Справа № 144/1280/23
Провадження № 2/144/33/24
Р І Ш Е Н Н Я
"27" березня 2024 р. смт Теплик
Теплицький районний суд Вінницької області в складі:
головуючої судді Довгалюк Л.В.,
за участю секретаря Дудник С.Р.,
представника позивача ТОВ «Порше Мобіліті» адвоката Ізвєкова В.В.,
представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Касьяненка Д.Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ТОВ «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
в с т а н о в и в :
27.06.2014 на підставі Договору купівлі-продажу № 911518 ОСОБА_1 придбав у ТОВ «Порше Інтер Авто Україна» автомобіль та того ж дня зареєстрував його, отримавши свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 .
Відповідно до Кредитного договору ТОВ «Порше Мобіліті» зобов`язалось надати позичальникові додатковий кредит у сумі 125 628,00 грн, що є еквівалентом 10 469,00 доларів США, з цільовим призначенням на оплату страхових платежів згідно з Договором страхування, укладеним на виконання Кредитного договору ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» (далі Додатковий кредит). Позичальник доручив позивачу перераховувати страхові премії на користь Страхової компанії рівними місячними платежами.
Надання Додаткового кредиту спрямоване на виконання відповідачем своїх зобов`язань зі сплати страхових платежів за Договором добровільного комплексного страхування наземного транспорту № 245002/4098/0002186 від 27.06.2014, застрахованим об`єктом за яким є Автомобіль.
Крім того, у Кредитному договорі сторони погодили, що заставою за цим договором забезпечуються всі вимоги компанії, яка виступає в якості кредитодавця та заставодержателя, що випливають із положень цього договору, Загальних умов кредитування (далі Умов) та Графіку погашення кредиту (далі Графіку).
Із дати отримання кредиту до квітня 2017 року відповідач своєчасно здійснював платежі за Кредитним договором. Однак, починаючи з травня 2017 року і до завершення строку кредитування ОСОБА_1 , порушуючи зобов`язання, припинив виконувати умови договору та вносити платежі згідно з погодженим Графіком, що призвело до утворення заборгованості, яка станом на 11.09.2023 становить 409 564 гривень 00 копійок і за період із 16.05.2017 по 15.06.2019 складається з наступного: частини кредиту (згідно з Графіком) 285 138 гривень 18 копійок, нарахованих процентів на частину кредиту 31 067 гривень 24 копійки, частини додаткового кредиту (згідно з Графіком) 122 286 гривень 36 копійок, нарахованих процентів на частину додаткового кредиту 1 072 гривні 24 копійки.
Вказану заборгованість позивач просив стягнути з ОСОБА_1 та у рахунок її погашення звернути стягнення на належний відповідачу автомобіль, шляхом його продажу з публічних торгів, у відповідності до положень Закону України «Про виконавче провадження».
Ухвалою судді від 27.09.2024 відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання (т. І а.с. 112-114).
14.11.2023 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (т. І а.с. 136)
19.12.2023 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній зазначив, що позовні вимоги вважає необґрунтованими та безпідставними, а наданий позивачем розрахунок заборгованості неналежним доказом щодо підтвердження наявності і розміру боргу, оскільки останнім не надано до суду первинних документів. Вказав, що у зв`язку із погіршенням фінансово матеріального становища відповідач не зміг своєчасно виконувати взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, що призвело до виникнення заборгованості.
Адвокат Касьяненко Д.Л. просив застосувати наслідки спливу строків позовної давності, передбачені ч. 4 ст. 267 ЦК України, та відмовити у задоволенні позовних вимог, зазначивши, що 15.02.2016 позивачем на адресу ОСОБА_1 направлено досудову вимогу № 50012053 від 15.02.2016 щодо дострокового повернення коштів за кредитним договором, примірник якої відсутній у відповідача. Факт направлення такої вимоги є преюдиційним, встановленим рішенням Дніпровського районного суду міста Києва у справі № 755/7656/17 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Порше Мобіліті» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, де вказано, що 15.02.2016 позивачем на адресу відповідача надіслано досудову вимогу. Зазначене свідчить про зміну в односторонньому порядку визначеного кредитним договором строку кредитування з 15.06.2019 на 15.02.2016, відтак строк позовної давності завершився 15.02.2019, тоді як позивач звернувся до суду з позовом лише у вересні 2023 року.
Цим же рішенням суду виконавчий напис, вчинений 07.04.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г.В. за зверненням позивача, який зареєстрований у реєстрі за № 812, про звернення стягнення на заставлене майно відповідача з метою задоволення вимог позивача за період з 25.06.2014 по 15.02.2016 у розмірі 354 404,32 грн, визнано таким, що не підлягає виконанню через недоведеність безспірності заборгованості та невідповідність її відомостям, які містяться у зведених облікових виписках із рахунку клієнта.
Також представник вказав, що з витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 18.08.2023, долученого позивачем до позовної заяви, вбачається, що 03.10.2019 зареєстровано обтяження за № 27062351, об`єктом якого є Автомобіль, на підставі договору застави рухомого майна із забороною відчуження серії та номер 1318, виданого 28.06.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Жуковською О.Р., копії якого не додано до позову, що унеможливлює встановлення правомірності позовної вимоги про звернення стягнення на предмет застави (т. 1 а.с. 201).
17.01.2024 до суду надійшли додаткові пояснення представника позивача, у яких він просив суд залишити без розгляду відзив на позов, як такий, що поданий поза межами встановленого судом 15-денного строку, заяви про продовження якого не подано. Зазначив, що строк позовної давності за вимогами позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором № 50012053 за період із травня 2017 року не закінчився, оскільки він продовжений на строк дії карантину, а в подальшому на період дії в Україні воєнного стану (т. І а.с. 237 244).
30.01.2024 від представника відповідача до суду надійшли письмові пояснення, в яких зазначено, що копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками він отримав 05.12.2023, тому в силу приписів ч. 7 ст. 178 ЦПК саме з цієї дати розпочався відлік строку на подання відзиву. Вказав, що матеріали справи не містять належних і допустимих доказів заборгованості відповідача. Враховуючи наведенні у поясненнях аргументи, адвокат Касьяненко Д.Л. просив залишити без розгляду пояснення представника позивача та відмовити у задоволенні позову (т. ІІ а.с. 111 121).
01.03.2024 на виконання ухвали суду від 30.01.2024 про витребування доказів надійшла копія виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою В.Г. 07.04.2017 за реєстровим № 812 та копії документів, на підставі яких він вчинений (т. ІІ а.с. 169 212).
05.03.2024 від представника позивача надійшли додаткові пояснення з наведенням судової практики в аналогічних справах щодо регулювання споживчого кредитування станом на дату надіслання вимоги (лютий 2016 року). Зазначено, що оскільки ОСОБА_1 досудової вимоги не одержав, то відсутні підстави вважати достроково припиненим у лютому 2016 року Кредитний договір, який продовжував діяти, та у відповідача існував обов`язок сплачувати чергові платежі згідно з Графіком протягом усього терміну кредитування до червня 2019 року. У березні 2020 року строки позовної давності продовжено на строк дії карантину до 30.06.2023, а в подальшому на час дії в Україні воєнного стану, відтак такий строк за вимогами позивача не закінчився (т. ІІ а.с. 214-229).
07.03.2024 на виконання вимог ухвали суду від 30.01.2024 про витребування доказів від ТОВ «Порше Мобіліті» надійшли матеріали кредитної справи (первинні документи), сформованої у результаті укладення між сторонами Кредитного договору № 50012053 від 25.06.2024, зокрема, виписки з розрахункового рахунку позивача, платіжні інструкці ї, зведена облікова виписка за період із серпня 2014 року по травень 2017 року, платіжні документи (реєстри та платіжні доручення), що підтверджують сплату позивачем страхових платежів на користь ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА», а також зазначено, що копія та оригінал досудової вимоги № 50012053 від 15.02.2016 не збереглися в матеріалах кредитної справи та відсутні у позивача (т. ІІІ а.с. 1-215).
