Справа № 364/720/24
Провадження № 2/364/380/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.12.2024 , Володарський районний суд Київської області, у складі:

головуюча суддя Моргун Г. Л.,

за участю секретаря судового засідання Сіваченко Л.В.,

розглянувши в селищі Володарка, в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, цивільну справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС" (, адреса: бульвар Лесі Українки, 26, офіс 407, місто Київ, 01133, е-пошта: ,

№ тел. , наявний електронний кабінет),

представниця позивача Тертиця Тамара Василівна (РНОКПП НОМЕР_1 , е-пошта: ІНФОРМАЦІЯ_1 , № тел. НОМЕР_2 , адреса: бульвар Лесі Українки, 26, офіс 407, місто Київ, 01133)

до

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 , е-пошта: ІНФОРМАЦІЯ_2 , № тел. НОМЕР_4 , про наявність електронного кабінету не відомо)

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

УСТАНОВИВ:

26.09.2024 до Володарського районного суду Київської області в системі «Електронний суд» надійшов зазначений позов, в якому представник позивача зазначає, що 30.01.2023 між ТОВ УКР КРЕДИТ ФІНАНС та ОСОБА_1 за допомогою вебсайту (creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1148-0203.

Відповідно до умов кредитного договору позивач взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту 8000,00 грн, строк кредитування 300 днів; базовий період 10 днів; знижена % ставка 2,50 % в день; стандартна % ставка 3,00 % в день.

Станом на 12.09.2024 загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить -74800,00 гривень, а саме:

- прострочена заборгованість за кредитом 8000,00 гривень;

- прострочена заборгованість за нарахованими процентами 66 800,00 гривень;

Разом з тим позивачем було прийнято рішення про можливість застосування до відповідача програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», а саме часткового списання заборгованості за нарахованими процентами у сумі 38800,00 гривень за умови погашення відповідачем решти заборгованості за кредитним договором в розмірі 36000,00 гривень.

Позивач, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві та на ст. ст. 11, 13, 15, 16, 509, 525, 526, 543, 549, 550, 554, 572, 583, 585, 589, 590, 610-612, 624, 625, 629, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 2-6, 10-13, 18, 19, 23, 27, 28, 42, 43, 46-49, 58, 60, 62, 64, 76-81, 83, 89, 95, 120, 122-124, 133, 134, 137, 141, 174-177, 182-184, 187, 209, 229, 237, 258-260, 263-265, 274-277, 279 ЦПК України, просить суд:

-прийняти позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення (виклику) сторін та відкрити провадження в цій справі,

-повністю задовольнити позовні вимоги та стягнути з ОСОБА_1 , на користь позивача загальну суму заборгованості за кредитним договором № 1148-0203 від 30.01.2023, в розмірі 36 000,00 гривень;

-стягнути судові витрати у розмірі 2 422,40 гривень.

02.10.2024 судом відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд справи в спрощеному позовному порядку без виклику сторін на 11.11.2024. Одночасно суд своєю ухвалою витребував від позивача письмові докази, роз`яснивши наслідки не подання до суду витребуваних доказів, які передбачені п. 9 ч.1 ст.257 ЦПК України.

31.10.2024 на виконання ухвали суду від 02.10.2024 позивач доєднав до матеріалів справи USB флеш-накопимчувач (носій MediaRange 8GB) на якому міститься оригінал кредитного договору № 1148-0203 від 30.01.2023 з додатками; розрахунок заборгованості за договором 1148-0203 від 30.01.2023, станом на 12.09.2024; клопотання про витребування доказів ( а.с. 77-81).

Одночасно на адресу суду надійшло клопотання представника позивача, яким він просив витребувати від АТ КБ «ПриватБанк»: інформацію щодо підтвердження факту належності платіжної картки НОМЕР_5 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , а також підтвердження факту зарахування коштів 30.01.2023 на платіжну картку банком емітентом якої є АТ КБ «ПриватБанк», у сумі 8 000,00 грн.

11.11.2024 суд клопотання представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС" про витребування доказів задовольнив та витребував від АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК»:

-інформацію щодо підтвердження факту належності платіжної картки НОМЕР_5 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 , е-пошта: ІНФОРМАЦІЯ_2 , № тел. НОМЕР_4 );

-інформацію на підтвердження факту зарахування коштів 30.01.2024 на платіжну картку НОМЕР_5 банком емітентом якої є АТ КБ «ПриватБанк», у сумі 8 000,00 грн (ID транзакція:).

Судовий розгляд справи відкладено на 10.12.2024.

03.12.2024 АТ КБ «ПриватБанк» на запит суду повідомив, що ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано картку № НОМЕР_6 ……….7765 ( IBAN НОМЕР_7 …………….1170), проте зарахування коштів 30.01.2024 у сумі 8000,00 грн відсутнє ( а.с.104).

10.12.2024 у зв`язку з відпусткою головуючої судді судове засідання було відкладено на 20.12.2024.

20.12.2024 позивач, його представниця про відкриття провадження та про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать роздруківки з електронного кабінета ( а.с. 72, 73,74,75, 108,109).

Відповідач повідомлявся про відкриття провадження та про час і місце розгляду справи, засобами поштового зв`язку, шляхом направлення на адресу зареєстрованого місця проживання відповідних процесуальних документів, однак поштові відправлення повернулися без вручення ( а.с. 98, 107).

Сторонам роз`яснено їх права передбачені ст. 278 ЦПК України, щодо порядку та строків подання відзиву, заперечень тощо.

Станом на час розгляду справи клопотань про розгляд справи у судовому засіданні із викликом сторін до суду не надходило.

З огляду на зазначене суд, на підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України, розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки розгляд справи відповідно до положень цього Кодексу проходив за відсутності учасників справи.

Суд, ознайомившись із позовною заявою, розглянувши матеріали справи, вважає, що така позовна заява підлягає залишенню без розгляду, виходячи з наступного.

20.12.2024, ознайомившись з матеріалами справи, суд встановив, що позивач не в повній мірі виконав ухвалу суду від 02.10.2024 та не надав на вимогу суду первинних бухгалтерських документів, які би вказували на зарахування на особистий рахунок відповідача грошових коштів.

Так, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення.

В той же час розрахунок суми заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який відповідно повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони в даному випадку позивача і не вважається належним доказом підтвердження заборгованості. В той час, як належними доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. Позивачем не надано суду належних, допустимих і достовірних доказів того, що відповідачу було видано суму грошових коштів на умовах договору 1148-0203 від 30.01.2023, у розмірі - 8000,00 гривень заявленої в позовній заяві.

Одночасно суд бере до уваги лист № 20.1.0.0.0/7-241120/79985-БТ від 26.11.2024 АТ КБ «ПриватБанк», яким на запит суду, повідомив, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано картку № НОМЕР_8 ( IBAN НОМЕР_9 ), проте зарахування коштів 30.01.2024 у сумі 8000,00 грн відсутнє ( а.с.104).

З наведеного випливає, що наразі позивачем належними та допустими доказами не доведено та позов не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи видавалися кредитні кошти відповідачу та що відбулося зарахування кредитних коштів на рахунок відповідача.

Не надання позивачем належних і допустимих доказів користування відповідачем кредитними коштами, про стягнення яких було заявлено позивачем вказує на не виконання ухвали суду від 02.10.2024 та на відсутність можливості доведеності позивачем заявлених ним позовних вимог, а як наслідок неможливості розгляду такої справи по суті.

Суд доходить висновку, що за наведених обставин на час розгляду справи, не видається можливим установленим порядком безспірно з`ясувати обставини щодо договірних відносин між сторонами за кредитними зобов`язаннями, зокрема, щодо відповідальності за порушення відповідачем грошових зобов`язань.

Одночасно позивач не навів обґрунтованих, належних причин неможливості виконання ухвали суду від 02.10.2024 в частинні надання доказів , щодо зарахування кредитних коштів саме на рахунок, який належить відповідачу.

Слід зазначити, що тягар доведення неможливості належно виконати ухвалу суду лежить на виконавцеві. Позивач не навів жодної обґрунтованої причини, яка би звільнила його від обов`язку щодо доказування правомірності звернення до суду з таким позовом.

Так, стаття 81 ЦПК України закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Згідно ч.2 ст. 100 ЦПК України електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено ч. 2 ст.77 ЦПК України.

Як вбачається з положень ч. 1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно положень визначених ч. 7 ст. 14 ЦПК України, що перегукується з пунктом 17 розділу ІІІ Положення про ЄСІТС визначено, що особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Однак незважаючи на належне повідомлення та отримання позивачем процесуальних документів суду, як вже зазначалося вище, станом на 20.12.2024 ухвала від 02.10.2024 виконана не в повній мірі, належного обґрунтування щодо причин ненадання первинних бухгалтерських документів позивачем не наведено.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції з прав людини, Україна зобов`язана гарантувати дотримання «справедливого і публічного розгляду справ впродовж розумного строку» в судочинстві.

За приписами ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Згідно вимог ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватись процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до ч. 10 ст. 84 Цивільного процесуального кодексу України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді. (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16.12.92, (Judgement of ECHR of 16 December 1992 De Geouffre de la Pradelle v. France // Series A N 253- В).

З цього приводу прецедентними є також рішення Європейського суду з прав людини у справах "Осман проти Сполученого королівства" від 28.10.98 та "Креуз проти Польщі" від 19.06.2001. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Суд зазначає, що повернення позовної заяви позивачеві свідчить не про допущення судом надмірного формалізму, а про вчинення дій, направлених на упорядкування процесуальних правовідносин, тобто є необхідним (позитивним) формалізмом, який сприяє належному здійсненню правосуддя. При цьому, така процесуальна дія не є порушенням права позивача на доступ до суду в розумінні норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, оскільки відповідно до частини 2 статті 257 ЦПК України не позбавляє позивача права на повторне звернення до суду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду.

Враховуючи викладене, та, що для вирішення такого спору і для прийняття судового рішення на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, не надання позивачем витребуваних письмових ( електронних) доказів, а також не повідомлення про неможливість подання таких доказів у строк встановлений судом, унеможливлює встановлення усіх фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а відтак в силу наведених вище положень статті 257 ЦПК України, позовна заява підлягає залишенню без розгляду.

Враховуючи викладене, керуючись п. 9 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Залишити без розгляду позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Роз`яснити позивачу право на повторне звернення до суду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Г. Л. Моргун