1Справа № 335/6664/24 2/335/2528/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2024 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевським районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Геєць Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Шарової А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданих внаслідок ДТП, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданих внаслідок ДТП.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 10.03.2024 об 14:50 у м. Запоріжжя на перехресті проспекту Соборного та вул. Якова Новицького мала місце дорожньо-транспортна пригода (ДТП), в якій було пошкоджено належний позивачу на праві власності автомобіль марки «Mazda 3 ВМ» 2016 року, номер державної реєстрації НОМЕР_1 .

Даний факт підтверджується постановою Орджонікідзовського районного суду м. Запоріжжя від 23.05.2024 по справі № 335/3099/2024, відповідно до якої винним у скоєнні ДТП визнано ОСОБА_2 , водія автомобіля марки «КІА Sorento» 2013 року, номер державної реєстрації НОМЕР_2 .

Оскільки відповідальність відповідача, згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР- 215945614 від 27.07.2023, застраховано у ПАТ «СК УСГ» (страховик), позивач звернувся за відшкодуванням до страховика.

Поліс укладений на умовах відшкодування шкоди, заподіяної майну третіх осіб в межах до 160000,00 грн. включно, франшиза - 3200,00 грн. Страховик виплатив страхове відшкодування у розмірі 2506,08 грн. Сума франшизи 3200,00 грн. залишається не виплаченою відповідачем, хоча на його адресу листом з повідомленням про вручення було відправлено претензію з пропозицією в добровільному порядку здійснити виплату франшизи. Претензію відповідачем було проігноровано, жодного реагування на лист від відповідача не надійшло, матеріальні збитки не відшкодовано, що додало позивачу ще більших моральних та душевних і матеріальних страждань з приводу пошкодження лакофарбового покриття його ТЗ у ДТП і вимагало додаткових зусиль та витрат для відновлення порушеного права в результаті ДТП - пошук додаткових грошей на консультацію у юриста, звернення з позовом до суду та пошуком відповідних спеціалістів з кузовного ремонту.

Крім майнової шкоди внаслідок спричиненої відповідачем ДТП, позивачу завдано моральної шкоди, яка полягає у його моральних та душевних стражданнях, яких він зазнав з приводу пошкодження його ТЗ, у порушенні нормальних життєвих зв`язків, через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми саме майже трьох місяців судових слухань з привиду визнання ОСОБА_2 винним в ДТП. Також у моральних стражданнях з приводу бездіяльності відповідача - не виплатою в добровільному порядку частини матеріальних збитків (франшизи).

Розмір моральної шкоди (душевних страждань, витраченого часу, страждань родини) оцінюється позивачем в 2500 гривень.

Ухвалою суду від 29.07.2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 03.09.2024 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Відповідач ОСОБА_2 надав відзив на позовну заяву. Вказавши, що заявлений позов не визнає, вважає, що правил дорожнього руху під час ДТП, що сталася 10.03.2024 року він не порушував, а тому відсутня його вина у вчиненні ДТП. Вважає, що постанова Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23.05.2024 року, якою його визнано винним у вказаній ДТП, та постанова Запорізького апеляційного суду від 16.08.2024 року, якою його апеляційну скаргу залишено без задоволення, а постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23.05.2024 року без змін, є незаконними та необґрунтованими, які прийняті без достатніх доказів наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Позивач у судове засідання не з`явився, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за його відсутністю.

Відповідач в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду надав клопотання про перенесення судового засідання у зв`язку з погіршенням стану його здоров`я.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Частиною 2 ст. 223 ЦПК України визначені підстави для відкладення розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку.

Натомість долучені відповідачем до матеріалів клопотання про відкладення судового засідання документи, зокрема виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 02.12.2024 року та огляд обстеження терапевта, не свідчать про поважність причин неявки відповідача у судове засідання 04.12.2024 року та про неможливість останнього з`явитися у судове засідання.

Крім того, суд визнав за можливе прийняти до розгляду відзив відповідача на позовну заяву, тому викладені відповідачем у ньому доводи оцінюються судом при вирішенні цієї справи.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд встановив наступне.

Постановою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23.05.2024 року (справа № 335/3099/24 провадження 3/335/1107/2024), ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживає у АДРЕСА_1 ), притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Згідно з постановою суду, 10.03.2024 о 14 год. 50 хв. у м. Запоріжжі на перехресті проспекту Соборного та вулиці Якова Новицького водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем KIA Sorento, реєстраційний номер НОМЕР_2 , не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого вчинив зіткнення з автомобілем MAZDA 3, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який зупинився перед перехрестям попереду, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, травмованих немає. Тим самим ОСОБА_2 порушив вимоги п.п.12.1, 13.1 ПДР, за що передбачено відповідальність ст. 124 КУпАП.

ОСОБА_2 визнано винуватим за ст. 124 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 гривень та стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 гривень.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 16.08.2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, постанову судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23.05.2024 року в цій справі щодо ОСОБА_2 залишено без змін.