Представник позивача - адвокат Ізвєков В.В. підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві та додаткових поясненнях.
Представник відповідача - адвокат Касьяненко Д.Л. просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини справи та правовідносини, які врегульовані нормами права, що їм відповідають, та дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Права і свободи людини і громадянина захищаються судом (ст. 55 Конституції України).
За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України, ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За змістом статтей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У відповідності до частини 1 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судом установлено, що 25.06.2014 між ОСОБА_1 та ТОВ «Порше Мобіліті» укладено Кредитний договір № 50012053, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 228 000,00 грн, еквівалент суми кредиту становить 19 000,00 доларів США, строк кредитування 60 місяців, цільове призначення на придбання автомобіля марки VW, модель Tiguan, кузов № НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1 5968 куб. см., рік випуску 2014, шляхом перерахування суми кредиту на банківський рахунок ТОВ «Порше Інтер Авто Україна» за придбання автомобіля. Сума додаткового кредиту 125 628,00 грн., що є еквівалентом 10 469,00 доларів США, цільове призначення оплата страхових платежів згідно з Договором страхування, укладеним на виконання Кредитного договору ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА». Перший внесок за власні кошти в оплату автомобіля здійснено в еквіваленті 19 000 доларів США, ціна автомобіля відповідно до договору з дилером в еквіваленті становить 38 000 доларів США, процентна ставка 10,50 %, змінювана ставка відповідно до п. 2.3. Загальних умов кредитування (том І, а.с. 11-13, 15-20).
Договір між сторонами складають цей Кредитний договір, Загальні умови кредитування, Графік погашення кредиту, а також додаткові угоди та інші документи, що можуть бути укладені або підписані сторонами у відношенні кредиту. Всі перелічені документи є невід`ємними частинами Договору між Сторонами (т. І а.с. 11, 15).
Таким чином, підписавши Кредитний договір, позивач вступив у договірні правовідносини з відповідачем, у договорі сторони визначили істотні умови, права та обов`язки, зокрема, щодо строку виконання зобов`язання.
Сторонами погоджено, що всі платежі за Кредитним договором повинні бути оплачені в гривнях та підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквіваленту суми кредиту у доларах США, визначеному договором, що відповідає ст. 1.3. Умов.
Відповідно до пункту 1.1. Умов компанія зобов`язується надати позичальнику кредит у сумі, визначеній у кредитному договорі, в українських гривнях. У кредитному договорі сторони встановлюють еквівалент суми кредиту у іноземній валюті, прийнятній для сторін. Компанія може надати позичальнику додатковий кредит на страхування майна, придбання якого є цільовим призначенням кредиту (додатковий кредит) у сумі визначеній у кредитному договорі.
Надання компанією додаткового кредиту позичальнику погоджується сторонами в кредитному договорі. Якщо сторони не погодили надання додаткового кредиту у кредитному договорі, положення загальних умов кредитування щодо додаткового кредиту до сторін не застосовується. Сторони можуть погодити надання компанією додаткового кредиту на страхування майна або інший вид страхування та передбачити умови його надання у відповідній додатковій угоді до Кредитного договору (том І а.с. 15).
Пунктом 1.2. Умов передбачено, що позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути компанії кредит та додатковий кредит у повному обсязі, а також сплатити проценти за використання кредиту та додаткового кредиту, а також інші платежі відповідно до умов Кредитного договору (том І а.с. 15).
Пунктом 1.3.1. Умов установлено, що розмір платежів, що підлягають сплаті позичальником у повернення кредиту та додаткового кредиту, визначено в еквіваленті іноземної валюти станом на робочий день, що передував дню укладення кредитного договору у Графіку є невід`ємною частиною кредитного договору. У подальшому позичальник сплачує платежі у повернення кредиту та додаткового кредиту відповідно до виставлених компанією рахунків у гривні, при цьому розмір платежів визначається шляхом застосування офіційного курсу за безготівковими операціями, назву якого зазначено у кредитному договорі, до еквівалентів платежів в іноземній валюті вказаних у Графіку, при цьому для розрахунку використовується обмінний курс, чинний станом на робочий день, що передує дню виставлення рахунку (том І а.с. 15).
