Справа № 510/615/23
Провадження № 2/510/827/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.24 Ренійський районний суд Одеської області

у складі: головуючого судді - Сорокіна К.В.,

при секретарі - Івановій Н.С.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі суду в місті Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_1 в порядку набувальної давності, відповідно до ст. 344 ЦК України, оскільки він безперервно та відкрито, на протязі більше ніж 10 років, володіє даним нерухомим майном.

Позивач у судове засідання не з`явився, від його представника адвоката Златі Д.С. до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та без участі позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про визнання позову в якій також просив розглянути справу без його участі.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не порушує права, свободи та інтереси інших осіб та не суперечить закону.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: витяг Ренійського БТІ про реєстрацію права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 ; технічний паспорт на житловий будинок АДРЕСА_1 ; рішення виконкому Ренійської міськради № 81 від 28.02.2003р.; акт приймання у експлуатацію завершеного будівництвом житлового будинку та господарських будівель від 26.02.2003р.; протокол опитування ОСОБА_3 адвокатом Златі Д.С. від 12.10.2022р.; витяг про вартість житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1 .

Дослідивши надані докази, судом було встановлено, що власником житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1 був відповідач, на підставі витягу з договору між ЖБК і органами виконавчої влади № 381 від 18.02.1991р.

З 2008р. відповідач разом зі своєю сім`єю виїхав за межі України, перед цим передавши ключі та документи від будинку матері позивача ОСОБА_3 , пояснивши, що інших родичів він не має, тому залишає їй у повне володіння належний йому житловий будинок з надвірними спорудами.

У 2010 році ОСОБА_3 передала вищезазначений будинок позивачу для постійного проживання.

З того часу позивач почав проживати у вищезазначеному будинку та утримувати його. Відкрито та безперервно володіє усім ним, доглядає за підтриманням його у належному технічному стані, зробив ремонт, сплачує комунальні платежі.

Отож, з 2010 року, тобто більше 10 років, позивач проживає у житловому будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1 , повністю утримує його, сплачує комунальні платежі та проводить поточні ремонти.

Володіння майном не переривалось протягом всього строку набувальної давності. З 2010 року, відповідач, або інші правонаступники власника, жодного разу не витребували у позивача майно, вимог щодо повернення житлового будинку не висували. На сьогоднішній день позивач продовжує проживати у вказаному будинку, добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном, факт знаходження вищевказаного майна у її володінні позивач не приховував.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження у судовому засіданні.

Частиною 1 ст. 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Згідно п. 11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (далі Постанова) право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

Відповідно до ч. 9 Постанови, при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні ; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Ч. 1 ст. 397 ЦК України передбачено, що володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Згідно з ч. 3 цієї статті, фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено ЦК України.

Як встановлено судом позивач з 2010 р. добросовісно, безперервно володіє та відкрито користується житловим будинком з надвірними спорудами АДРЕСА_1 . Факт володіння нерухомим майном позивач не приховував. Тобто на протязі більш ніж 10 років позивач добросовісно, безперервно та відкрито володіє даним нерухомим майном, відповідач, або інші правонаступники власника, жодного разу не витребували у позивача майно, вимог щодо повернення житлового будинку не висували, таким чином є правові підстави для визнання права власності на житловий будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_1 , в порядку набувальної давності за позивачем, відповідно до ст. 344 ЦК України.

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, позовні вимоги позивача про визнання за ним права власності на житловий будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_1 , за набувальною давністю є правомірними і законними, виходять із правовідносин, пов`язаних з набуттям права власності. Підстав, які не дозволяють визнання права власності за позивачем, судом не встановлено.

Керуючись ст.ст. 4, 7, 10, 12, 13, 18, 58, 81, 89, 133, 141, 200, 206, 223, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 328, 344, 397 ЦК України, Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності задовольнити.

2. Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на житловий будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя К.В. Сорокін