Провадження № 2-о/727/573/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2024 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Смотрицького В.Г.

при секретарі Гончар В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці в порядку окремого провадження справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису, вжиття заходів тимчасового обмеження прав та покладання обов`язків, -

встановив:

Заявниця звернулась до суду з заявою про видачу обмежувального припису, вжиття заходів тимчасового обмеження прав та покладання обов`язків, посилаючись на те, що після 9-ти років співмешкання з ОСОБА_2 вони розсталися у вересні 2022 р. 3 січня 2023 року Тулік почав систематично постійно її переслідувати і слідкувати за нею.

Вказала, що після події 09.03.2023 р., коли ОСОБА_2 побив її на вул. Кобилянській ногами і скрутив, скалічив вказівний палець правої руки, через що робота правою рукою стала частково непрацездатною, переслідування стали жорстокіше, систематичні, на постійній основі з погрозами фізичної розправи, нецензурною лайкою, приниженням її людської та жіночої гідності, з психологічним тиском і насиллям, з вимогами закрити кримінальне провадження №0000215 від 18.03.2023р. за побиття її 09.03.2023р.

Зазначила, що це було третє кримінальне провадження за побиття її колишнім співмешканцем ОСОБА_2 за ст. 125 КК України, ч. 1. Перше було від 24.09.2019 р. №0002140 від 25.09.2019 р., друге від 19.01.2020 р. №0000126 від 20.01.2020 р. і багато є адміністративних справ.

31.05.2023 р. Шевченківський районний суд у м. Чернівці видав обмежувальний припис №2-о/727/233/23 ОСОБА_2 строком на 4 місяці. 26.06.2023р. Чернівецький апеляційний суд визнав ОСОБА_2 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 173-2 ч. 1 КУпАП. 05.10.2023 р. Шевченківським районним судом м. Чернівці було продовжено дію обмежувального припису від 31.05.2023 р. ще на шість місяців, так як ОСОБА_2 , не зважаючи на обмежувальний припис від 31.05.2023 р., продовжував її переслідувати, порушуючи всі сфери її життя, порушуючи всі чотири пункти обмежувального припису від 31.05.2023 р.

Зазначила, що після цих всіх подій в неї різко погіршився стан здоров?я, посилились панічні атаки, головні болі, безсоння, високий тиск, болі в серці. Через стан здоров?я вона була вимушена виїхати майже на три тижня з Чернівців для уникнення переслідувань, слідкувань і нападів з боку бувшого співмешканця ОСОБА_2 . Маючи свою власну квартиру, вимушена була жити в кризовій кімнаті для пострадавших від домашнього насилля, у подруг, у батьків, переховуючись від жорсткого переслідування ОСОБА_2 .

Вказала, що 09.04.2024 р. Першотравневий районний суд визнав винним ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 125 КК України. На початку вересня 2024 р. кримінальна справа за порушення ОСОБА_2 обмежувального припису за ст.390-1(КК України 2001) була скерована в Шевченківський районний суд м. Чернівці. Через це ОСОБА_2 почав знов її переслідувати, слідкувати за нею. Він почав приходити у Формаркет, де вона працює, слідкуючи за нею. На його чергове слідкування 16.11.2024р. вона написала заяву начальнику Чернівецького районного Управління поліції ГУНП в Чернівецькій області.

Посилалась на те, що 16.11.2024 р. о 15:29 ОСОБА_2 прийшов в ТЦ Формаркет по вул. Небесної Сотні 19-В м. Чернівці, роздивляючи її робоче місце, слідкуючи з відстані 5-7м до її робочого місця зі входу у ТЦ Формаркет зі сторони квіткового ряду. Це переслідування було зафіксоване камерами спостереження ТЦ Формаркет. Відеозаписи, які зафіксували це переслідування були скопійовані на відеоносії працівниками поліції в присутності охоронців Формаркету з офіційного дозволу директора Формаркету. 19.11.2024 р. за цим фактом було відкрито кримінальне провадження за номером 0001107. Також зазначила, що ОСОБА_2 слідкував за нею, переслідуючи після чергового судового засідання по кримінальній справі за порушення обмежувального припису.

