П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2024 року м. Київ

Справа № 754/9979/22

Провадження № 22-ц/824/13743/2024

Резолютивна частина постанови оголошена 06 грудня 2024 року

Повний текст постанови складено 10 грудня 2024 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Желепи В.В.

сторони: позивач ОСОБА_1

відповідачі ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , подану адвокатом Боліщуком Русланом Анатолійовичем, на рішення Деснянського районного суду м. Києва, ухваленого у складі судді Зотько Т.А. 09 травня 2024 року, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка у особі свого представника - адвоката Романенка О.А. звернулася до Деснянського районного суду м. Києва з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Дашицька Людмила Леонідівна, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кирик Ольга Анатоліївна про визнання договору купівлі-продажу недійсним та витребування у власність земельної ділянки з чужого незаконного володіння.

Вобґрунтування позовних вимог посилалася на те, що позивачка отримала у власність земельну ділянку площею 0,10 га кадастровий номер :62:509:0074, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по АДРЕСА_1 . На початку 2022 року позивачка під час реєстрації права на вище зазначену земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, дізналася, що земельна ділянка зареєстрована на відповідачку ОСОБА_2 . Згідно документів, які містяться у реєстраційній справі, земельна ділянка начебто була відчужена позивачкою на користь відповідача ОСОБА_3 , 04.11.2009 року на підставі договору купівлі - продажу, засвідченого приватним нотаріусом КМНО Красієм В.Я., за реєстровим № 1415. Разом з тим, позивачка не підписувала жодного договору. Відповідно до відповіді Департаменту земельних ресурсів КМДА (КМР) від 08.02.2022 року, станом на 31.12.2012 записи щодо переходу права власності на земельну ділянку від позивачки до третіх осіб відсутні. Приватний нотаріус КМНО Красій В.Я. помер у квітні 2017 року.

Згідно відповіді Київського державного нотаріального архіву, у справах приватного нотаріуса КМНО Красія В.Я. міститься примірник договору купівлі - продажу від 04.11.2009 року за реєстровим №827, проте, ОСОБА_1 не є стороною у зазначеному договорі. Окрім того, убачається, що реєстровий номер спірного договору, який міститься у справах нотаріуса не співпадає з номером який міститься у договорі купівлі - продажу від 04.11.2009 року. Таким чином, приватний нотаріус КМНО Красій В.Я. не засвідчував договір купівлі - продажу від 04.11.2009 року, на підставі якого було зареєстровано право власності за ОСОБА_3

19.02.2021 року приватний нотаріус КМНО Дашицька Л.Л. здійснила реєстрацію права власності на земельну ділянку за ОСОБА_3 .. У подальшому, 31.03.2021 року земельна ділянка була відчужена ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Кирик О.А., за реєстровим №582.

Таким чином, позивачка звертаючись до суду із вище зазначеним позовом просить визнати договір купівлі - продажу земельної ділянки, недійсним та витребувати у свою власність з чужого незаконного володіння земельну ділянку.

Ухвалою судді від 08.11.2022 року вищевказану позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення її недоліків.

Ухвалою судді від 14.11.2022 року було визначено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 20.12.2022 року було витребувано від Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кирик Ольги Анатоліївни належним чином завірену копію матеріалів нотаріальної справи щодо укладення договору купівлі-продажу від 31 березня 2021 року, зареєстрований в реєстрі за реєстровим номером №582, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ..

Ухвалою суду від 14.02.2023 було витребувано від Київського державного нотаріального архіву належним чином завірену копію матеріалів реєстраційної справи щодо проведення 23 лютого 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дашицькою Людмилою Леонідівною державної реєстрації права власності на земельну ділянку кадастровий номер :62:509:0074 за ОСОБА_3 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 56770312 від 23.02.2021 18:22:47, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Дашицька Людмила Леонідівна.

21.03.2023 представником позивача - Адвокатом Романенко О.А. було подано клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи.

Ухвалою суду від 21.03.2023 у справі призначено судову почеркознавчу експертизу.

06.04.2023 матеріали справи були направлені до експертної установи.

01.05.2023 матеріали справи повернуті на адресу суду з експертної установи з клопотанням експерта про надання уточнень та додаткових матеріалів.

Ухвалою судді від 01.05.2023 було поновлено провадження по справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 08.05.2023 було витребувано від Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кирик Ольги Анатоліївни оригінал договору купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,1000 га кадастровий номер :62:509:0074, яка розташована АДРЕСА_1 , від 04 листопада 2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Красієм Віктором Яковичем, зареєстрований в реєстрі за реєстровим номером №1415.

30.05.2023 на адресу суду надійшов витребуваний на виконання ухвали оригінал договору купівлі-продажу земельної ділянки від 04 листопада 2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Красієм Віктором Яковичем, зареєстрований в реєстрі за реєстровим номером №1415.

12.06.2023 через канцелярію суду представником позивача подано документи з умовно-вільними зразками підписами ОСОБА_1 ..

Ухвалою суду від 12.06.2023 у справі повторно призначено судову почеркознавчу експертизу.

03.07.2023 матеріали справи були направлені до експертної установи.

26.07.2023 матеріали справи повернуті на адресу суду з експертної установи з клопотанням експерта про надання уточнень та додаткових матеріалів.

Ухвалою судді від 02.08.2023 було поновлено провадження по справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 08.08.2023 матеріали справи були повернуті до експертної установи.

06.10.2023 матеріали справи повернуті на адресу суду з експертної установи без висновку експерта.

Ухвалою судді від 09.10.2023 було поновлено провадження по справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду, постановленої шляхом внесення до протоколу судового засідання від 21.12.2023 року було закрито підготовчий розгляд справи та призначено справу в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 09 травня 2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Дашицька Людмила Леонідівна, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кирик Ольга Анатоліївна про визнання договору купівлі-продажу недійсним та витребування у власність земельної ділянки з чужого незаконного володіння - задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі - продажу земельної ділянки, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 від 04 листопада 2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Красієм Віктором Яковичем, зареєстрованим в реєстрі за реєстровим номером №1415.

Витребувано у власність ОСОБА_1 з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 земельну ділянку, площею 0,1000 га кадастровий номер :62:509:0074, яка розташована по АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 6 744,30 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 6 744,30 гривень.

Не погоджуючись з рішенням суду, представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Боліщук Р.А. подано апеляційну скаргу, в якій він просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Зазначає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, прийняте за неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_1 адвокат Романенко О.А. заперечував проти доводів апеляційної скарги, зазначаючи, що наведені аргументи в апеляційній скарзі, спростовуються матеріалами справи.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Боліщук Р.А. підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Максимова Ю.І. проти доводів апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла таких висновків.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Судом встановлено, що що позивачці ОСОБА_1 на праві власності належала земельна ділянка, площею 0,10 га кадастровий номер :62:509:0074, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по АДРЕСА_1 (т.1 а. с. 17).

На початку 2022 року позивачка під час реєстрації права на вище зазначену земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, дізналася, що земельна ділянка зареєстрована на ОСОБА_2 .

Як убачається з копії договору купівлі-продажу земельної ділянки від 04.11.2009 року, ОСОБА_1 , уклала договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки кадастровий номер :62:509:0074, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 з відповідачем ОСОБА_3 (т.1 а. с. 10).

Відповідно до копії договору купівлі - продажу земельної ділянки від 31.03.2021 року відповідач ОСОБА_3 уклав договір купівлі - продажу земельної ділянки, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :62:509:0074, площею 0, 1000 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з новим покупцем відповідачкою ОСОБА_2 (т.1 а. с. 11).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєтру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, земельна ділянка, кадастровий номер :62:509:0074, площею 0,1 га, належить на праві приватної власносіт ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі - продажу, серія та номер 582, виданий 31.03.2021 приватним нотаріусом КМНО Кирик О.А.

Згідно із відповіддю Департаменту земельних ресурсів КМДА (КМР) від 08.02.2022 року, на адвокатський запит від 31.01.2022 №01/22 вбачається, що рішенням Київської міської ради від 28.05.2009 №581/1637 передано громадянці ОСОБА_1 у приватну власність земельну ділянку площею 0, 10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у АДРЕСА_1 . Станом на 31.12.2012 записи щодо переходу права власності на земельну ділянку від позивачки до третіх осіб відсутні (т.1 а. с. 16).

З відповіді Київського державного нотаріального архіву від 22.02.2022 року вих. №742/01-17, на адвокатський запит № 535 /01-17 від 02.02.2022 року вбачається, в справах приватного нотаріуса КМНО Красія В.Я. міститься примірник договору купівлі - продажу від 04 листопада 2009 року за реєстровим №827. Проте, ОСОБА_1 не є стороною в зазначеному договорі (т.1 а. с. 18).

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов'язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об'єктивності з'ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з'ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв'язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об'єктивне з'ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Надаючи оцінку аргументам, наведеним у апеляційній скарзі, апеляційний судвиходить із такого.

Відповідно до положень ст. ст. 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.

За змістом положень ст.ст. 655-658 Цивільного кодексу України за договором купівлі продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

Позивачка у справі, посилаючись на те, що вона є власником спірної земельної ділянки, яка вибула з її володіння без її згоди звернулася до суду з вказаним позовом.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов'язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 2 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Як вбачається з ч. 1 ст. 317 ЦК України, змістом права власності є права власника щодо володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України).

Згідно положень ст. 78 ЦПК України (допустимість доказів) суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 95 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підтвердження вищевказаних позовних вимог щодо перебування у власності позивачки спірної земельної ділянки представником надано суду копію витягу з декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2015 рік, копію витягу з декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2020 рік, згідно яких чоловіком позивачки зазначила спірну земельну ділянку як власність, копію листа ГУ ДПС у м. Києві від 01.11.2023 року №4568/П/26-15-24-01-11-18/ЗВГ, у якому зазначено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у м. Києві як платник податку на майно, в частині плати за землю з фізичних осіб за земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0, 099984 га.

З відповіді Київського державного нотаріального архіву від 22.02.2022 року вих. №742/01-17, на адвокатський запит № 535 /01-17 від 02.02.2022 року вбачається, в справах приватного нотаріуса КМНО Красія В.Я. міститься примірник договору купівлі - продажу від 04 листопада 2009 року за реєстровим №827. Проте, ОСОБА_1 не є стороною в зазначеному договорі

Згідно із ст.388 ЦК України у добросовісного володільця власник має право витребувати майно в тому разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, без їхньої волі іншим шляхом.

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (статті 387, 388, 1212 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України, частина друга статті 52 ЗК України).

Негаторний позов - це позов власника, який є володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов'язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов'язані з позбавленням його володіння майном.

Предметом позову про витребування майна є вимога власника, який не є володільцем цього майна, до особи, яка заволоділа останнім, про повернення його з чужого незаконного володіння.

Метою позову про витребування майна є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном, зокрема землями лісогосподарського призначення, означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно. Рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже, задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, призводить до ефективного захисту прав власника саме цього майна.

Таким чином, у разі державної реєстрації права власності за новим володільцем (відповідачем), власник, який вважає свої права порушеними, має право пред'явити позов про витребування відповідного майна.

Колегія суддів зазначає, щоВелика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що власник може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, і для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Такий правовий висновок, зокрема, викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункт 86), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, пункт 38), від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (провадження № 14-396цс19, пункт 33) та від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20, пункт 49).

Крім того, не є належним способом захисту права або інтересу позивача вимога про скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, оскільки воно вичерпує свою дію в момент цієї реєстрації. Такий правовий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 04 вересня 2018 року у справі № 915/127/18 (провадження № 12-184гс18, пункт 5.17), від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (провадження № 14-386цс18, пункт 74), від 05 жовтня 2022 року у справі № 922/1830/19 (провадження № 12-91гс20, пункт 8.1).

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки за певних умов можна розглядати як вимоги про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном, якщо саме цей договір купівлі-продажу створює відповідні перешкоди. У даній справі мета позивача спрямована на відновлення власником (позивачем)володіння спірною земельною ділянкою. Тому не є належними й ефективними способами захисту вимоги визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 від 04 листопада 2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Красієм В.Я., зареєстрованим в реєстрі за реєстровим номером №1415.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 виснувала, що у разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов'язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване в цьому реєстрі за відповідачем.

У кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату позивач хоче досягнути унаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи у межах заявлених вимог (частина перша статті 13 ЦПК України), але, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом (пункт 4 частини п'ятої статті 12 ЦПК України). Виконання такого обов'язку пов'язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально (наприклад, постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 9901/172/20 (пункти 1, 80-81, 83), від 1 липня 2021 року у справі № 9901/381/20 (пункти 1, 43-47), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункти 6, 20-26, 101, 102), від 1 лютого 2022 рокуу справі № 750/3192/14 (пункти 4, 26, 47), від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц (пункти 4, 36), від 4 липня 2023 року у справі № 233/4365/18 (пункт 31)).

Саме тому, виходячи з мети позову, який заявила ОСОБА_1 і його обґрунтування, позиваем заявлено вимогу про витребування земельної ділянкикадастровий номер :62:509:0074 з володіння ОСОБА_2 .

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції).

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три правила: 1) у першому реченні першого абзацу - загальне правило, що фіксує принцип мирного володіння майном; 2) друге речення того ж абзацу охоплює питання позбавлення майна й обумовлює таке позбавлення певними критеріями; 3) другий абзац визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друге та третє правила, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, мають тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного у першому правилі (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04), пункти 166-168).

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право.

Зважаючи на те, що обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права колегія судів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині визнання недійсним договору купівлі продажу земельної ділянки підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

В частині витребування земельної ділянки з чужового незаконного володіння, рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, яке прийнято при повному з`ясуванні обставин справи, яким надана належна оцінка.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381, 382, 383 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Боліщуком Русланом Анатолійовичем задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м.Києва від 09 травня 2024 року в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки скасувати, та в цій частині ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі - продажу земельної ділянки.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач А. М. Стрижеус

Судді: Л. Д. Поливач

О. І. Шкоріна