КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції Козленко Г.О.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/241/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Поліщук Н.В., Соколової В.В.

секретар - Кролівець О.В.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 06 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Дурбій Андрій Володимирович про усунення спадкоємця від права на спадщину за законом.

Заслухав доповідь судді апеляційного суду, дослідив матеріали справи, перевірив доводи апеляційної скарги, -

В с т а н о в и в :

У жовтні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва із вказаним.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_3 , мати сторін, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ( свідоцтво про смерть НОМЕР_1 від 07 березня 2012 року).

Позивачем 11 жовтня 2019 року було подано заяву приватному нотаріусу про прийняття спадщини, в якій він зазначив, що після смерті його матері - ОСОБА_3 , залишилося нерухоме майно, яке складається з земельної ділянки та розташованого на ній будинку з прибудинковими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою приватного нотаріуса Дурбій А.І. від 22 жовтня 2019 року № 1/02-31 відмовлено у вчиненні нотаріальних дій в частині оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме спадкове майно, яка була обґрунтована тим, що спадкодавець ОСОБА_3 не прийняла спадщину після смерті її чоловіка - ОСОБА_4 .

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2020 року у (справа № 760/34248/20 )встановлено юридичний факт прийняття спадщини ОСОБА_3 після смерті її чоловіка - ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Внаслідок вказаного, 07 червня 2021 року позивач отримав свідоцтва про право на спадщину за законом за №№ 645 , 646 (спадкова справа № 01/2012), згідно з якими спадкоємцями зазначеного у цих свідоцтвах нерухомого майна є позивач та відповідач у рівних частинах.

При цьому, спадкове майно складається із житлового будинку загальною площею 60,5 кв.м, житловою площею 42,4 кв.м (прибудинкових приміщень площею 16,6 кв.м та літніх неопалюваних приміщень площею 1,5 кв.м), що розташовані на земельній ділянці площею 0,0471 га, кадастровий номер :69:234:007, за адресою: АДРЕСА_1 .

У свою чергу позивач вважає, що наявні всі підстави для усунення відповідача від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , оскільки, незважаючи на достатньо заможне матеріальне становище, відповідач ухилявся від виконання своїх обов`язків сина відносно матері-спадкодавця, яка, з огляду на свій вік, перебувала у безпорадному стані та беззаперечно потребувала стороннього догляду та допомоги.

Одночасно з позовом позивачем було подано до суду клопотання про витребування письмових доказів у порядку, передбаченому ст. 84 ЦПК України, та клопотання про виклик свідків у порядку, передбаченому ст. 91 ЦПК України.

У позові просить:

- усунути ОСОБА_2 від права спадкування за законом на майно після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

- скасувати свідоцтво про право власності за законом від 07 червня 2021 року видане приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дурбієм А.В. зареєстроване в реєстрі за №645 видане на ім.»я ОСОБА_1 на 1/2 частку спадщини, що складається з земельної ділянки АДРЕСА_1 , загально площею 00471 га , кадастровий №:69:234:0007, цільове призначення для індивідуального житлового ,гаражного і дачного будівництва в частині посвідчення прав ОСОБА_2 на спадкове майно після смерті ОСОБА_3

- скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом від 07 червня 2021 року видане приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дурбієм А.В. , зареєстроване в реєстрі за №646 видане на ім.»я ОСОБА_1 на 1/2 частку спадщини, яка складається з житлового будинку за адресою : АДРЕСА_1 , загальною площею 60,5 м. кв., житловою площею 42,4 м.кв., допоміжних приміщень площею 16.6 м.кв., літніх неопалюваних приміщень площею 1,5 м.кв в частині посвідчення прав ОСОБА_2 на спадкове майно після смерті ОСОБА_3

- визнати позивача ОСОБА_1 власником частки спадщини у спадковій справі №01/2012 від якої відсторонений судом відповідач ОСОБА_2 ;

- виселити ОСОБА_2 , а також осіб, які з ним проживають у будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

До суду надійшло клопотання представника відповідача про залучення до участі у справі в якості законного представника відповідача - ОСОБА_5 , яке мотивоване тим, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 28 січня 2022 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , було визнано недієздатним, а його опікуном призначено ОСОБА_5 .