Пунктом 1.4.1. Умов погоджено, що повернення кредиту здійснюється позичальником у повному обсязі в терміни, встановлені Графіком погашення кредиту, за винятком випадків, у яких цими Умовами передбачено інші строки повернення кредиту (стаття 3).
Судом встановлено, що позивачем свої зобов`язання за договором виконано. 27.06.2014 на підставі Договору купівлі-продажу № 911518 відповідач придбав у ТОВ «Порше Інтер Авто Україна» Автомобіль та того ж дня зареєстрував його, отримавши свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 (т. І а.с. 19-21).
За змістом п. 1.1. Умов кредитор також може надати позичальнику додатковий кредит на страхування майна, придбання якого є цільовим призначенням кредиту, у сумі, визначеній у Кредитному договорі, на умовах передбачених ст. 10 та іншими положеннями цих загальних умов кредитування (т. І а.с. 15).
Відповідно до Кредитного договору ТОВ «Порше Мобіліті» зобов`язалось надати позичальнику додатковий кредит 125 628,00 грн, що є еквівалентом 10 469,00 доларів США, з цільовим призначенням - оплата страхових платежів згідно з Договором страхування (т. І а.с. 11).
27.06.2014 між ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» та ОСОБА_1 на виконання Кредитного договору укладено договір добровільного комплексного страхування на транспорті № 245002/4098/0002186, застрахованим об`єктом за яким є Автомобіль. Позичальник доручив компанії перераховувати страхові премії на користь Страхової компанії рівними місячними платежами (том І а.с. 22, т. ІІІ, а.с. 8, 27).
Відповідно до Кредитного договору та пункту 5.6. Умов позичальник дає згоду і доручає компанії укласти від імені і за рахунок позичальника договір страхування та/або здійснювати від імені і за рахунок позичальника сплату страхових платежів, передбачених таким договором страхування, на користь страхової компанії. Позичальник компенсує компанії витрати понесені останньою у зв`язку із виконанням даного доручення/укладанням договору страхування від власного імені та сплатою страхових платежів, в порядку, передбаченому пунктами 1.7.1 1.7.6 цього кредитного договору (том І а.с. 17).
Згідно з пунктом 10.10.3 Умов, повернення Додаткового кредиту здійснюється позичальником у повному обсязі в строки, встановлені Графіком, за винятком випадків, у яких цими Умовами передбачено інші строки повернення кредиту (стаття 3 Умов).
Графіком передбачено, що оплата Позичальником чергових платежів (частина Суми кредиту + проценти та частина Додаткового кредиту + проценти) здійснюється до 15-го числа кожного місяця (т. І а.с. 12). Термін сплати процентів одночасно із поверненням чергового платежу в терміни та в сумі відповідно до Графіка, за винятком випадків, у яких цими Умовами передбачено інші строки сплати процентів (стаття 3) (п. 2.5. Умов).
28.06.2014 між ТОВ «Порше Мобіліті» - застоводержателем із однієї сторони та ОСОБА_1 - заставодавцем із другої сторони укладено Договір застави транспортного засобу - Автомобіля. Заставна вартість предмета застави становить 456 000,00 грн., про що домовились сторони у п. 1.1. договору (том ІІ а.с. 178-179).
За змістом п. 6.3. Умов у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором компанія може вживати необхідних на свій розсуд заходів для забезпечення прав компанії (том І а.с. 17).
Відповідно до пункту 1.6. Умов виконання зобов`язання позичальника за цим кредитним договором забезпечується заставою майна відповідно до укладеного сторонами договору застави (та/або з третьою особою, яка надає заставу), а також усім майном позичальника, на яке може бути звернено стягнення за законодавством України. Сторони можуть домовитись про надання позичальником додаткових засобів забезпечення зобов`язання за кредитним договором, в тому числі застави іншого майна та поруки третіх осіб.
Судом встановлено, що у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем умов Кредитного договору, 15.02.2016 позивачем на адресу відповідача направлено вимогу (повідомлення) щодо дострокового повернення всієї суми кредиту та сплати заборгованості за Кредитним договором, що разом станом на поточну дату становить 331 213,21 грн, з яких: 29 967,24 грн несплачені чергові платежі (прострочені відсотки та прострочена сума основного боргу), 3 021,32 грн штрафні санкції відповідно до ст. 8.3 Договору, 720,00 грн витрати понесені компанією з метою повернення простроченої заборгованості позичальника у відповідності до договору, штраф за порушення вимог щодо страхування майна в розмірі 15 % від суми кредиту 0,00 грн, компенсація страхових платежів відповідно до п. 5.6 Договору 0,00 грн. У вимозі також зазначено, що у випадку неповернення суми кредиту та несплати заборгованості протягом тридцяти календарних днів з дати одержання вимоги (для фізичних осіб) та протягом п`яти календарних днів, компанія буде змушена вдатися до примусового стягнення суми кредиту та заборгованості, в тому числі за рахунок автомобіля, що був переданий компанії у заставу для забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за договором (том ІІ а.с. 173).
15.02.2016 дана вимога позивачем надіслана відповідачу на дві адреси: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , натомість не була отриманна ним, що підтверджується поштовими відправленнями, які повернулися відправнику з відмітками про невручення (том ІІ а.с. 175, 177).
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 статті 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
За змістом статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Положеннями статтей 525, 526, 530 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до п. 3.2. Умов сторони погодили, що компанія має право визначити термін повернення кредиту та додаткового кредиту таким, що настав та/або вимагати дострокового розірвання кредитного договору у випадку, зокрема порушення відповідачем терміну сплати будь-якого чергового платежу (його частини) з повернення кредиту відповідно до графіка погашення кредиту та/або сплати плати за користування кредитом на строк щонайменше 1 календарний місяць (том І а.с. 16 на звороті).
У п. 3.3. Умов зазначено, що відповідач зобов`язаний повернути позивачу у повному обсязі суму кредиту, додаткового кредиту, плату за кредит та штрафні санкції, якщо такі підлягають застосуванню протягом 30 календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу позичальником (фізичною особою) та протягом 5 календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу позичальником. Якщо з будь яких причин повідомлення не буде отримано, перебіг вказаного строку починається з дати відправлення цього повідомлення (том І а.с. 16 на звороті).
Позивачем поміж іншого надано до суду зведену виписку з карткового рахунку, що є первинним документом, який підтверджує здійснення клієнтом платежів на виконання зобов`язань за договором (номер, дата, сума рахунку, призначення платежу тощо), з якого вбачається, що ОСОБА_1 вносив кошти на оплату рахунків по Кредитному договору до травня 2017 року включно (том ІІІ а.с. 208-210).
Ухвалюючи рішення, суд враховує правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 16.09.2020 у справі № 200/5647/18, відповідно до яких, серед іншого, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом.
Суд констатує, що відповідачем не спростовано наявність, розмір і розрахунок заборгованості, наданий представником позивача, як і не надано власного контррозрахунку, а також не заявлено клопотання про призначення судово - економічної експертизи. Решту доводів представника відповідача, у тому числі викладених у відзиві на позов, суд не бере до уваги та відкидає їх, як такі, що грунтуються на припущеннях, не спростовують порушення кредитного зобов`язання відповідачем, суму заборгованості тощо.
Таким чином, зважаючи на викладене вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача боргу у загальній сумі 409 564,00 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Стосовно позовної вимоги про звернення стягнення на предмет застави, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, визначає Закон України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».
Згідно зі статтею 3 даного Закону обтяженням є право обтяжувача на рухоме майно боржника або обмеження права боржника чи обтяжувача на рухоме майно, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних і юридичних осіб, з якими закон пов`язує виникнення прав і обов`язків щодо рухомого майна.
Відповідно до ст. 24 указаного вище Закону звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом.
Виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, заставою (ст. 546 ЦК України).
Відповідно до статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
Згідно зі статтею 19 Закону України «Про заставу», що кореспондується із положенням статті 589 ЦК України, за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом або договором, - неустойку), необхідні витрати та утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.
Відповідно до частин 1 і 2 статті 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини 1 статті 591 ЦК України реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом.
Судом встановлено, що 18.08.2023 позивачем зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомості про звернення стягнення на предмет обтяження, що підтверджується витягом № 27062351 від 18.08.2023, відповідно до якого інші обтяжувачі предмета застави відсутні (том І а.с. 26).
Враховуючи вищевикладене, оскільки ОСОБА_1 порушив умови Кредитного договору, у позивача виникло право на звернення стягнення на предмет застави Автомобіль, який на праві власності належить відповідачу у рахунок погашення заборгованості за договором шляхом продажу вказаного транспортного засобу з публічних торгів відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження».
При цьому суд враховує правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 02.12.2021 у справі № 587/2383/19 про те, що задоволення вимог за основним зобов`язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет застави не зумовлює подвійного стягнення за основним зобовязанням, оскільки домовленості сторін про його заміну забезпечувальним зобов`язанням немає.
Аналізуючи спірні правовідносини та норми права, які їм відповідають, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, заслухавши позиції представників сторін, оцінивши безпосередньо досліджені у судовому засіданні надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону та є доведеними, а тому позов підлягає до задоволення у повному обсязі.
У свою чергу, представником відповідача заявлено про застосування наслідків пропуску позивачем строку позовної давності, з посиланням на те, що у зв`язку з направленням ОСОБА_1 вимоги, позивач в односторонньому порядку змінив строк позовної давності у відповідності п. 3.3. Договору та звернувся до суду поза межами такого строку, що як наслідок тягне відмову у задоволенні позову.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (Постанова від 22.05.2018 у справі № 369/6892/15-ц, пункти 138-140 Постанови від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16).
Відтак, оскільки позов є обґрунтованим, то саме від з`ясування питання щодо пропущеного строку позовної давності залежить правильне вирішення даного спору.
Відповідно до статтей 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю в три роки.
Перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).
У частині другій статті 627 ЦК України закріплено, що у договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина 3 статті 1054 ЦК України).
Регулювання правовідносин банку зі споживачем за договором про надання споживчого кредиту до 10.06.2017 відбувалося з урахуванням приписів Закону України «Про захист прав споживачів» (далі Закону).
Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1 ст. 203 ЦК України).
Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 14.09.2016 у справі № 6-223цс16).
Наведені приписи дають підстави для висновку, що частина 10 статті 11 Закону у редакції, що була чинною до 10.06.2017, встановлювала обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту.
За її змістом у редакції станом на час направлення позивачем вимоги (лютий 2016), якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця.
Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини 10 статті 11 Закону у редакції, чинній до 10.06.2017, без дотримання передбаченого зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього, як у позичальника, відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором.
Під час розгляду справи сторонами не надано та у матеріалах справи відсутні докази отримання відповідачем досудової вимоги (повідомлення) щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за Кредитним договором від 15.02.2016, водночас судом встановлено подальше внесення ОСОБА_1 платежів на виконання умов договору до травня 2017 року включно. Вказане свідчить про те, що дострокове припинення договору не відбулося та про відсутність у позивача права дострокового стягнення боргу, а у відповідача обов`язку достроково повернути кошти за Кредитним договором (про надання споживчого кредиту), діючого до червня 2019 року (том ІІІ а.с. 208-210).
Доводи представника відповідача про те, що направлення позивачем досудової вимоги від 15.02.2016 на адресу відповідача, яку останнім отримано, як стверджував у судовому засіданні адвокат Касьяненко Д.Л., змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору (щодо дострокового стягнення коштів) та зі збігом місячного строку, встановленого у вимозі, вважається, що 15.03.2016 настав строк виконання договору у повному обсязі, суд відкидає, як такі, що не заслуговують на увагу, оскільки суперечать положенням Закону, діючого на час направлення такої вимоги.
