ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2024 року

м. Черкаси

Справа № 709/157/24
Провадження № 22-ц/821/750/24
Категорія: 307020000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Бородійчука В.Г., Василенко Л.І.

за участю секретаря: Мунтян К.С.

учасники справи:

заявник: ОСОБА_1 ,

заінтересована особа: Іркліївська сільська рада Золотоніського району Черкаської області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 04 березня 2024 року (ухваленого під головуванням судді Романової О.Г. в приміщенні Чорнобаївського районного суду Черкаської області, повний текст рішення виготовлено 06 березня 2024 року) у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Іркліївська сільська рада Золотоніського району Черкаської області, про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем не менш ніж п`ять років до часу відкриття спадщини,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст вимог

30 січня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Чорнобаївського районного суду Черкаської області із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем не менш ніж п`ять років до часу відкриття спадщини, заінтересована особа: Іркліївська сільська рада Золотоніського району Черкаської області.

В обґрунтування заяви зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , з яким заявниця проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 1993 року у її будинку; вони мали спільний бюджет, вели спільне господарство, турбувалися один про одного, мали спільні сімейні права та обов`язки.

ОСОБА_1 вказує, що ОСОБА_2 помер раптово та вона здійснила його поховання, а також зберігає всі його правовстановлюючі документи.

За життя ОСОБА_2 заповіту не складав і після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, зокрема на грошовий вклад з належними процентами в АТ КБ «ПриватБанк» та на легковий автомобіль «Daihatsu», д.н.з. НОМЕР_1 .

Вказує, що вона є спадкоємцем четвертої черги спадкування після смерті ОСОБА_2 , інші спадкоємці відсутні, проте, вона позбавлена можливості оформити свої спадкові права у зв`язку із відсутністю підтвердження факту спільного проживання однією сім`єю із спадкодавцем не менше як п`ять років до відкриття спадщини.

На підставі наведеного, ОСОБА_1 просила суд постановити рішення, яким встановити факт проживання однією сім`єю зі спадкодавцем ОСОБА_2 не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме з 1993 року і по час його смерті.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 04 березня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: Іркліївська сільська рада Золотоніського району Черкаської області, про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини- відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні заяви про встановлення факту, суд першої інстанції виходив із того, що повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд встановив, що заявниця не довела жодними належними та допустимим доказами факт проживання однією сім`єю більше п`яти років разом із ОСОБА_2 та спільного ведення господарства, виконання взаємних прав та обов`язків, спільних витрат, участі в утриманні житла.

Також заяницею не надано суду вмотивованої відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, а саме постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, яка б слугувала підставою для звернення до суду із даною заявою.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 15 березня 2024 року через засоби поштового зв`язку, ОСОБА_1 , вважаючи оскаржуване рішення незаконним і необгрунтованим, винесеним із порушенням норм процесуального права, при неправильному і неповному встановленні обставин справи, просила суд апеляційної інстанції скасувати рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 04 березня 2024 року та постановити нове рішення, яким задовольнити її заяву.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що вона звернулась до суду із заявою в порядку окремого провадження, і суд мав керуватися приписами ст.ст. 293, 294 ЦПК України, проте, керувався нормами ЦПК щодо розгляду справи в порядку позовного провадження, що є порушенням норм процесуального права.

Також суд в порушення ст.ст. 128, 129, 130 ЦПК України, не викликав в судове засідання свідків, а твердження суду, що заявник відмовилась забезпечити участь свідків в судовому засіданні не відповідає дійсності,оскільки про необхідність їх явки ні їй , ні свідкам не було повідомлено.

Вказує, що висновок суду про відсутність доказів її проживання однією сім`єю зі спадкодавцем більше п`яти років не відповідає фактичним обставинам справи , оскільки надані докази підтверджують даний факт.