Таким чином, обставини встановлені постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23.05.2024 року по справі № 335/3099/24 провадження 3/335/1107/2024 відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Крім того, судом встановлено, що оскільки відповідальність відповідача, згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР- 215945614 від 27.07.2023, застраховано у ПАТ «СК УСГ» (Страховик), ОСОБА_1 звернувся за відшкодуванням до Страховика.

Поліс укладений на умовах відшкодування шкоди, заподіяної майну третіх осіб в межах до 160000,00 грн. включно, франшиза - 3200,00 грн. 05.06.2024 року страховик виплатив страхове відшкодування у розмірі 2506,08 грн.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

В частині позовних вимог до відповідача про стягнення розміру франшизи, слід зазначити наступне.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вже зазначалось вище, судом встановлено винуватість відповідача ОСОБА_2 у вчиненні ДТП, в результаті якої транспортному засобу, який належить позивачу було завдано механічних пошкоджень, а відтак завдано позивачу матеріальної шкоди.

Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог в цій частині, суд приймає до уваги те, що відповідно до п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до статті 1166 ЦК України, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (ст. 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України).

Згідно з п. 9.4 ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.

Згідно зі ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

У п. 36.2. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Факт перерахування ПАТ «СК УСГ» на користь ОСОБА_1 страхового відшкодування у погодженому розмірі свідчить про виконання страховиком свого зобов`язання зі виплати страхового відшкодування та про відмову потерпілого від одержання відшкодування в більшому розмірі в межах страхового ліміту.

Поняття «франшиза» міститься у ст. 9 Закону України «Про страхування» і його слід розуміти як частину збитків, що не відшкодовуються страховиком згідно з договором страхування.

Крім того, застосування франшизи передбачено ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з якою розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 % від страхової суми, у межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Якщо внаслідок ДТП, що сталася з особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, а шкоди заподіяно майну, то згідно з вимогами абз. 2 п. 12.1 ст. 12 та п. 37.5 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальник або особа, відповідальність якої застрахована, має компенсувати позивачу суму франшизи в повному обсязі.

Полісом № ЕР- 215945614 від 27.07.2023 року визначено франшизу у розмірі 3200,00 грн.

Як встановлено судом, на адресу відповідача позивач направляв лист з повідомленням про вручення від 04.06.2024 року з пропозицією в добровільному порядку здійснити виплату франшизи.

Разом з цим, встановлено, що сума франшизи відповідачем ОСОБА_2 не відшкодована.

На виконання ст. 81 ЦПК України, відповідач ОСОБА_2 доказів щодо сплати позивачу франшизи у розмірі 3200 грн. суду не надав, не спростував здійснення страхової виплати, та обґрунтування позову в цій частині в ході розгляду справи не спростував.

Оскільки, визначену у договорі страхування франшизу відповідачем не відшкодовано у добровільному порядку, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 франшизу, яка установлена полісом обов`язкового страхування у розмірі 3200,00 грн.

Щодо доводів позивача, про стягнення з відповідачів на користь позивача моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вказано в п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі - Постанова Пленуму ВСУ №4) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. (п.9 Постанови Пленуму ВСУ №4).

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

На підтвердження протиправності дій відповідача, з приводу пошкодження автомобіля, що є обов`язковим при з`ясуванні підстав відшкодування заподіяних збитків, позивачем надано суду достатню кількість доказів, яким підтверджується вина відповідача.

Враховуючи те, що позивач довів протиправність дій відповідача, суд вважає, що 2500 грн. буде достатнім розміром для відшкодування моральної шкоди.

Доводи відповідача, які зводяться до того, що дорожньо-транспортна пригода сталася не з вини відповідача спростовуються постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23.05.2024 року по справі № 335/3099/24 провадження 3/335/1107/2024, якою встановлена винуватість ОСОБА_2 в дорожньо-транспортній пригоді та відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Постанова Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23.05.2024 року, якою встановлена винуватість ОСОБА_2 в дорожньо-транспортній пригоді, що сталася 10.03.2024 року набрала законної сили, а тому встановлені у постанові обставини про винуватість ОСОБА_2 у вказаній ДТП не підлягають доказуванню.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, відповідно до висновку Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» (рішення від 18 липня 2006 року), - кожен доречний і важливий аргумент особи має бути проаналізований і суд має надати відповідь на кожен з таких аргументів заявника.

Водночас, у пункті 23 цього рішення, Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Отже, за практикою Європейського суду з прав людини суд не зобов`язаний детально вивчати всі аргументи, на які посилаються учасники справи, якщо такі аргументи не стосуються предмету спору.

На підставі статті 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору за позовними вимогами майнового характеру у розмірі 1211 грн. 20 коп.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданих внаслідок ДТП - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 ) матеріальну шкоду у розмірі 3200 грн., моральну шкоду у розмірі 2500 грн., а всього стягнути 5 700 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп.

Повернути з державного бюджету ОСОБА_1 надмірно сплачений судовий збір у розмірі 1816 грн. 80 коп., згідно квитанції ID: 1010-1615-8177-9656 від 13.06.2024 року.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Ю.В. Геєць