Суд вважає за необхідне підкреслити, що ОСОБА_1 до травня 2017 року включно неодноразово продовжував вносити платежі на виконання умов договору, що відповідно до ст. 264 ЦК України перериває перебіг позовної давності, адже вчинення особою таких дії свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Тому навіть за розрахунком позовної давності, наведеного представником позивача, такий строк не пропущено з урахуванням, зокрема, і наступного.
02.04.2020 набув чинності Закон України від 30.03.2020 № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України (далі КМУ) з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Частиною 1 статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що карантин встановлюється та відміняється КМУ.
Дію карантину було неодноразово продовжено на всій території України згідно з Постановами КМУ по 30.06.2023.
Постановою КМУ від 27.06.2023 № 651 з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 на всій території України відмінено карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
Таким чином, карантин на території України встановлено безперервно з 12.03.2020 року по 30.06.2023.
Крім цього, Законом України від 15.03.2022 № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», який набрав чинності 17.03.2022, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257, 258, 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, продовжуються на строк його дії».
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022, який неодноразово продовжено, не скасовано та який діє дотепер.
У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.
Отже, починаючи з березня 2020 року, строк позовної давності продовжився на строк дії карантину, який тривав до 30.06.2023, а з 24.02.2022 строк позовної давності продовжено на строк дії в Україні воєнного стану, який триває на даний час.
Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, суд дійшов висновку, що пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, підлягає застосуванню у тому випадку, коли строк позовної давності не сплив на момент встановлення карантину на території України (12.03.2020).
Близькі за змістом висновки викладено у постановах Верховного Суду від 07.09.2022 у справі № 679/1136/21 та від 26.09.2022 у справі № 372/3235/20.
Оскільки кінцевим строком повернення кредиту є червень 2019 року, позовна давність за вимогами позивача закінчилась у червні 2022 року, тобто вона не сплила до моменту запровадження карантину на території України (12.03.2020), а з даним позовом позивач звернувся до суду у вересні 2023 року, тому на переконання суду, за обставинами даної справи слід застосувати положення пунктів 12 та 19 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України, встановивши, що строк загальної позовної давності, визначений статтею 257 ЦК України, продовжено на строк дії карантину та воєнного стану в Україні.
Враховуючи викладене вище правові норми, суд вважає, що строк позовної давності позивачем не пропущено, тому клопотання представника відповідача про застосування наслідків спливу такого строку до задоволення не підлягає.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10.02.2010).
З огляду на наведене, інші доводи сторін, не впливають на вирішення спору, а лише грунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи та норм права, а тому не вимагають детальної відповіді, оскільки судом перевірені та проаналізовані всі конкретні, доречні та важливі твердження сторін, яким надано належну правову оцінку.
Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені судові витрати у вигляді судового збору, що підтверджено документально, у розмірі 9 829 (дев`ять тисяч вісімсот двадцять дев`ять) гривень 54 копійки.
На підставі викладеного вище та керуючись статтями 203, 256, 257, 261, 264, 525-526, 530, 546, 572, 589, 590, 591, 627, 1048, 1050, 1054 ЦК України, статтями 2, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 174, 178, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд, -
у х в а л и в :
У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше мобіліті» за кредитним договором № 50012053 від 25.06.2014, яка становить 409 564 гривень 00 копійок, звернути стягнення на предмет застави автомобіль марки VW, модель Tiguan, кузов № НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1 5968 куб. см., рік випуску 2014, державний номерний знак НОМЕР_3 , який на праві власності належить ОСОБА_1 , шляхом продажу вказаного автомобіля з публічних торгів відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження».
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Порше мобіліті» витрати на оплату судового збору у розмірі 9 829 (дев`ять тисяч вісімсот двадцять дев`ять) гривень 54 копійки судових витрат на професійну правничу допомогу.
Відомості про учасників справи:
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 .
Повне судове рішення складено та підписано 04.04.2024.
Суддя