РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2024 року Володимир-Волинський міський суд Волинської області у складі:

головуючого - судді Лутая А.М.

за участю секретаря судового засідання Жолоб К.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ

Позивач ОСОБА_1 у березні 2024 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, який обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилась спадщина на належне їй майно, а саме будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 602 кв.м переданої для обслуговування житлового будинку та господарських споруд згідно державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-ВЛ 005983, зареєстрованого 02.11.2001 року за №4806, що розташована по АДРЕСА_1 . Дане майно вона успадкувала, але не встигла оформити після смерті чоловіка ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_4 14.12.2005 склав заповіт на дочку ОСОБА_5 , проте остання померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Крім позивачки спадкоємцем є син ОСОБА_5 , відповідач по справі, проте він у встановлений законом шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини не звертався.

За життя ОСОБА_3 склала заповіт, який посвідчений державним нотаріусом Володимир-Волинської державної нотаріальної контори Волинської області Билень Н.П. 15.03.2022 року №2-201, в якому зробила заповітне розпорядження, що все майно належне їй на день смерті, де б воно не знаходилось і з чого б не складалось, заповідає ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Позивач вказує, що звернувшись до нотаріуса для оформлення спадщини, вона отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з ненаданням правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Враховуючи наведене просить визнати за нею право власності на спадкове майно, а саме на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 602 кв.м переданої для обслуговування житлового будинку та господарських споруд згідно державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-ВЛ 005983, зареєстрованого 02.11.2001 року за №4806, що розташована по АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 09.04.2024 на підставі вказаної позовної заяви відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Позивач у підготовче засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідач у підготовче засідання також не з`явився, подавши суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі та не заперечує проти задоволення позову.

Враховуючи те, що учасники справи в підготовче засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з ч.2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалося.

Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Зважаючи на те, що відповідач визнає позовні вимоги і визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити за результатами підготовчого провадження.

Суд, оцінивши наявні у справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов таких висновків.

Спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України (далі ЦК України), Законом України "Про нотаріат", іншими законами та підзаконними нормативними актами, як нормами матеріального та процесуального права.

Так, згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до вимог ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1218, ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України внаслідок смерті особи відкривається спадщина, до складу якої входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч.1 ст.1222 ЦК України).

Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ч.1 ст.1233 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 3 , 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно, який, відповідно до вимог ст. 69 Закону України «Про нотаріат», при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом перевіряє факт смерті спадкодавця, наявність заповіту, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна.

Отже, діючим законодавством України чітко визначений порядок отримання спадкоємцем документа, який посвідчує його право на успадковане майно - свідоцтва про право на спадщину, видачу якого, відповідно до норм цивільного законодавства та Закону України «Про нотаріат», покладено на нотаріальний орган.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку (п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року).

Верховний Суд України у постанові Пленуму № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» в п.23 роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , актовий запис № 300.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, яка складається зокрема з будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 ; та земельної ділянки площею 602 кв.м переданої для обслуговування житлового будинку та господарських споруд згідно державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-ВЛ 005983, зареєстрованого 02.11.2001 року за №4806, що розташована по АДРЕСА_1 . Дане майно вона успадкувала, але не встигла оформити після смерті чоловіка ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вказані обставини підтверджуються: копією свідоцтва про шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 серії НОМЕР_2 ; копією свідоцтва про смерть ОСОБА_4 серії НОМЕР_3 ; копією свідоцтва про право власності на житло від 06.09.2001 року серії НОМЕР_4 , виданого ОСОБА_4 на підставі рішення Володимир-Волинської міської ради від 16.08.2001 №292; копією Державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-ВЛ № 005983; довідкою відділу №1 Управління з надання адміністративних послуг ГУ Держгеокадастру у Волинській області від 19.01.20245 року №29-3-0.331-17/14-24, згідно якої Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку на ім`я ОСОБА_4 зареєстрований 02.11.2001 року №4806.

За життя ОСОБА_3 залишила заповіт, який складений 15.03.2022 та посвідчений державним нотаріусом Володимир-Волинської державної нотаріальної контори Билень Н.П., зареєстрований в реєстрі за № 2-201, в якому вона на випадок своєї смерті зробила розпорядження про те, що все належне їй на день смерті майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, а також все те, на що вона за законом буде мати право за законом чи за заповітом заповідає ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Позивач ОСОБА_1 , відповідно до положень ст.ст.1223,1269 ЦК України, є спадкоємцем за заповітом та вважається такою, що прийняла спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 , оскільки звернулася до нотаріуса з відповідною заявою у визначений законом строк.

На підставі заяви ОСОБА_1 від 22.08.2023 про прийняття спадщини державним нотаріусом Билень Н.П. була відкрита спадкова справа №225/2023.

Дослідженням вказаної спадкової справи наявність інших спадкоємців за законом чи за заповітом, окрім ОСОБА_1 , судом не встановлена.

05 лютого 2024 року позивач звернулася до нотаріуса щодо видачі їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 .

Проте, листом державного нотаріуса Володимирської державної нотаріальної контори Волинської області Билень Н.П. від 05.02.2024 №119/01-16 позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку з тим, що у неї відсутні оригінали правовстановлюючих документів на зазначене спадкове майно, та запропоновано звернутися до суду.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1 ст.2 ЦПК України).

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

На підставі викладеного, суд вважає, що право позивача на успадкування прав померлої ОСОБА_3 , щодо яких вона зробила своє розпорядження у заповіті, підлягає захисту в судовому порядку, оскільки через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно, вона не може оформити спадкові права в нотаріальному порядку, тож вимоги про визнання за позивачем у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 права власності на спадкове майно є цілком обґрунтованими, законними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 4, 13, 81, 141, 200, 206, 265 ЦПК України, ст.ст. 328, 392, 1216-1218,1297 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на:

- будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 ;

- земельну ділянку площею 602 кв.м переданої для обслуговування житлового будинку та господарських споруд згідно державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-ВЛ 005983, зареєстрованого 02.11.2001 року , за №4806, що розташована по АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 18.06.2024.

Інформація про учасників:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_5 , зареєстрована: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_6 , зареєстрований: АДРЕСА_3 .

Головуючий А.М. Лутай