Тому, враховуючи реальну загрозу від ОСОБА_2 , його багаторазові насильницькі фізичні і психологічні дії, знущання, приниження над нею, просила посилити заходи, щоб захистити її від переслідувань, слідкувань, нападів з боку ОСОБА_2 , які супроводжуються психологічним тиском та насиллям. Крім цього, просила звернути увагу на систематичність вчинення ОСОБА_2 дій пов?язаних з домашнім насильством відносно неї.

А тому просила суд винести обмежувальний припис стосовно кривдника ОСОБА_2 з вжиттям відносно нього наступних заходів: 1) заборона на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи; 2) заборона наближатися на визначену відстань, а саме: до місця проживання(перебування) ОСОБА_1 ; до місця роботи ОСОБА_1 ; інших місць частого відвідування постраждалою особою; 3) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику ОСОБА_2 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею ;4) заборона вести листування, телефонні переговори з нею або контактувати через інші засоби зв?язку особисто і через третіх осіб. Обмежувальний припис видати строком на шість місяців.

В судовому засіданні заявниця заяву підтримала та просила її задовольнити з підстав, зазначених у ній.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував щодо задоволення заяви та просив відмовити в її задоволенні.

Суд, заслухавши пояснення заявниці, заінтересованої особи, дослідивши письмові докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 350-1 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.24 та п. 1 ч. 1 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника із заявою про видачу якого може звернутися постраждала особа.

Згідно з п. 7 ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Положеннями ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою, заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою.

Судом встановлено, що 31.05.2023 р. Шевченківський районний суд у м. Чернівці видав обмежувальний припис №2-о/727/233/23 ОСОБА_2 строком на 4 місяці з покладенням на нього певних обов`язків (а.с. 10-12).

26.06.2023р. Чернівецький апеляційний суд визнав ОСОБА_2 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 173-2 ч. 1 КУпАП та провадження у справі закрити на підставі ст. 247 п.7 КУпАП у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення (а.с. 13-15).

05.10.2023 р. Шевченківським районним судом м. Чернівці було продовжено дію обмежувального припису від 31.05.2023 р. по справі 727/5524/23 на шість місяців щодо ОСОБА_2 (а.с. 16-18) та покладено на нього певні обов`язки.

Крім того, 09.04.2024 року було винесено вирок Першотравневого районного суду у м. Чернівці, яким ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення (проступку) передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі 45 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 765,00 грн. ( сімсот шістдесят п`ять гривень) 00 коп. (а.с. 19-21).

Також, матеріали справи містять витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, згідно з яким 16.11.2024 року, близько 16:00 год. гр. ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийшов в ТЦ "Формаркет" по АДРЕСА_1 , та слідкував за гр. ОСОБА_1 , чим своїми діями порушив обмежувальний припис Шевченківського районного суду (ЄО-45275 від 18.11.2024 р.) (а.с. 9).

Відповідно до п.3 ч.1 ст.350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Обмежувальний припис використовується, як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, проте заявник має довести наявність підстав для видачі обмежувального припису (постанова Верховного Суду від 16 серпня 2023 року у справі №202/11119/22).

Виняток із вищенаведеного поширюється лише на випадки неможливості надання доказів, у разі чого заявником може бути подане клопотання про їх витребування.

Згідно з ч.3 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У відповідності до п.9 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.

Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією з характеристик якого є повторюваність.

Згідно з правовими позиціями викладеними Верховним Судом, зокрема, в Постановах від 27 листопада 2019 року у справі №753/23624/18, від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18, від 18 грудня 2019 року у справі № 754/9263/19, від 14 січня 2019 року у справі № 754/6995/19, від 06 лютого 2020 року у справі № 753/8626/19, під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Звернення заявника до органів поліції самі по собі, не підтверджують факт вчинення насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису, заявниця посилалась на наявність в минулому кримінальних проваджень, справ про адміністративні правопорушення та обмежувальних приписів за рішеннями судів від 31.05.2023 р. та 05.10.2023 р. відносно ОСОБА_2 .

