ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«18» червня 2024 року

м. Харків

справа № 642/886/24

провадження № 22ц/818/1807/24

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Мальованого Ю.М., Яцини В.Б.,

за участю секретаря Волобуєва О.О.

учасники справи:

позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , представниця позивачів ОСОБА_3 ,

відповідачі - Акціонерне товариство «УкрСиббанк», Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадиров В. В.), Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс»,

треті особи - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» на ухвалу судді Ленінського районного суду м. Харкова Петрової Н.М. від 05 березня 2024 року

в с т а н о в и в:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до Акціонерного товариства «УкрСиббанк», Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадиров Владислав Володимирович), Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс», треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання іпотеки припиненою, виключення з Державних реєстрів записів про обтяження предмету іпотеки, в якому просили: визнати іпотеку, накладену договором іпотеки від 19 лютого 2008 року на житловий будинок та надвірні будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , такою, що припинена; зняти обтяження, накладені на житловий будинок та надвірні будівлі за адресою: АДРЕСА_1 за договором іпотеки від 19 лютого 2008 року, а саме: виключити запис з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, зареєстрованого 19 лютого 2008 року за № 6623740 щодо заборони відчуження житлового будинку та надвірних будівель за адресою: АДРЕСА_1 , виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про іпотеку № 34104249, зареєстрований 19 лютого 2008 року, внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 49634463, від 12 листопада 2019 року щодо житлового будинку та надвірних будівель за адресою: АДРЕСА_1 ; виключити з Державного реєстру іпотек запис про обтяження об`єкту нерухомості: житлового будинку та надвірних будівель за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер іпотеки 6623816, зареєстрованого 19 лютого 2008 року; вирішити питання щодо судових витрат.

У березні 2024 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подали до суду заяву про забезпечення позову. Заява мотивована тим, що ними остаточно виконано зобов`язання за кредитним договором, в забезпечення виконання якого 19 лютого 2008 року укладено договір іпотеки, предметом якого є житловий будинок та надвірні будівлі за адресою: АДРЕСА_1 . Розмір заборгованості за кредитним договором, визначений заочним рішенням суду від 17 грудня 2010 року, ними сплачений. Зазначене дає підстави для припинення іпотеки та зняття відповідних обтяжень, однак відповідач проти цього заперечує, тому вони звернулись до суду з позовом. В будь-який момент на їхнє нерухоме майно, обтяжене іпотекою, може бути накладено стягнення, та є підстави вважати, що цей об`єкт нерухомості може бути незаконно відчужений відповідачами на підставі договору іпотеки. У справі № 642/1181/20 задоволена аналогічна заява ОСОБА_4 про забезпечення позову та накладено заборону відчуження на вказаний житловий будинок та надвірні будівлі, однак такі заходи діють лише до набрання законної сили рішенням суду у зазначеній справі, де вимоги щодо договору іпотеки не розглядаються. Вони отримували письмові вимоги від кредитора від 09 грудня 2019 року та 16 квітня 2020 року, в яких він попереджав про намір звернути стягнення на предмет іпотеки. Крім того, є судове рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки. Запропонували в якості зустрічного забезпечення внести на депозитний рахунок суду 5 000,00 грн.

Просили вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення заборони відчуження на житловий будинок та надвірні будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , до моменту ухвалення остаточного судового рішення по цій цивільній справі, яке набере законної сили.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Харкова від 05 березня 2024 року заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено, заборонено відчуження та розпорядження житловим будинком та надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 73,5 кв м, житлова - 38,9 кв м, площа земельної ділянки 1071 кв м, який на праві приватної власності належить ОСОБА_2 , розмір частки 1/3, ОСОБА_1 , розмір частки 1/3, ОСОБА_5 , розмір частки 1/3; до вирішення справи по суті та набрання законної сили рішенням суду у даній справі заборонено будь-яким державним реєстраторам Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, чи іншим особам, уповноваженим вчиняти реєстраційні дії у вказаних реєстрах, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо житлового будинку та надвірних будівель, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 73,5 кв м, житлова - 38,9 кв м, площа земельної ділянки 1071 кв м, який на праві приватної власності належить ОСОБА_2 , розмір частки 1/3, ОСОБА_1 , розмір частки 1/3, ОСОБА_5 , розмір частки 1/3.

Не погоджуючись з ухвалою судді Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у забезпеченні позову, судові витрати покласти на заявників.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процессуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Так, позивачами не доведено, що відповідачі мають намір вчинити дії, які в подальшому, у разі задоволення позову, ускладнять захист прав та інтересів позивачів без вжиття заходів забезпечення позову, або для їх відновлення необхідне буде докласти зусиль. Позивачі не довели необхідності застосування заходів забезпечення позову, наявності об`єктивних обставин щодо необхідності охорони їх матеріально-правових інтересів та неможливості виконання судового рішення. Між учасниками справи існує спір з аналогічним предметом позову у справі № 642/1181/20. Рішенням суду від 07 березня 2024 року у задоволенні позову відмовлено. Товариство направляло боржникам письмові вимоги про усунення порушень з попередженнями про звернення стягнення на предмет іпотеки, однак своїм правом звернути стягнення на предмет іпотеки так і не скористалась, а на весь період воєнного стану дія статей 37, 38 Закону України «Про іпотеку» зупинена.

03 червня 2024 року до суду апеляційної інстанції від представниці позивачів надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вважала, що апеляційна скарга є безпідставною, а ухвала суду обгрунтованою. При цьому посилалася на правову позицію Верховного Суду у справах про забезпечення позову, яка стосувалася співмірності та правильності обраного способу забезпечення позову. Вважала, що позивачі надали достатньо доказів дійсних намірів відповідача щодо здійснення незаконного відчуження об`єкту нерухомості. Інші доводи відзиву стосувалися розгляду справи по суті.

В суді апеляційної інстанції представниця позивачів підтримала доводи відзиву на апеляційну скаргу та просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги. Акцентувала увагу суду на правову позицію Верховного Суду у справах про забезпечення позову.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали оскарження ухвали, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» необхідно задовольнити, ухвалу судді скасувати.

Ухвала судді суду першої інстанції мотивована тим, що вжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони відчуження майна, яке є предметом іпотеки, та заборони вчинення реєстраційних дій щодо нього є необхідним задля ефективного захисту прав позивачів у разі задоволення позову.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до частини 1 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з частиною 2 статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 вказано, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

У постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 331/1255/17 (провадження № 61-11180св18) зазначено, що забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Подібні правові висновки сформульовані також в постановах Верховного Суду від 10 листопада 2020 року у справі № 910/1200/20, від 31 січня 2023 року у справі № 295/5244/22 (провадження № 61-12011св22), від 28 серпня 2023 року у справі № 493/1457/22 (провадження № 61-6886св23).

Пунктом 2 частини 1 статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Арешт майна і заборона на відчуження майна є самостійними видами (способами) забезпечення позову. Обидва способи за правовою сутністю обмежують право відповідача розпоряджатися спірним майном, але вони є різними для виконання ухвали про забезпечення позову, тому суттєвого значення у виборі їх застосування немає для вирішення справи та способу забезпечення позову.

Зазначений висновок викладено, зокрема, в постанові Верховного Суду від 19 лютого 2021 року у справі № 643/12369/19.

Якщо позивач звертається до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку не має взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16 серпня 2018 року у справі № 910/1040/18.

Як вбачається з матеріалів оскарження ухвали у провадженні суду першої інстанції перебуває справа за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «УкрСиббанк», Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадиров В.В.), Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс», треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання іпотеки припиненою, виключення з Державних реєстрів записів про обтяження предмету іпотеки.

Спір між сторонами виник у зв`язку з тим, що позивачі вважають повністю виконаним основне зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором від 19 лютого 2008 року, заборгованість за яким стягнута заочним рішенням суду від 17 грудня 2010 року, що є, на їх думку, підставою для припинення іпотеки, якою забезпечувалось його виконання.

У грудні 2019 року та квітні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «УкрДебт Плюс» направляв ОСОБА_2 , ОСОБА_1 вимоги про усунення порушень основного зобов`язання, в яких попереджав про намір звернути стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку (а. с. 11-12). Крім того, заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 24 січня 2011 року звернено стягнення на предмет іпотеки (а. с. 14).

Як вбачається з відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26 червня 2020 року житловий будинок та надвірні будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , що є предметом іпотеки, належить ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 по 1/3 частці кожному (а. с. 74-75).

Отже, позивачі просили забезпечити поданий ними позов шляхом заборони відчуження майна, що належить їм та третій особі на праві власності, фактично з метою уникнення можливого звернення стягнення на це майно.

Предметом позову у цій справі є позовні вимоги немайнового характеру -про припинення іпотеки та зняття відповідних обтяжень.

В разі задоволення позову рішення суду не підлягатиме примусовому виконанню.

Ймовірність ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту прав позивачів в межах цього судового провадження у разі задоволення позову та невжиття відповідних заходів забезпечення позову не вбачається.

Посилання позивачів на наявність підстав вважати, що відповідач може звернути стягнення на предмет іпотеки, та на надсилання вимог про усунення порушень від 09 грудня 2019 року та 16 квітня 2020 року, колегія суддів не вважає достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову, адже самі ці вимоги, направлені понад чотири роки тому, не свідчать про те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «УкрДебт Плюс» має намір розпорядитися предметом іпотеки під час розгляду справи. Можливе звернення стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, має певну процедуру, в якій безпосередню участь приймає боржник. До того ж, на час воєнного стану запроваджено законодавчі обмеження на реалізацію предметів іпотеки, що належать фізичним особам та перебувають в іпотеці за споживчими кредитами. Рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки на примусовому виконанні також не перебуває. Тому, наразі така заява є передчасною.

До того ж, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просили забезпечити позов немайнового характеру шляхом заборони відчуження щодо власного майна, а також майна третьої особи ОСОБА_5

Встановивши наведені обставини колегія суддів дійшла висновку про те, що вжиття заходів забезпечення позову у спосіб, вказаний позивачами, суперечить вимогам процесуального закону, не узгоджується із змістом порушеного, на думку позивачів, права, не є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Такі висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 26 вересня 2018 року у справі № 308/8454/16-ц (провадження № 61-36214св18), від 24 лютого 2021 року у справі № 755/5333/20 (провадження № 61-17180св20), від 16 лютого 2023 року у справі № 638/7896/21 (провадження № 61-142 св 22).

Посилання позивачів на забезпечення позову у справі № 642/1181/20 за позовом ОСОБА_4 також не свідчить про наявність підстав для забезпечення позову у даній справі.

Постановляючи ухвалу, суддя суду першої інстанції зазначеного не врахував та дійшов помилкового висновку про вжиття заходів забезпечення позову.

Крім того, в оскаржуваній ухвалі суддя вийшов за межі вимог заяви про забезпечення позову, оскільки окрім накладення заборони відчуження на майно, про що просили позивачі, заборонив будь-яким державним реєстраторам Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, чи іншим особам, уповноваженим вчиняти реєстраційні дії у вказаних реєстрах, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо житлового будинку та надвірних будівель, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 73,5 кв м, житлова - 38,9 кв м, площа земельної ділянки 1071 кв м, який на праві приватної власності належить ОСОБА_2 , розмір частки 1/3, ОСОБА_1 , розмір частки 1/3, ОСОБА_5 , розмір частки 1/3. Однак, заява ОСОБА_1 та ОСОБА_2 такої вимоги не містила.

У зв`язку з чим, ухвала судді суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про забезпечення позову.

До доводів відзиву на апеляційну скаргу представниці позивачів щодо правової позиції Верховного Суду у справах про забезпечення позову судова колегія відноситься критично, оскільки в тих справах, на які посилається представниця, правову позицію яких застосовано в цій постанові, мова не велася щодо застосування заходів забезпечення позову на нерухоме майно позивачів, які просили забезпечити позов на власне майно, будучи позивачами у справі. Також, вони не надали беззаперечних доказів наміру здійснення відповідачем реалізації спірного нерухомого майна.

Питання щодо стягнення судового збору за подачу апеляційної скарги на цій стадії не вирішується, оскільки розглядається лише процесуальне питання, а не вирішується справа по суті.

Керуючись ст. ст. 367, 368, ст.374, ст.376, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» - задовольнити.

Ухвалу судді Ленінського районного суду м. Харкова від 05 березня 2024 року скасувати та постановити нове судове рішення.

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про забезпечення позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «УкрСиббанк», Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадиров Владислав Володимирович), Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс», треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання іпотеки припиненою, виключення з Державних реєстрів записів про обтяження предмету іпотеки відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді Ю.М. Мальований

В. Б. Яцина

Повний текст постанови складено 19 червня 2024 року.