Крім того, твердження суду про необхідність наявності в справі обґрунтованої постанови нотаріуса є безпідставними, оскільки наявність постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом необхідна при розгляді справи в порядку позовного провадження, а не окремого провадження, якою є справа про встановлення вказаного юридичного факту.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Фактичні обставини справи

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 11 грудня 2023 року (а.с. 5).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на належне йому майно, зокрема на грошовий вклад з належними процентами в АТ КБ «ПриватБанк», що підтверджується заявою про приєднання SAMDNWFD100 Вклад «Стандарт» строковий на 5 міс. (а.с. 9 - 10) та на легковий автомобіль «Daihatsu», д.н.з. НОМЕР_1 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 11).

На підтвердження того факту, що заявниця ОСОБА_1 та померлий ОСОБА_2 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 1993 року суду надано:

- копію довідки виконавчого комітету Іркліївської сільської ради Золотоніського району Черкаської області № 38 від 25 січня 2024 року, відповідно до якої ОСОБА_1 постійно проживала однією сім`єю та вела спільне господарство з ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1993 року до дня його смерті (а.с. 6);

- копію довідки виконавчого комітету Іркліївської сільської ради Золотоніського району Черкаської області № 30 від 23 січня 2024 року, відповідно до якої ОСОБА_2 проживав і був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . В будинку зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (а.с. 7);

- письмові покази свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , засвідчені старостою Лящівського старостинського округу Матяш Н.І. (а.с. 12 - 13).

Також судом встановлено, що відповідно до копії спадкової справи ОСОБА_2 , вбачається, що заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 подала тільки заявниця ОСОБА_1 .

З копії паспорта ОСОБА_1 вбачається, що вона зареєстрована в АДРЕСА_1 , з 09 січня 1988 року.

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення повною мірою не відповідає.

Спірні правовідносини щодо встановлення факту, який має юридичне значення, регулюються главою 6 розділу IV ЦПК України.

Факти, що мають юридичне значення, - це факти, з якими закон пов`язує виникнення, зміну або припинення правовідносин, а саме з питанням спадкування.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, перелік яких визначений частиною першою статті 315 ЦПК України.

Відповідно до ч. 3 статті 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Юридичні факти - це життєві обставини чи факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин.

Перелік фактів, які підлягають встановленню судом в окремому провадженні викладений в ч.1 ст. 315 ЦПК України та не є вичерпним (ч. 2 ст. 315 ЦПК України).

Частиною першою статті 315 ЦПК України регламентовано розгляд справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Це можуть бути справи про встановлення фактів: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Згідно з частиною другою статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Частиною першою статті 316 ЦПК України визначено, що заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що існують два порядки встановлення фактів, що мають юридичне значення: позасудовий і судовий.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте, не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо.

Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Звертаючись із заявою про встановлення факту, ОСОБА_1 посилалась на те, що вона є спадкоємцем четвертої черги спадкування після смерті ОСОБА_2 , інші спадкоємці відсутні, проте, вона позбавлена можливості оформити свої спадкові права у зв`язку з відсутністю підтвердження факту спільного проживання із спадкодавцем не менш як п`ять років до відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Згідно із статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Статтею 1264 ЦК України встановлено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Статтею 3 Сімейного кодексу України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 р. за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року N5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Згідно вимог ч. 4 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбі. Сім`я розглядається, як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню.

Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства.

Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання.

Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини.

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Необхідною умовою для встановлення факту постійного проживання заявника разом зі спадкодавцем є доведеність факту їх спільного проживання, як осіб, які складали сім`ю, що передбачає їх пов`язаність спільним побутом, веденням спільного господарства, наявністю між ними взаємних прав і обов`язків у період, не менше ніж п`ять років.

На підтвердження факту спільного проживання ОСОБА_1 та померлого ОСОБА_2 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 1993 року на адресу суду заявницею надано:

- копію довідки виконавчого комітету Іркліївської сільської ради Золотоніського району Черкаської області № 38 від 25 січня 2024 року, відповідно до якої ОСОБА_1 постійно проживала однією сім`єю та вела спільне господарство з ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1993 року до дня його смерті (а.с. 6);

- копію довідки виконавчого комітету Іркліївської сільської ради Золотоніського району Черкаської області № 30 від 23 січня 2024 року, відповідно до якої ОСОБА_2 проживав і був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . В будинку зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (а.с. 7);

- письмові покази свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , засвідчені старостою Лящівського старостинського округу Матяш Н.І. (а.с. 12 - 13).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що суд розглянув справу без повного та об`єктивного з`ясування обставин справи та дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні заяви; при цьому, до апеляційної скарги ОСОБА_1 було долучено медичну карту амбулаторного хворого № 1446 ОСОБА_2 , місце проживання в якій вказано : АДРЕСА_1 та Витяг з реєстру територіальної громади, з якої вбачається, що ОСОБА_2 , був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , в період з 02.06.1993 по 11.12.2023.

Крім того, були надані письмові покази свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від 08.03.2024, засвідчені старостою Лящівського старостинського округу Н.Матяш.

Щодо долучених заявницею доказів до апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 294 ЦПК України, у порядку розгляду справ окремого провадження, з метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази.

Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду ( ч. 3 ст. 294 ЦПК України).

Згідно з частиною восьмою статті 83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Отже, єдиний винятковий випадок, коли є можливим прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого процесуальним законом строку, - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких також покладений на учасника справи.

У пункті 6 частини другої статті 356 ЦПК України передбачено, що в апеляційний скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Тлумачення змісту пункту 6 частини другої статті 356, частин першої, другої та третьої статті 367 ЦПК України вказує на те, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі подання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції, враховуючи, що подані заявницею до апеляційної інстанції докази ( медична карта амбулаторного хворого № 1446 ОСОБА_2 , місце проживання в якій вказано : АДРЕСА_1 та Витяг з реєстру територіальної громади, з якої вбачається, що ОСОБА_2 , був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , в період з 02.06.1993 по 11.12.2023) мають значення для правильного вирішення даної категорії справи, у зв`язку із чим вважає за доцільне їх прийняти.

З доданих доказів судом апеляційної інстанції установлено, що ОСОБА_2 дійсно проживав з заявницею ОСОБА_1 за однією адресою, а саме: АДРЕСА_1 , з 1993 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Питання щодо встановлення факту спільного проживання однією сім`єю вирішується у кожному конкретному випадку, з урахуванням встановлених обставин справи та поданих доказів.

У постанові від 17 жовтня 2018 року в справі № 587/302/16 (провадження № 61-18522св18) Верховний Суд вказав, що закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту проживання жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Аналізуючи надані заявницею на підтвердження факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу докази в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_1 довела факт проживання з ОСОБА_2 однією сім`єю в період часу з 1993 року до моменту відкриття спадщини внаслідок смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про доведеність вимог заявниці і наявність правових підстав для задоволення заяви про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Посилання суду, що заявницею не надано суду вмотивованої відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, а саме постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, яка б слугувала підставою для звернення до суду із даною заявою, є помилковими, оскільки постанова про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину не може видаватися протягом встановленого строку для прийняття спадщини; суд не врахував, що заяву про встановлення факту поданоОСОБА_1 до суду до закінчення строку на звернення із заявою про прийняття спадщини.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до положень п.1 та п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження в суді апеляційної інстанції, апеляційна скарга підлягає до задоволення, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про часткове задоволення заяви про встановлення факту.

Керуючись ст.ст. 258,374, 376, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 04 березня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Іркліївська сільська рада Золотоніського району Черкаської області про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем не менш ніж п`ять років до часу відкриття спадщини - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Іркліївська сільська рада Золотоніського району Черкаської області, про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем не менш ніж п`ять років до часу відкриття спадщини - задовольнити частково.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зі спадкодавцем ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю не менше п`яти років в період часу з 1993 року до часу відкриття спадщини внаслідок смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В іншій частині заяву - залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді В.Г. Бородійчук

Л.І. Василенко

/повний текст постанови суду виготовлений 02 травня 2024 року/