Справа № 352/2037/24
Провадження № 22-ц/4808/1496/24
Головуючий у 1 інстанції ОЛІЙНИК М. Ю.
Суддя-доповідач Максюта
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів: Василишин Л.В., Фединяка В.Д.,

секретаря Кузнєцова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Бойчук Надії Василівни на заочне рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Олійником М.Ю. 23 жовтня 2024 року в м. Івано-Франківськ Івано-Франківської області,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог:

В липні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він з відповідачкою ОСОБА_2 01.11.2019 зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом, виданим Івано-Франківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис №2555, серія НОМЕР_1 . Спільне життя з відповідачкою не склалось у зв`язку з втратою взаєморозуміння, у кожного різні погляди на сімейне життя та обов`язки. Зазначив, що примирення є неможливим, оскільки шлюбні відносини між ними припинені, вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, а їх шлюб існує формально. Подальше збереження шлюбу суперечить його інтересам.Просив розірвати шлюб укладений між ним ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.1-2).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції:

Заочним рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 23 жовтня 2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволено. Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що був зареєстрований 01 листопада 2019 року Івано-Франківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 01 листопада 2019 року зроблено запис №2555 (а.с.27).

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, прийшов до висновку, що сім`я сторін розпалась повністю, сторони шлюбні відносини не підтримують і підтримувати не мають намірів, їх спільне життя суперечить інтересам позивача та відповідачки, а збереження сім`ї є неможливим.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги

Не погодившись з рішенням суду представник ОСОБА_1 адвокат Бойчук Н.В.подала апеляційну скаргу, вказуючи, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права.

Суд першої інстанції, ухваливши рішення, не врахував, що 17 вересня 2024 року представником позивача ОСОБА_1 в його інтересах на електронну адресу суду надіслано заяву про залишення позову без розгляду.

Просить заочне рішення суду скасувати повністю, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу залишити без розгляду (а.с.31-32).

Позиція інших учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Заяви (клопотання) учасників справи:

Сторони в судове засідання не з`явилися,про день та час слухання справи повідомлені належним чином шляхом направлення рекомендованої кореспонденції та в електронний кабінет.

Адвокатом Бойчук Н.В., яка представляє інтереси ОСОБА_1 , подано клопотання про розгляд справи без їхньої участі.

Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає перегляду рішення суду в апеляційному порядку, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання, тому апеляційний суд розглянув справу за їх відсутності.

На адресу апеляційного суду 17.12.2024 року від апелянта ОСОБА_1 надійшла письмова заява про відмову від позову.

Позиція Івано-Франківського апеляційного суду та висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

В силу ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК України).

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-яким іншими міркуваннями в судовому процесі.

Апеляційному суду 17 грудня 2024 року від апелянта ОСОБА_1 надійшла письмова заява, із змісту якої встановлено, що позивач відмовляється від позову до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Наслідки відмови від позову йому відомі.

Дослідивши матеріали справи та заяву про відмову від позову, апеляційний суд приходить до такого висновку.

Пунктом 1 частини другої статті 49 ЦПК України передбачено, що крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Згідно вимог ст. 373 ЦПК України в суді апеляційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони - укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу.

Якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 206, 207 цього Кодексу, суд постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно визнає нечинним судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та закриває провадження у справі.

З наведеного слідує, що позивач ОСОБА_1 має законну можливість реалізувати своє диспозитивне право щодо розпорядження своїм процесуальним правом відмови від позову у апеляційному суді.

За таких обставин колегія суддів вважає, що відмова від позову не суперечить інтересам сторін, наслідки такої процесуальної дії позивачу зрозумілі, тому відмову позивача від позову слід прийняти, а провадження у справі - закрити.

Враховуючи заяву учасника справи, колегія суддів вважає можливим прийняти відмову ОСОБА_1 від позову до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу як таку, що не суперечить закону і не порушує прав, обставин, передбачених ч. 6 ст. 49, ч. 5 ст. 206 ЦПК України, які б перешкоджали приймати відмову від позову, судом апеляційної інстанції не встановлено, тому ухвалене у справі судове рішення на підставі ст. 373 ЦПК України підлягає визнанню нечинним із закриттям провадження у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 206, 255, 373, 374 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 про відмову від позову задовольнити.

Прийняти відмову ОСОБА_1 від позову до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Визнати нечинним заочне рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської областівід 23 жовтня 2024 року та закрити провадження у цивільній справі № 352/2037/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її підписання.

Головуючий І.О. Максюта

Судді: Л.В. Василишин

В.Д. Фединяк

Повний текст ухвали складено 18 грудня 2024 року.