здійснення права власності.

Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

У постанові від 18 грудня 2019 року в справі № 265/6868/16-ц Верховний Суд вказав, що у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування.

Аналогічна правова позиція закріплена зокрема й у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 вересня 2021 року справа № 227/3750/19.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 11, 14, 392, 1223, 1225, 1269, 1270, 1276 ЦК України, -

УХВАЛИЛА:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Полтавської міської ради про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 42,8 кв.м., житловою площею 28,6 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а учасником справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, зазначених вище, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_3

Відповідач: Територіальна громада в особі Полтавської міської ради, , адреса: вул. Соборності, 36, м. Полтава.

Суддя М.О. Материнко