Разом з тим, як вже зазначалось, 05.10.2023 р. Шевченківським районним судом м. Чернівці було продовжено дію обмежувального припису від 31.05.2023 р. по справі 727/5524/23 на шість місяців щодо ОСОБА_2 , тобто до 05.04.2024 р.

Відтак, суд звертає увагу, що події, які мали місце до 05.04.2024 р. стосуються періоду, під час якого діяв попередній обмежувальний припис стосовно кривдника ОСОБА_2 , а тому вони не мають відношення до цієї заяви.

Більше того, матеріали справи містять обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000516, внесені до ЄРДР 22.06.2023 року відносно ОСОБА_2 , яким він обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 390-1 КК України, тобто в умисному невиконанні обмежувального припису від 31.05.2023 року у справі №727/5524/23 (а.с. 22-23).

Невиконання обмежувальних приписів не може бути самостійною підставою для видачі повторного обмежувального припису стосовно кривдника.

Крім того, щодо подій, які мали місце 16.11.2024 року, приблизно о 16:00 год. біля ТЦ "Формаркет" по вул. Небесної Сотні, 19-В м. Чернівці, то ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснював, що не переслідував ОСОБА_1 , а лише хотів подивитись в обміннику, що знаходиться у ТЦ "Формаркет", курс валют.

Станом на той період дія обмежувального припису за рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05 жовтня 2023 р., наявного в матеріалах справи закінчилась.

ОСОБА_1 в заяві про видачу обмежувального припису та в судовому засіданні повідомляла, що обставини цієї події зафіксовані камерами відеоспостереження ТЦ "Формаркет", однак цих записів матеріали справи не містять.

Окрім цього, інших доказів, які б підтверджували наявність обставин, що свідчать про вчинення відносно ОСОБА_1 з боку ОСОБА_2 дій насильницького характеру після 05.04.2024 р. (після закінчення дії обмежувального припису за рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 05.10.2023 р., що наявний в матеріалах справи), а відтак і наявності підстав для видачі обмежувального припису відносно кривдника, заявницею суду не надано, про такі у заяві не зазначено та відповідного клопотання про їх витребування, як цього вимагає закон, не заявлено.

Відтак, заявницею, на підтвердження вимог поданої нею заяви, не долучено об`єктивних доказів, які б підтверджували учинення заінтересованою особою домашнього насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», та були б достатніми для підтвердження існування юридичних фактів, з яким закон пов`язує можливість видачі обмежувального припису, а тому суд приходить до висновку щодо недостатності підстав для застосування до заінтересованої особи такого спеціального заходу, як обмежувальний припис.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29.

За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, про те, що заявницею не доведено, що після закінчення дії обмежувального припису, виданого Шевченківським районним судом м. Чернівці 05.10.2023 р., тобто після 05.04.2024 р. відносно ОСОБА_2 , останній продовжував систематично вчиняти стосовно неї домашнє насильство, у зв`язку із чим існують обґрунтовані ризики застосування насильства у будь-якому його прояві.

Водночас, суд зазначає, що обмежувальний припис є тимчасовим заходом обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи та не може продовжувати існувати на постійній основі на підставі лише фактів та подій, які мали місце в минулому та які вже до цього були враховані судом під час видачі та в подальшому продовження такого обмежувального припису.

Відтак, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису.

На підставі ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ст. ст. 4, 12, 13, 43, 49, 76, 81, 259, 263-265, 268, 273, 294, 352, 350-1, 350-2, 350-4 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису, вжиття заходів тимчасового обмеження прав та покладання обов`язків відмовити.

З повним рішенням суду особи, які беруть участь у справі, зможуть ознайомитись 17 грудня 2024 року.

Апеляційна скарга може бути подана протягом 30 днів з дня проголошення рішення безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя: