Справа № 583/476/24
09 липня 2024 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:
головуючого судді Сидоренка Р.В.,
за участю секретаря судового засідання Шевченко Я.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Охтирка Сумської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виділ в натурі земельної ділянки, яка є об`єктом спільної сумісної власності,
05.02.2024 ухвалою судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін, призначено підготовче судове засідання.
05.03.2024 ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області у справі призначено судову земельно-технічну експертизу, провадження у справі зупинено.
06.05.2024 ухвалою судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області поновлено провадження у справі.
23.05.2024 ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.
Позивач в судове засідання не з`явився, в письмовій заяві просить справу розглядати у відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідачі в судове засідання не з`явились, про час і місце слухання справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, відзиву на позовну заяву не подали, справа розглядається в порядку заочного провадження.
В судове засідання сторони не з`явились, про час і місце судового засідання повідомлені. В зв`язку з чим справа розглядається відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у відсутність учасників справита без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, дійшов такого висновку.
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом у спадковій справі №270/2009, посвідченого 29.10.2009 державним нотаріусом Охтирської міської нотаріальної контори Багацькою О.М., зареєстрованого в реєстрі за №2-2508, ОСОБА_1 успадкував після смерті матері ОСОБА_4 спадкове майно, на яке в указаній частці видане свідоцтво, складається з приміщень в житловому будинку: 1-1 / 8,5 кв.м; 1-2 / 17,6 кв.м; 1-3 / 6,4 кв.м; 1-4 / 9,1 кв.м; 1-5 / 4,4 кв.м; тамбур І /2,6 кв.м, жилою площею 24,0 кв.м, загальною площею 48,6 кв.м, що знаходиться в АДРЕСА_1 (бувші номери №1, АДРЕСА_2 ), розташованого на приватній земельній ділянці (державний акт не виготовлявся). На вказаній земельній ділянці знаходиться один одноповерховий житловий будинок з житловими прибудовами, прибудовами, тамбурами, жилою площею 75,6 кв.м, загальною площею 144,4 кв.м, зазначений під літ. А,А1,А2,а,а1,а2,а3 та побутові споруди: сарай Б, погріб б, гараж літня кухня В, убиральня в, огорожа, №1,2,3, що складає 17/100 частини житлового будинку (а.с. 14).
05.11.2009 зареєстроване право власності ОСОБА_1 на 17/100 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 05.11.2009 №24364608 (а.с. 21-22).
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом у спадковій справі №270/2009, посвідченого 21.05.2014 державним нотаріусом Охтирської міської нотаріальної контори Матвейчук Н.П., зареєстрованого в реєстрі за №1-343, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 успадкували після смерті ОСОБА_4 спадкове майно, на яке в указаній частці видане свідоцтво, та складається з приміщень в житловому будинку: веранда 2-1 20,3 кв.м, житлова 2-2 19,1 кв.м, житлова 2-3 16,0 кв.м, коридор 2-4 6,6 кв.м, житлова 2-5 16,5 кв.м, санвузол 2-6 5,1 кв.м, кухня 2-7 9,2 кв.м, тамбур ІІ 3,0 кв.м та побутові споруди: тамбур а3, сарай Б, погріб б, гараж-літня кухня В, убиральня в, хвіртка №1, огорожа №2, ворота №3, загальною площею 95,8 кв.м, житловою площею 51,6 кв.м, що становить 83/100 частини всього будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на приватизованій земельній ділянці (державний акт не виготовлявся). На вказаній земельній ділянці знаходиться житловий будинок жилою площею 75,6 кв.м., загальною площею 143,9 кв.м, зазначений під літ. А-1ж, житлова прибудова А1, житлова прибудова А2, прибудова а, тамбур а1, прибудова а2, тамбур а3, сарай Б, погріб б, гараж літня кухня В, убиральня в, навіс Г, навіс Д, навіс д, хвіртка №1, огорожа №2, ворота №3 (а.с. 15).
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованого Законом України від 17.07.1997, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Ця засада означає, що право власності є недоторканним, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Поняття, зміст права власності та його реалізація закріплено у ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України, згідно з якими право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.
За загальним правилом власник самостійно користується, володіє та розпоряджається своїм майном. Володіння та розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості.
Згідно із ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно), тобто право спільної власності - це право власності кількох суб`єктів на один об`єкт.
Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.
Відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.
За змістом наведених норм виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно, за загальним правилом, розміру його частки у праві спільної власності та припинення права спільної часткової власності на відповідне майно. Шляхом виділу частки у майні припиняється спільна часткова власність, і особа стає власником виокремленого майна.
Юридичне значення виділу частки полягає у тому, що учасник отримує в натурі майно, яке відповідає його частці, як самостійний об`єкт. Отже, виділ частки передбачає виокремлення частини об`єкта у самостійний об`єкт.
Частка, яка виділяється, повинна бути саме окремим об`єктом нерухомого майна, як і частка, яка залишається в іншого власника (власників), у розумінні ст. 181 ЦК України. Внаслідок виділу частки з нерухомого майна утворюється два самостійних об`єкта майна.
Отже, у спорах про поділ (виділ частки) в натурі учасникам спільної часткової власності може бути виділено відокремлену частину нерухомого майна, яка відповідає розміру їх частки у праві власності. Якщо виділ (поділ) можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною розмірів ідеальних часток і стягненням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася.
Також відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України (у редакції, чинній для спірних правовідносин) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.
Частиною 4 ст. 120 ЗК України (у редакції, чинній для спірних правовідносин) передбачено, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.
Згідно з ч. 1 ст. 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а в разі недосягнення згоди - у судовому порядку.
Оскільки володіння та порядок користування земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності визначається насамперед угодою співвласників залежно від розміру їхніх часток у спільній власності, то при застосуванні ст. 88 ЗК України при вирішенні спорів потрібно брати до уваги цю угоду.
Відтак, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є усталений порядок користування майном, розмір часток співвласників, технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників.
Встановивши, що між сторонами не досягнуто домовленості про поділ земельної ділянки, а спільне користування та володіння цим нерухомими майном є неможливим, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 має право на виділення в натурі 17/100 частини земельної ділянки відповідно до його частки у спільній частковій власності з метою припинення права спільної часткової власності із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на це майно.
Варіант поділу докладно описано експертом в дослідницькій частині висновку, який є належним та допустимим доказом у даній справі у розумінні положень статей 77, 78, 102, 110 ЦПК України та не суперечить матеріалам справи. Заперечень щодо незначного збільшення частки позивача від відповідачів не надходило.
Оцінивши висновок проведеного експертного земельно-технічного дослідження в сукупності з іншими доказами у справі та в розрізі фактичних обставин спірних правовідносин, з`ясувавши позицію учасників справи та проаналізувавши варіант розподілу земельної ділянки, суд, врахувавши засади розумності, виваженості та справедливості, дійшов висновку, що ОСОБА_1 слід виділити належну йому частку в земельній ділянці відповідно до запропонованого у висновку експерта №13 від 01.05.2024.
Позивач у письмовій заяві зазначив прохання залишити за ним без відшкодування понесені судові витрати.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 10, 12, 18, 76, 81, 141, 206, 263-265, 353, 354 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протяг
Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Охтирського міськрайонного суду Р.В.Сидоренко