Справа № 149/1359/24
Провадження №2/149/502/24
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14.06.2024 р. Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючої судді Робак М. В.,

при секретарі Поліщук Л. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмільнику цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна та визнання права власності.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 08.10.2019 між позивачкою та відповідачами укладено договір купівлі продажу , у відповідності до якого ОСОБА_1 купила у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,1 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, земельну ділянку площею 0,1878 га для ведення особистого селянського господарства та житловий будинок незавершого будівництва. Відповідно до розписки 07.10.2019 відповідачі отримали від позивачки кошти, а позивачка, відповідно до акта приймання - передачі від 08.10.2019 прийняла від відповідачів нерухоме майно. Відповідно до п. 6.3 договору купівлі-продажу відповідачі взяли на себе зобов`язання посвідчити нотаріально угоду, однак ухиляються від цього, посилаючись на те, що з 12.03.2020 як по території України так і по території РФ було введено карантин, а в подальшому, 24.02.2022 на території України введено воєнний стан, в зв`язку з чим ОСОБА_2 та ОСОБА_3 повернулися до місця свого проживання у Російську Федерацію, де і перебувають по теперішній час та приїздити на територію України категорично відмовляються. Питання стосовно укладення і належним чином оформлення відповідного договору купівлі-продажу нерухомого майна залишається невирішеним. Так, ОСОБА_1 виконала всі умови передбачені договором та має намір оформити право власності на нерухоме майно, однак не може цього зробити із зазначених причин, чим порушується її право вланості. А тому, позивачка змушена звернутися з вказаним позовом та просить його задоволити.

Ухвалою суду від 25.04.2024 у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 27.05.2024 підготовче провадження у справі закрито та призначено судовий розгляд.

Позивачка в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задоволити.

Належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідачі не з`явилися, причини неявки суду не відомі.

Суд дослідивши матеріали справи, встановив наступні їм правовідносини.

Власниками двох земельних ділянок та житлового будинку незавершено будівництва , готовністю 57% є відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_3 (копія на а.с.10, 11, 12, 15)

08.10.2019 між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу (копія на а.с.61).

08.10.2019 укладено акт приймання-передачі, відповідно до якого позивачка прийняла від відповідачів нерухоме майно (копія на а.с.62).

Відповідно до розписки 07.10.2019 відповідачі отримали від позивачки кошти у сумі 18 000 доларів США (копія на а.с.63).

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до частини першої статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно із статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Положеннями статті 657 ЦК України, передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Відповідно до статті 220 ЦК України уразі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 роз`яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст. 210, 640 ЦК України пов`язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень`право власності та право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва підлягають державній реєстрації прав.

Відповідно до частини першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що 08.10.2019 року між позивачкою та відповідачками у простій письмовій формі, без дотримання обов`язкових вимог чинного на момент його укладення законодавства щодо нотаріального посвідчення було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна.

Позивач посилається на те, що перешкодою для нотаріального посвідчення договору купівліпродажу нерухомого майна стало введення з 12 березня 2020 року як по території України так і по території РФ карантину, а в подальшому, 24.02.2022 року воєнного стану, що перешкоджає відповідачам з"явитись до нотаріальної контори для посвідчення спірного договору.

Однак, позивачкою не надано доказів ухилення відповідачів від нотаріального посвідчення договору в період з моменту його укладення до введення карантину та в подальшому воєнного стану в країні. Сторони не позбавлені були можливості реалізувати свої права відповідно до встановлених на час виникнення спірних правовідносин положень законодавства України. Крім того, зазначені позивачкою обставини свідчать саме про об"єктивну неможливість відповідачів посвідчити нотаріально договір.

Вивчивши доводи позивача, дослідивши матеріали справи, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, враховуючи те, що договір купівлі-продажу нерухомого майна в силу ст. 657 ЦК України, підлягає нотаріальному посвідченню, а в подальшому і державній реєстрації, крім того, позивачем не доведено факт ухилення відповідачів від нотаріального посвідчення угоди, тому не може бути визнаний судом дійсним на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України, і, відповідно, відсутні підстави для визнання за позивачем права власності на спірне нерухоме майно, внаслідок чого підстав для задоволення позовних вимог немає.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 258264,265, 273,354,355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення до Вінницького апеляційного суду.

Суддя Марина РОБАК