КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №756/3666/21 Головуючий у суді І інстанції: Яценко Н.О.
провадження №22-ц/824/7504/2024 Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сушко Л.П., суддів Гаращенка Д.Р., Олійника В.І., розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та адвоката Головачевої Ольги Миколаївни, яка діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 29 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про відшкодування матеріальної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача.

В обґрунтування позову вказує, що 11 жовтня 2019 року о 15 год. 45 хв. по вул. Маршала Тимошенка (напроти буд.3) у м. Києві, відповідач ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Рено» д.н. НОМЕР_1 , на пішохідному переході при червоному сигналі світлофора скоїв ДТП, зіткнувшись з автомобілем позивача «Toyota Land Cruizer Prado 120» д.н. НОМЕР_2 , який стояв перед пішохідним переходом вже понад хвилину. Власником автомобіля «Рено» д.н. НОМЕР_1 є відповідач ОСОБА_1 (пред`явив документи при оформленні європротоколу).

Внаслідок неправомірних дій відповідача, які призвели до дорожньо-транспортної пригоди, автомобіль належний позивачу зазнав пошкоджень, а позивач, як власник автомобіля зазнав матеріальних збитків, розмір яких відповідно до звіту № 66 незалежної оцінки автомобіля, складає на відновлювальний ремонт 117 539 грн. 65 коп.

На час скоєння ДТП автомобіль ОСОБА_1 був застрахований у Страхової компанії ПрАТ СК «ПЗУ Україна» з лімітом відповідальності на момент страхового випадку 100 000 грн.

Після приїзду працівників поліції на місце скоєння ДТП, поліцейськими було з`ясовано, що відповідач свою провину визнав, запропонували з`ясувати розмір пошкодження автомобіля. Після телефонної розмови позивача зі знайомим майстром СТО він назвав орієнтовну суму пошкоджень в межах 50 000 грн., зауважив, що більш реальну суму на ремонт можна визначити тільки при ретельному огляді автомобіля.

З цих обставин патрульні запропонували скласти євро протокол, на що сторони учасники ДТП погодилися.

З оформленими документами по ДТП позивач, на наступний день звернувся до страхової компанії, у якій був застрахований автомобіль відповідача.

Страхова компанія ПрАТ СК «ПЗУ Україна» після оцінки оцінщиком, виплатила позивачу кошти для відшкодування збитків завданих в результаті ДТП в сумі 25 838 грн 73 коп.

Після отримання коштів від страхової компанії, позивач звернувся до ліцензованої СТО «АВТО СПЕЦ СЕРВІС», де йому після проведення діагностики пошкоджень, які зазнав автомобіль позивача визначили вартість відновлювального ремонту в розмірі 87814 грн, проте відповідач відмовився від відшкодування збитків посилаючись на те, що він не погоджується з оцінкою СТО та зазначив, що страховий ліміт у нього по страховому полісу 100 000 грн.

Враховуючи те, що не було відшкодовано матеріальну шкоду та належним чином не визначено вартість відновлювального ремонту звернувся за проведенням незалежної експертизи, за результатами якої відповідно до Звіту № 66 була встановлена вартість відновлювального ремонту 117 539 грн. 65 коп.

Посилаючись на ст.ст.28, 29, 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів», ст.ст.22, 23, 1166, 1187, 1194 ЦК України просив суд стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду в сумі 91702 грн 92 коп., судовий збір 917 грн 02 коп., витрати на професійну правничу допомогу в сумі 30 000 грн.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 29 листопада 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 27 910 грн 03 коп., судовий збір у розмірі 279 грн 10 коп. В задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, 18 січня 2024 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції повністю та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги відповідача обгрунтовані тим, що у 2019 році позивач підписав «Європротокол» та погодився з розміром і прийняв виплату від страхової компанії, розмір майнової шкоди було визначено страховою компанією 25 838 грн 73 коп. без ПДВ. На переконання скаржника, отримавши кошти від страхової компанії в 2019 році, здійснивши ремонт, позивач у 2021 році вирішив, зловживаючи правом на захист своїх прав та інтересів, порушуючи принципи та мету інституту страхування цивільно-правової відповідальності, стягнути з відповідача суми, які за законом повинен сплачувати страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання.

Вказував, що саме позивач обравши способом захисту свого інтересу при відшкодуванні майнової шкоди завданої внаслідок ДТП підписав «Європротокол» з лімітом виплати 50 000 грн, таким чином, відмовившись від процедури отримання завданої матеріальної шкоди внаслідок ДТП в розмірі ліміту страхування 100 000 грн.

Звернув увагу суду на те, що позивач не оскаржував розмір суми визначений йому страховою компанією.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги посилався також на те, що зазначені у «Європротоколі» пошкодження автомобіля: задній бампер, двері багажника (ззаду), заднє крило, фара задня права, чохол запаски (пластиковий кожух), значно відрізняються від переліку «пошкоджень» з «розривами металу» та інших «деформацій» перелічених у «Звіті № 66 від 15 вересня 2020 року» складеному суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_3 та Рахунку СТО від 29.12.2019 року.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані також тим, що допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції експерт ОСОБА_4 пояснив суду першої інстанції, що пошкоджений автомобіль він не оглядав, а свій висновок склав за матеріалами справи. Апелянт вважає, що суд першої інстанції не надав оцінці тій обставині, що позивача ухвалою суду було зобов`язано надати автомобіль для огляду судовому експерту. Однак вимоги вказаної ухвали позивач ОСОБА_2 не виконав. Більш того, експерт ОСОБА_4 у своєму клопотанні від 16.08.2023 року визначив перелік документів, за наявності яких буде проведена експертиза, який крім кольорових фото включав: акти проведення ремонтно-відновлювальних робіт з підтвердженням оплати; інформацію щодо перебування автомобілю у попередніх ДТП об`єкта дослідження з відповідними актами ремонтно-відновлювальних робіт з підтвердженням оплати; інформацію про наявність корозійних пошкоджень кузову досліджуваного КТЗ. Апелянт також зазначав, що ухвалою суду першої інстанції від 25 липня 2022 року позивача було зобов`язано в 5-ти денний строк надати вищевказані документи до суду та попереджено, що невиконання ухвали суду може бути підставою для накладання штрафу відповідно до п. 1 ч.1 ст.148 ЦПК України. Однак, позивачем вказані документи суду також не були надані, про що зазначив допитаний в судовому засіданні експерт. Суд не врахував вищевикладені обставини, та не надав їм оцінки, при винесенні оскаржуваного рішення, що фактично експертиза проводилася без огляду об`єкту дослідження та без документів, які експерт вважав необхідними для проведення експертизи. Більш того, допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_4 зазначив, що він відповідно до ухвали суду від 06.07.2021 року на проведення судової автотоварознавчої експертизи розраховував суму завданої шкоди на момент пошкодження автомобілю за матеріалами (кольоровими фото) зробленими експертом страхової компанії. Також експерт ОСОБА_4 на запитання адвоката відповідача зазначив, що оскільки він розраховував розмір завданої шкоди на момент здійснення ДТП, він не враховував того, що на гроші отримані від страхової компанії позивач частково здійснив ремонт, та деякі деталі були замінені. Експерт визнавав, що здійснення часткового ремонту автомобілю впливає на визначення суми завданої майнової шкоди станом на момент його допиту в суді, як свідка, однак, він керувався ухвалою суду, та визначав розмір майнової шкоди на момент здійснення ДТП. Експерт визнав, що сума розрахована ним є сумою, в якій не враховано проведений частковий ремонт автомобілю.

З огляду на викладене, відповідач вважає, що позивач своїми діями обмежив собі виплати сумою, визначеною ліміту підписання «Європротоколу». Крім того ціни на відновлювальні роботи і деталі автомобілю в 2019 році, відрізнялися від цін на момент подачі позову.

Також не погодившись з вказаним судовим рішенням, 25 квітня 2024 року адвокат Головачева Ольга Миколаївна, яка діє в інтересах ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просила стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 65 123,41 грн, завдану його транспортному засобу Toyota Land Cruiser 120 Prado д.н. НОМЕР_2 внаслідок ДТП. Також просила стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, що складаються з судового збору та подання позову в понвому обсязі та за подання апеляційної скарги, а також витрати на професійну правничу допомогу орієнтовно в сумі 7500 грн.

Доводи апеляційної скарги позивача обгрунтовані тим, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального законодавства, проаналізував усі наявні докази, однак позивач вважає що його висновки щодо розміру відшкодування матеріальної шкоди, які підлягають стягненню з відповідача, не відповідають обставинам справи.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги представник апелянта посилалась на те, що Висновок експерта № 13834/22-56 від 12.01.2023 підтвердив розмір витрат, які позивач вимушений понести в зв`язку з пошкодженням транспортного засобу. В свою чергу відповідач не заявляв клопотання про проведення додаткової експертизи для спростування висновків експертизи з метою належного доведення своїх заперечень.

Представник позивача вважає, що на підставі належних, достовірних та достатніх доказів, а саме висновку експерта за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи №13834/256 від 12.01.2023 року було встановлено, що позивачу внаслідок ДТП було завдано збитки в розмірі 109 805,94 грн. Вартість матеріального збитку складає 44 682,53 грн.

Вказувала, що регламент розміру страхової виплати (в зв`язку з повідомленням про страховий випадок у вигляді Європротоколу) становив 50 000,00 грн. Страхова компанія «ПЗУ Україна» здійснила страхову виплату в межах регламенту в частині завданого матеріального збитку у розмірі 25838,73 грн. Таким чином, регламент страхової виплати не покриває в повному обсязі відшкодування матеріальної шкоди, завданої позивачу внаслідок ДТП, шо необхідна для відновлення його автомобіля.

Вважає, що обов`язок сплатити різницю між фактичним розміром ніколи (109 805,94 грн) і страховою виплатою (44 682,53 грн) має бути покладений на відповідача.

109 805,94 грн - 44 682,53 грн = 65 123,41 грн.

З огляду на викладене, представник позивача вважає неправомірним висновок Оболонського районного суду міста Києва про те, що позивач не довів, що ліміт відповідальності не покриває розмір заподіяної шкоди, отже відшкодуванню за рахунок відповідача підлягає вартість складників з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу станом на 11.10.2019 року, що становить лише 27 910,03 грн.

В апеляційній скарзі представник позивача посилалась на правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14.12.2021 року у справі 147/66/17 та від 02.02.2022 року у справі № 757/54513/16.

29 квітня 2024 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційної скаргу відповідача від представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Головачевої О.М., в якому просила залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 .. Також просила стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу орієнтовно в розмірі 3000 грн.

У відзиву на апеляційну скаргу представник позивача просила поновити строк на подачу відзиву, як пропущеного з поважних причин, посилаючись на те, що ухвалою від 03.04.2024 року Київський апеляційний суд відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача та встановив позивачу строк до 17.04.2024 року на подання відзиву на апеляційну скаргу.

ОСОБА_2 з поважних причин не зміг вчасно виконати вимоги ухвали суду в зв`язку з тяжкою хворобою та необхідністю термінового лікування. На початку 2024 року в нього було виявлено злоякісну пухлину в IV стадії (Кардіоезофагальний Са ст. IV Т4N2M1 mts легені, печінку, кл. гр. 2) (а.с. 230 том 2).

Зазначила, що в перших числах квітня 2024 року позивачу зателефонували з Київського апеляційного суду та запитали електронну алресу на яку можна направити апеляційну скаргу ОСОБА_1 .. Так, ОСОБА_2 дізнався, що Київський апеляційний суд відкрив апеляційне провадження у справі.

Зокрема, адвокат ОСОБА_2 - Головачева О.М. вказує, що 10.04.2024 року позивач уклав договір про правничу допомогу, а 15.04.2024 року представник позивача в приміщенні Київського апеляційного суду ознайомилася з матеріалами справи, що підтверджується розпискою, наявною у матеріалах справи (том 2, а.с. 203). Необхідність ознайомлення було обумовлено тим, що у зв`язку із хворобою позивач не зміг надати представнику значну частину документів, а тому вважає, що строк пропущений з поважних підстав.

Суд апеляційної інстанції вважає наведені у відзиві обставини, як підставу пропуску строку поважними та приходить до висновку про поновлення строку представнику позивача для подання відзиву на апеляційну скаргу відповідача.

Суд апеляційної інстанції вважає, що поновлення процесуального строку у даному випадку відповідає завданню цивільного судочинства та конституційним принципам щодо гарантованого судового захисту прав, а також доступу до правосуддя, закладеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Апеляційний суд доходить висновку, що інакший підхід був би виявом надмірного формалізму та міг би розцінюватись, як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги представник позивача вказувала на те, що розмір страхової витрати не покриває усієї суми реальних збитків та підлягає стягненню з винуватця ДТП, яким себе визнав відповідач під час складання Європротоколу.

Крім того вказувала на те, що висновок експерта № 13834/22-56 від 12.01.2023 року підтвердив розмір витрат, які позивач вимушений понести у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу, відмінний від розміру, визначеному оцінювачем страхової компанії.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, разом з тим апеляційна скарга адвоката Головачевої О.М., яка діє в інтересах ОСОБА_2 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір та задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що враховуючи висновок судового експерта вартість складників з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу станом на 11.10.2019 року становить 27 910 грн 03 коп., які слід стягнути з відповідача на користь позивача, оскільки страхова компанія відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовує витрати, пов`язані відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу.

Відмовляючи у задоволенні решти позову суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що позивачем не доведено, що ліміт відповідальності не покриває розмір заподіяної шкоди.

Однак такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що 11 жовтня 2019 року о 15 год. 45 хв. по АДРЕСА_1 , відповідач ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Рено» д.н. НОМЕР_1 , на пішохідному переході при червоному сигналі світлофора скоїв ДТП, зіткнувшись з автомобілем позивача «Toyota Land Cruizer Prado 120» д.н. НОМЕР_2 , чим порушив п.13.1 ПДР.

Власником автомобіля «Рено» д.н. НОМЕР_1 є відповідач ОСОБА_1 , а автомобіль «Toyota Land Cruizer Prado 120» д.н. НОМЕР_2 належить позивачу.

Після дорожньо-транспортної пригоди сторони склали Європротокол.

У випадку оформлення євро протоколу максимальний розмір страхового відшкодування в 2019 році, згідно розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг № 3471 від 29.12.2016 року становило 50 000 грн.

На час скоєння ДТП автомобіль ОСОБА_1 був застрахований у Страхової компанії ПрАТ СК «ПЗУ Україна» з лімітом відповідальності на момент страхового випадку 100 000 грн, розмір франшизи - 0 грн.

Страхова компанія ПрАТ СК «ПЗУ Україна» виплатила позивачу кошти для відшкодування збитків завданих в результаті ДТП в сумі 25 838 грн 73 коп., що не оспорювалося сторонами та підтверджено платіжним дорученням.

Згідно звіту № 66 від 15 вересня 2020 року про оцінку належного позивачу автомобіля вартість відновлювального ремонту становить 117 539 грн 65 коп., вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, внаслідок його пошкодження при ДТП складає 49505 грн 60 коп.

Згідно звіту № 220322 від 05 листопада 2019 року про оцінку вартості збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу вартість відновлювального ремонту автомобіля «Toyota Land Cruizer Prado 120» д.н. НОМЕР_2 становить 56979 грн 47 коп., вартість матеріального збитку, завданого власнику даного транспортного засобу, внаслідок його пошкодження при ДТП станом на 11.10.2019 року складає 29 327 грн 38 коп.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 06 липня 2021 року призначено судову автотоварознавчу експертизу у цивільній справі №756/3666/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна», про відшкодування матеріальної шкоди (а.с. 235-238 том 1).

На вирішення судової автотоварознавчої експертизи поставлено наступні питання:

- яка вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Toyota Land Cruizer Prado 120», д.н.з. НОМЕР_2 , станом на момент ДТП 11.10.2019?

- яка вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Toyota Land Cruizer Prado 120», д.н.з. НОМЕР_2 , станом на момент ДТП 11.10.2019?

Проведення судової автотоварознавчої експертизи доручено експертам Київського науково - дослідного інституту судових експертиз (КНДІСЕ) за наявними матеріалами справи (03057, м. Київ, вул. Смоленська, 6).

Як вбачається з висновку експерта за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи від 12.01.2023 року вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Toyota Land Cruiser Prado 120» д.н. НОМЕР_2 , станом на момент ДТП 11.10.2019 року складає 44682,53 грн. Факт включення або не включення ПДВ до визначеної суми залежить від форми оподаткування суб`єків господарської діяльності, які надають послуги з проведення ремонту КТЗ, реалізації складових і матеріалів тощо.

Вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Toyota Land Cruiser Prado 120» д.н. НОМЕР_2 , станом на момент ДТП 11.10.2019 року складає: 109805 грн 94 коп. Факт включення або не включення ПДВ до визначеної суми залежить від форми оподаткування суб`єкта господарської діяльності, які надають послуги з проведення ремонту КТЗ, реалізації складових і матеріалів.

Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції експерт ОСОБА_4 суду пояснив, що автомобіль він не оглядав, а висновок готував за матеріалами справи. З матеріалів справи убачається, що ухвалою від 21.02.2022 року проведення судової експертизи доручено експертам КНДІСЕ за наявними матеріалами справи, а тому враховуючи дану ухвалу та попередження судового експерта про кримінальну відповідальність суд приймає висновок експерта за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи від 12.01.2023 року в якості належного доказу.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до ст.36 Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до положень ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц зробила висновок про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) підвередила вищезазначений висновок, вказавши, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку в цій справі відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника. Іншої норми, яка визначала б особливості відповідальності осіб, що застрахували свою цивільну відповідальність, у главі 82 ЦК України немає. Тому частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення відшкодування матеріальної шкоди з відповідача, оскільки позивач не довів, що заявлені ним вимоги до відповідача не покриваються лімітом страхового відшкодування (в тому числі в рамках 50 000 грн складеного європротоколу), тому суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що у суду не було законних підстав для часткового задоволення позову та стягнення матеріальної шкоди з відповідача, який є винуватий у скоєнні ДТП.

Відповідно до п. 33.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку.

Розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових 17 листопада 2011 року № 698, яке було чинним станом на час спірних правовідносин, затверджено максимальні розміри страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України: з 01 лютого 2016 року - 50 000 гривень потерпілому.

Матеріалами справи підтверджено те, що після дорожньо-транспортної пригоди сторони склали Європротокол. В подальшому ОСОБА_2 звернулась до ПрАТ СК «ПЗУ Україна» із заявою про страхове відшкодування, та страхова компанія виплатила позивачу кошти для відшкодування збитків завданих в результаті ДТП в сумі 25838 грн 73 коп..

Позивачем не надано доказів (розрахунку фактури, квитанції про оплату) на підтвердження ремонту автомобіля після ДТП - фактично понесених витрат.

Згідно висновку експерта за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи № 13834/256 від 12.01.2023 року, було встановлено, що Вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Toyota Land Cruiser Prado 120» д.н. НОМЕР_2 , станом на момент ДТП 11.10.2019 року складає 109805 грн 94 коп., а вартість матеріального збитку 44682,53 грн.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що матеріали справи не містять доказів того, що автомобіль позивача було відремонтовано в повному обсязі, а тому відсутні підстави для відшкодування вартості відновлювального ремонту «Toyota Land Cruiser Prado 120» д.н. НОМЕР_2 у розмірі 109805 грн 94 коп.. Разом з тим позивач має право на відшкодування матеріального збитку у розмірі 44682,53 грн.

Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована, розмір завданих збитків позивачу не перевищує ліміт відповідальності страховика, встановленого законом, вимоги позивача про стягнення матеріальної шкоди з відповідача не можуть бути задоволені, оскільки відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника.

З урахуванням встановлених обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що позивач має право на відшкодування недоплаченої страховиком матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП підписавши «Європротокол» з лімітом виплати 50 000 грн, з страхової компанії. Разом з цим до страхової компанії позовні вимоги не заявлені, отже в цій частині позовні вимоги не підлягають до задоволення, у зв`язку з відсутністю належного відповідача.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що з винної особи підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки саме на страховика покладено обов`язок виплатити страхову суму завданих збитків (шкоди) у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Апеляційний суд виходить із того, що оскільки у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди винним є відповідач ОСОБА_1 , що не заперечується обома учасниками дорожньо-транспортної пригоди, відтак відшкодування матеріальних збитків від дорожньо-транспортної пригоди, заподіяної ним, покладено на страховика в межах максимальних розмірів (50 000 грн), оскільки оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду відбулося без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції.

Інші доводи апеляційної скарги позивача висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні, не спростовують.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що майнове право позивача не було порушено відповідачем.

Разом тим, суд апеляційної інстанції вважає слушними доводи апеляційної скарги відповідача та такими, що заслуговують на увагу.

Отже, суд першої інстанції не визначився з характером спірних правовідносин та суб`єктного складу учасників справи й дійшов до помилкового висновку про наявність підстав до часткового задоволення, що призвело до порушення під час вирішення спору норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права.

У зв`язку з цим, рішення Оболонського районного суду м. Києва від 29 листопада 2023 року підлягає скасуванню з прийняттям по справі нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Що стосується судових витрат, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 ЦПК України у випадку скасування або зміни судового рішення суд апеляційної інстанції здійснюється розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Враховуючи положення ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1375,53 грн (а.с.163, 180 том 2) сплачений при подачі апеляційної скарги.

Враховуючи те, що суд апеляційної інстанції дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги позивача без задоволення, та скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям по справі нового судового рішення про відмову, тому вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_6 не знайшли свого підтвердження, разом з тим доводи апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 заслуговують на увагу, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, що полягало у невірному наданні оцінці доказів та тлумаченні закону, і підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог відповідно до ст. 376 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.374, 376 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Апеляційну скаргу адвоката Головачевої Ольги Миколаївни, яка діє в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 29 листопада 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про відшкодування матеріальної шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на користь судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1375,53 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_3 .

Повний текст постанови складено «19» червня 2024 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді Д.Р. Гаращенко

В.І. Олійник