Протокольною ухвалою 20 січня 2023 року, до участі у справі в якості законного представника відповідача залучено ОСОБА_5 , третю особу Орган опіки та піклування Солом`янської районної державної адміністрації у м. Києві.

У січні 2023 року від СВ Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві на виконання вимог ухвали суду надійшла копія постанови про закриття кримінального провадження № 0000206.

У відзиві на позов ,законний представник відповідача - ОСОБА_5 просила відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що позивачем не доведено факту ухилення відповідача від надання матері - спадкодавцю допомоги при можливості її надання самим відповідачем, який є наразі недієздатним, а також не підтверджено того, що позивач самостійно та належним чином виконував свої зобов`язання з утримання мати, яка потребувала догляду у зв`язку похилим віком. При цьому, зауважує, що позбавлення відповідача, який є психічно хворою і недієздатною особою, права на спадкування за законом, залишить останнього без житла, що є єдиним місцем для його проживання.

До суду 15 березня 2023 року від КНП "КМКЛ № 2" на виконання вимог ухвали надійшли належним чином завірені копії медичної документації ОСОБА_3 , яка перебувала на лікуванні в КНП "КМКЛ № 2" з 22 грудня 2011 року по 06 березня 2012 року.

На виконання вимог ухвали суду, 17 квітня 2023 року надійшов лист від ПП "Клініка "Медіком ", в якому зазначено, що у медичному центрі відсутня інформація щодо звернення громадянина ОСОБА_1 до медичного закладу ПП " Клініка "Медіком " у період з 01 січня 1990 року по 01 березня 2013 року.

Третя особа, орган опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, подали до суду декілька заяв з невизнанням позову та проханням відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. При цьому, посилаються на те, що відповідач є особою з інвалідністю 1 Б групи з 05 грудня 2022 року, загального захворювання безстроково. Потребує стороннього догляду, нагляду та допомоги, реабілітаційного центру, спостереження психіатра, лікування в психоневрологічному диспансері. З 28 січня 2022 року (визнання недієздатною особою) перебуває на обліку в органі опіки та піклування. Відповідно до п.п.4, 5 ст. 1268 ЦК України, малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу (відмова від спадщини). До органу опіки та піклування з відповідною заявою ніхто не звертався. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Таким чином, враховуючи, що відповідач є недієздатною особою, він вважається таким, що прийняв спадщину, тому відсутні підстави для позбавлення його права спадкування за законом.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 06 лютого 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи , які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України сторони були своєчасно повідомлені про день та час розгляду справи на 04 квітня 2024 року, 13 червня 2024 року за адресами, які були зазначені в матеріалах справи. Заяв щодо зміни місця проживання або місцезнаходження від сторін не надходило. Представники апелянта приймав участь у розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_3 , мати позивача та відповідача, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивачем 11 жовтня 2019 року було подано заяву приватному нотаріусу про прийняття спадщини, в якій він зазначив, що після смерті його матері - ОСОБА_3 , залишилося нерухоме майно, яке складається з земельної ділянки та розташованого на ній будинку з прибудинковими спорудами за адресою : АДРЕСА_1 .

Постановою приватного нотаріуса Дурбій А.І. від 22 жовтня 2019 року № 1/02-31 відмовлено у вчиненні нотаріальних дій в частині оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме спадкове майно, яка була обґрунтована тим, що спадкодавець ОСОБА_3 не прийняла спадщину після смерті її чоловіка - ОСОБА_4 .

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2020 року у (справа № 760/34248/20 )встановлено юридичний факт прийняття спадщини ОСОБА_3 після смерті її чоловіка - ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач ОСОБА_1 07 червня 2021 року отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, спадкоємцями майна ОСОБА_3 зазначеного у цьому свідоцтві, є її сини - ОСОБА_6 на 1/2 частку спадщини, та ОСОБА_7 на 1/2 частку спадщини.

При цьому, спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 . загальною площею 0,0471 га, кадастровий №:69:234:0007, цільове призначення - для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва, що на підставі Державного Акту на право приватної власності на землю IV-KВ № 134641, виданого Київською міською радою 25 березня 1999 року, належала ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкоємцем якого була його дружина - ОСОБА_3 , яка прийняла спадщину (згідно з рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 02 грудня 2020 року у справі № 760/34249/19), але не оформила своїх прав.

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 07 червня 2021 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дурбій А.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 646, спадкоємцями зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є її сини - ОСОБА_6 на 1/2 частку спадщини, та ОСОБА_7 на 1/2 частку спадщини.

Спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається з житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 60,5 кв.м, житловою площею 42,4 кв.м, допоміжних (підсобних) приміщень площею 16,6 кв.м, літніх неопалювальних приміщень 1,5 кв.м, що на підставі Договору на право будівництва будинку і безстрокове використання земельної ділянки, посвідченого ОСОБА_8 , державним нотаріусом 2-ї Києво-Святошинської державної нотаріальної контори 17 листопада 1954 року за реєстровим номером 5591, зареєстрованого КП "Київське міське бюро технічної інвентаризації" 21 березня 1996 року за № 39687, належав ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкоємцем якого була його дружина ОСОБА_3 , яка прийняла спадщину (згідно з рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 02.12.2020 року у справі № 760/34249/19), але не оформила своїх прав.

Обидва свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частку в праві власності земельну ділянку та житловий будинок отримав ОСОБА_1 .

Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, посилався на те, що наявні всі підстави для усунення відповідача ОСОБА_1 від права на спадкування за законом після померлої ОСОБА_3 , оскільки, незважаючи на достатньо заможне матеріальне становище, відповідач ухилявся від виконання своїх обов`язків сина відносно матері-спадкодавця, яка, з огляду на свій вік, перебувала у безпорадному стані та беззаперечно потребувала стороннього догляду та допомоги.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (статті 1216, 1217 ЦК України).

Згідно з абз. 2 ч. 3 ст. 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Разом з тим, як зауважив Верховний Суд у своїй постанові від 01 лютого 2022 року( справа № 759/18917/17), стандарт доказування залежить від специфіки обставин, які необхідно довести у конкретній справі, тому доводи касаційної скарги оцінює з урахуванням предмета доказування у цій справі, встановлених судами обставин та їх правової оцінки відповідно до наданих сторонами доказів.

При цьому, у справах про усунення від права на спадкування, відповідно до ч.5 ст. 1224 ЦК України, суд має встановити сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності в сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Безпорадним необхідно розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, суд має з`ясувати, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Суд першої інстанції не взяв до уваги пояснення дружини позивача ОСОБА_9 та його куми ОСОБА_10 , з огляду на те, що їх пояснення ґрунтуються на позовних вимогах та їх зацікавленість у результаті розгляду справи.

Пояснення свідка ОСОБА_11 не впливають на доказування щодо предмету спору.

Будь-яких інших належних та допустимих доказів щодо наявності підстав для усунення ОСОБА_2 від права на спадкування за законом після смерті матері, позивач ОСОБА_1 не надав ні суду першої інстанції, ні до апеляційної скарги .

У свою чергу, відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦК України).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Виходячи із засад ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до положень ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути : визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків, відшкодування моральної шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За змістом вказаної норми особа, яка вважає, що її право порушене, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який, як правило, визначається спеціальним законом (Цивільний Кодекс чи інший акт цивільного законодавства), що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Відсутність порушеного права , чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту, способам ,визначеним законодавством є підставою для відмови у позові.

Враховуючи ,що усупереч вищенаведених положень законодавства, позивач не надав належних, допустимих та безспірних доказів на підтвердження одночасного настання всіх передбачених ч. 5 ст. 1224 ЦК України обставин, а саме: факт ухилення відповідача від надання допомоги матері, винної поведінки останнього (зокрема, відмова від надання допомоги матері), постійну потребу спадкодавця у допомозі саме відповідача , суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні вимог про усунення ОСОБА_2 від права на спадкування . Інші вимоги є похідними від первинної вимоги , а відтак задоволенню не підлягають.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов`язує можливість прийняття судового рішення про скасування оскаржуваного рішення.

Відповідно до вимог ст.375 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України ,колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні

Керуючись ст..ст. 365, 367,369,374,375,381 - 384 ЦПК України, суд,-

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 06 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено 18 червня 2024 року.

Головуючий: М.В. Мережко

Судді: Н.В. Поліщук

В.В. Соколова