Справа № 626/214/24
Провадження № 2/626/181/2024
РІШЕННЯ

Іменем України

04.04.2024 року м. Красноград

Красноградський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Гусара П.І.,

за участю секретаря Івашкіної Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Краснограді, в порядку спрощеного позовного провадження, у відсутність сторін, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, зареєстрованого 23.02.2013 року віділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Красноградського районного управління юстиції у Харківській області, актовий запис №14. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що під час перебування в шлюбі у сторін народилась дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спільне подружнє життя у сторін не склалося через різні погляди на сімейне життя, шлюбні відносини та спільне проживання припинено. Подальше збереження шлюбу неможливе та суперечить інтересам позивача. Дочка, враховуючи її особисте бажання, після розірвання шлюбу, залишиться проживати з ним і відповідачка проти цього не заперечує.

Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив.

Процесуальні дії у справі. Заяви (клопотання) учасників справи.

Ухвалою судді Красноградського районного суду Харківської області від 10.01.2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 30.01.2024 року зупинено провадження у справі та надано сторонам строк для примирення тривалістю два місяці, до 01.04.2024 року.

Ухвалою судді від 01.04.2024 року поновлено провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 04.04.2024 року.

Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду 01.04.2024 року заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву 01.04.2024 року, згідно якої позовні вимоги визнає в повному обсязі, просить шлюб розірвати, оскільки примирення не відбулося, справу просить розглядати за її відсутності. В раніше поданій до суду заяві від 17.01.2024 року ОСОБА_2 після розірвання шлюбу прізвище змінювати не бажає, просить залишити ОСОБА_2 . Також зазначила, що з урахуванням побажання дитини не заперечує щоб після розірвання шлюбу їх дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишилась проживати з батьком.

З урахуванням вищезазначеного, суд вважає за можливе провести розгляд справи у судовому засіданні за відсутності сторін на підставі наявних у справі письмових доказів та, у відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступних висновків.

Позиція суду.

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частини 1 статті 1 СК України - Сімейний кодекс України визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів.

Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Красноградського районного управління юстиції у Харківській області, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , 23.02.2013 року зареєстрували шлюб, актовий запис №14, після реєстрації шлюбу чоловіку присвоєно прізвище ОСОБА_2 , дружині - ОСОБА_2 .

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 19.07.2013 року народилась ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками якої є сторони по справі.

Позивач та відповідач на даний час спільним побутом не пов`язані, їхні шлюбні стосунки фактично припинилися, подальше збереження шлюбу неможливе та суперечить їх інтересам. На час розгляду справи відомості про перебування відповідачки в стані вагітності відсутні, на утриманні позивача та відповідача немає дітей віком до одного року.

Норми права, які застосував суд та мотиви їх застосування.

Згідно із ст.51 Конституції України та ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

За ч.3 і ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до припинення шлюбних відносин чи до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України).

Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 Сімейного Кодексу України.

Згідно зі ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Така ж позиція висловлена в п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», згідно з яким проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя».

Судом з`ясовано, що немає згоди позивача та відповідача на продовження шлюбу, тобто не має їх вільної і повної згоди на шлюб, примирятися подружжя не бажає.

Вирішуючи справу про розірвання шлюбу, суд, перш за все виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.

Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем.

Приймаючи до уваги, вищевикладені обставини, суд вважає що сім`я розпалася остаточно, розлад носить стійкий і тривалий характер, збереження сім`ї неможливе, дальніше перебування у шлюбі недоцільне і веде до загострення взаємовідносин, шлюб існує формально, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що є підставою для розірвання між ними шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, для цього не встановлено, внаслідок чого позов підлягає задоволенню, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання.

Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач при реєстрації шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_2 , в своїй заяві зазначила про бажання надалі іменуватися цим прізвищем, у зв`язку з чим, суд залишає останній після розірвання шлюбу прізвище ОСОБА_2 .

Водночас, щодо заяви позивача про залишення проживання малолітньої дитини з ним, суд дійшов до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до ч. 4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

У постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини.

Згідно Постанови Верховного Суду від 22.12.2021 року у справі № 339/143/20, «Враховуючи, що сторони не зверталися до суду із вимогами про визначення місця проживання дитини з одним із батьків, суд, враховуючи принципи змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обґрунтовано в межах доводів та вимог позову про розірвання шлюбу та залишення дитини проживати з матір`ю, встановивши, що дитина до розірвання шлюбу після припинення фактичних шлюбних відносин батьків проживала разом з матір`ю, залишив проживати дитину з нею, чим лише констатував місце проживання дитини, не визначаючи його».

Таким чином, для зазначення судом у справі про розірвання шлюбу щодо залишення проживання дитини з одним із батьків, обов`язковими умовами для цього є відповідна вимога позивача у позовній заяві про розірвання шлюбу, а також дослідження та встановлення судом в ході розгляду справи про розірвання шлюбу, обставин відносно того, з ким із батьків фактично залишилась проживати дитина сторін спору після припинення шлюбних відносин. У разі, якщо такі обставини не були встановлені судом в ході розгляду справи, суд позбавлений можливості констатувати місце проживання дитини під час вирішення питання про розірвання шлюбу.

Тобто, суд встановивши, що дитина до розірвання шлюбу після припинення фактичних шлюбних відносин батьків проживала разом з батьком, може констатувати місце проживання дитини, не визначаючи його.

В даному випадку, з матеріалів справи не вбачається, та доказами не підтверджено факту проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до розірвання шлюбу після припинення фактичних шлюбних відносин батьків разом з батьком, а тому встановити такі обставини у суду немає можливості та констатувати такий стан, що є правом суду, а не обов`язком при розгляді справи про розірвання шлюбу.

Таким чином, якщо спір про місця проживання дитини відсутній, про це можна не зазначати в рішенні про розірвання шлюбу.

Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить із наступного.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Оскільки позивач у позові не заявляє про стягнення з відповідача судових витрат суд, керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства, закріпленим у ст. 13 ЦПК України, не вирішує питання про розподіл судових витрат згідно ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 104, 112, 114 СК України, ст.ст. 4-5, 12, 76-83, 141 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 23 лютого 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Красноградського районного управління юстиції у Харківській області, актовий запис №14, між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , - розірвати.

Після розірвання шлюбі відповідачці ОСОБА_2 залишити прізвище ОСОБА_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення в Харківський апеляційний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя