РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2024 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Макарова В.О.,

за участю секретаря судового засідання Філатової О.О.,

розглянувши у відкритому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, мотивуючи позовні вимоги тим, що 23.08.2012 між Позивачем та Відповідачем укладено шлюб, який був зареєстрований Запорізькім міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 602, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 . Від шлюбу мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В своєму позові Позивач вказує, що між ним та Відповідачем не існує сімейних стосунків, втрачено почуття поваги один до одного. Шлюбні відносини фактично припинені з лютого 2022 року на тій підставі, що між ними є різний рівень світогляду та різний підхід щодо вирішення життєвих і побутових питань, відсутнє взаєморозуміння. На теперішній час Позивач та Відповідач втратили один до одного почуття любові і поваги, стали повністю чужими людьми, ведення спільного господарства здійснюється окремо, шлюб став носити формальний характер. Будь які спроби примиритися не дали бажаних результатів. Позивач вважає, що його сім`я розпалася остаточно і відновлена бути не може, подальше спільне проживання і збереження шлюбу є неможливим і суперечить його особистим інтересам, а також інтересам дитини.

Питання про розподіл спільно нажитого майна, на час подання позову, не виникло. Спору з Відповідачем про місце проживання дитини немає, син залишається проживати з матір`ю.

На підставі викладеного, Позивач просить суд розірвати шлюб між ним, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований 23.08.2012 Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис №602.

Ухвалою суду від 01.11.2024, у справі за вказаним позовом відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін.

Представник Позивача ОСОБА_4 надав до суду заяву, в якій просить розгляд справи №335/12098/24 про розірвання шлюбу, проводити без його участі та участі Позивача. Позовні вимоги підтримує та вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Відповідач надала до суду заяву в якій повідомила, що позовні вимоги визнає, просить позов задовільнити повністю. Після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище « ОСОБА_5 ». Водночас Відповідач повідомляє, що станом на дату подання заяви не вагітна, дітей віком до 1 року не має.

Розгляд справи просила проводити без її участі.

Враховуючи вимоги частини 1 статті 223 ЦПК України та надані учасниками справи заяви, суд вважає можливим розглянути справу у їх відсутність на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 23.08.2012 Позивач ОСОБА_1 та Відповідач ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище « ОСОБА_6 ») уклали шлюб, який був зареєстрований Запорізькім міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 602, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .

Від шлюбу подружжя мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_2 , яке було видане Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції 19.03.2013, актовий запис № 285.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу.

Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Аналогічні положення містить і Європейська конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. (Конвенцію ратифіковано Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997). Так, відповідно до ст. 12 зазначеної Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права. Крім того, ст. 5 Протоколу № 7 зазначеної конвенції встановлено, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Відповідно до частини 2 статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

З позовної заяви вбачається, що між подружжям вже не існує сімейних стосунків, втрачено почуття поваги один до одного. Шлюбні стосунки фактично припинені з лютого 2022 року на тій підставі, що між ними є різний рівень світогляду та різний підхід щодо вирішення життєвих і побутових питань, відсутнє взаєморозуміння. На теперішній час Позивач та Відповідач втратили один до одного почуття любові і поваги, стали повністю чужими людьми, ведення спільного господарства здійснюється окремо, шлюб став носити формальний характер. Будь які спроби примиритися не дали бажаних результатів. Позивач вважає, що його сім`я розпалася остаточно і відновлена бути не може, подальше спільне проживання і збереження шлюбу є неможливим і суперечить його особистим інтересам, а також інтересам дитини.

Спільне господарство сторонами не ведеться. Спір щодо проживання неповнолітньої дитини відсутній, оскільки неповнолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за попередньою усною домовленістю між сторонами буде проживати із матір`ю. Про майнові спори у позові не зазначено. Клопотань про надання часу для примирення від сторін не надійшло. Відповідач позовні вимоги визнає.

Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивача про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не мають.

Крім того, суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах СК України.

Згідно частин першої, четвертої статті 206 ЦПК України, Позивач може відмовитися від позову, а Відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання Відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Таким чином, приймаючи до уваги ті обставини, які зазначені в позовній заяві, що сім`я Позивача та Відповідача розпалася остаточно і зберегти її неможливо, а подальше збереження шлюбу суперечить інтересам Позивача, враховуючи наявність в матеріалах справи заяви Відповідача про визнання позову, яка не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про задоволення позову і розірвання шлюбу.

У силу вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Питання про зміну прізвища після розірвання шлюбу позивачем не ставиться, тому судом не вирішується.

Згідно частини 2 статті 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Згідно з частини 3 статті 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 81, 83, 89, 141, 206, 259, 263-265, 268, 274, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований 23.08.2012 Запорізькім міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 602 розірвати.

Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 Цивільного процесуального кодексу України:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.О. Макаров