Номер провадження: 22-ц/813/1285/24
Головуючий у першій інстанції Абухін Р. Д.
Доповідач Карташов О. Ю.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Карташова О.Ю.

суддів: Коновалової В.А., Стахової Н.В.

за участю секретаря судового засідання Мокан В.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Форманюк Олена Миколаївна

на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 24 лютого 2023 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним.

Позивач мотивує вимоги, посилаючись на ч. 1 ст. 229 ЦК України та зазначив, що укладаючи договір дарування від 16 грудня 2008 року на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 припустився помилки.

Наміру укладати договір дарування не мав, вважав що укладає договір довічного утримання, тому помилився в реальних наслідках укладеного правочину. Він є особою похилого віку, не володіє українською мовою, погано чує, нотаріусом вголос договір не зачитано, перекладу на зрозумілу йому мову нотаріус не здійснила.

Просив суд визнати недійсним договір дарування від 16.12.2008 року на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом ОМНО Абусовою Г.Р. та зареєстрованим в реєстрі за № 3211 від 16.12.2008 року.

Скасувати рішення про реєстрацію 2/3 частки власності квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 , реєстраційний номер 23000287 проведену 18.12.2008 року на підставі договору дарування 2/3 квартири від 16.12.2008 року.

Встановити, що рішення суду є підставою для поновлення державної реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 на 2/3 квартири АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності на спадщину, виданого 13.05.2008 року Другою ОДНК, зареєстрованого в реєстрі за № 1-2029.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 24 лютого 2023 року ухвалено у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 07 липня 2021 року.

Скасувати заборону ОСОБА_2 та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії щодо розпорядження та реалізації 2/3 частин квартири АДРЕСА_2 .

Скасувати заборону державним реєстраторам прав на нерухоме майно, а також іншим суб`єктам на яких покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно вчиняти реєстраційні дії (реєстрацію прав та їх обтяжень) 2/3 квартири АДРЕСА_2 .

Суд першої інстанції керувався тим, що недоведеність, а отже відсутність порушення права позивача, тягне за собою відмову у його захисті судом і, відповідно, має наслідком відмову у позові.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Форманюк О.М. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24.02.2023 року скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

На підставі ч. 1 ст. 229 ЦК України, у зв`язку із допущенням помилки під час укладення правочину, визнати недійсним Договір дарування від 16 грудня 2008 року на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений Приватним нотаріусом Абусовою Г.Р. Одеського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за № 3211 від 16.12.2008 року, державна реєстрація якого відбулася 18.12.2008 року.

Скасувати рішення про реєстрацію 2/3 частки власності квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 , реєстраційний номер 23000287 проведену 18,12.2008 року на підставі договору дарування 2/3 квартири від 16.12.2008 року.

Встановити, що рішення суду є підставою для поновлення державної реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 на 2/3 квартири АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 13.05.2008 року Другою Одеською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за № 1-2029.

Стягнути з відповідача судові витрати по справі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що апелянт не погоджується з висновками суду першої інстанції і вважає, що суд помилково зазначив в своєму рішенні, що Позивач власноручно виконав підпис у договорі дарування, розуміючи, що укладається саме такий вид договору, а нотаріус визначився щодо його волі, роз`яснив зміст договору та наслідки укладення договору дарування.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Щодо відзиву на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Счастлівцева Л.В., зазначив, що скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав, просить скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Пояснення учасників справи

У судовому засіданні, ОСОБА_1 та адвокат Форманюк О.М. надали усні пояснення по суті справи, доводи скарги підтримали, зазначивши при цьому, що рішення суду першої інстанції є помилковим, а також прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Представник позивача ОСОБА_2 адвокат Счастлівцева Л.В. у судовому засіданні надала пояснення, в яких зазначила, що суд першої інстанції правомірно вирішив цей спір, правильно застосувавши норми матеріального й процесуального права.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Колегія суддів вважає, що таким вимогам закону, оскаржене рішення відповідає в повній мірі.

Фактичні обставини справи, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить апеляційний суд

При вирішенні спору, судом першої інстанції застосовані релевантні норми права.

Так, відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не може бути підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

У той же час за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно (стаття 744 ЦК України).

За змістом статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Ураховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних, допустимих доказів наявність обставин, які вказують на обман або помилку, - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ці обставини дійсно мають істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоровая та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживання в спірній квартирі після укладення договору дарування.

Лише у разі встановлення цих обставин норми статей 203 та 717 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-202цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-93цс16; від 27 квітня 2016 року у справі № 6-372цс16.

26 жовтня 2022 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 947/32485/20, провадження № 61-7209св22 досліджував питання щодо помилки про природу правочину, як підстава для визнання його недійсним.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Тлумачення вказаної норми дозволяє стверджувати, що: під помилкою розуміється неправильне, помилкове, таке, що не відповідає дійсності уявлення особи про природу чи елементи вчинюваного нею правочину. Законодавець надає істотне значення помилці щодо: природи правочину; прав та обов`язків сторін; властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність; властивостей і якостей речі, які значно знижують можливість використання за цільовим призначенням. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним на підставі статті 229 ЦК України повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також те, що вона має істотне значення; під природою правочину слід розуміти сутність правочину, яка дозволяє відмежувати його від інших правочинів. Причому природа правочину охоплюватиме собою його характеристику з позицій: а) оплатності або безоплатності (наприклад, особа вважала, що укладає договір довічного утримання, а насправді уклала договір дарування); б) правових наслідків його вчинення (наприклад, особа вважала, що укладає договір комісії, а насправді це був договір купівлі-продажу з відстроченням платежу); помилка, яка істотним чином впливає на формування волі сторони правочину, повинна існувати на момент його вчинення. Схематично вплив обставин, які мають істотне значення можливо відобразити таким чином: «немає істотної помилки - відсутнє вчинення правочину». Незнання закону не включено до переліку помилок, яким надається істотне значення. Це по суті є відображенням ще римського принципу ignorantia juris nocet (з лат. - незнання закону шкодить); поза віднесенням до обставин, які можуть бути розцінені як такі, що мають істотне значення, знаходиться мотив правочину. Мотив правочину - це стимул його вчинення і дозволяє встановити, чому саме особа вчинює правочин. Тому мотив, за яким вчинено правочин, правового значення не має. Хоча й законодавець і вказує на допустимість надання мотиву правочину значення істотної помилки у випадках, встановлених у законі. Проте таких випадків на рівні норми закону законодавець не передбачив.

Згідно договору дарування від 16.12.2008 року ОСОБА_1 подарував ОСОБА_2 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 , про що приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Абусовою Г.Р. посвідчений договір, який зареєстровано в реєстрі за № 3211.

У даному договорі дарування зазначено, що сторони діяли вільно, цілеспрямовано, свідомо і добровільно, розумно та на власний розсуд, будь-якого примусу як фізичного, так і психічного, не порушуючи прав третіх осіб, бажаючи реального настання правових наслідків обумовлених в цьому договорі, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, усвідомлюючи значення своїх дій та керуючи ними, не помиляючись щодо обставин обумовлених у договорі, діючи без впливу обману та попередньо ознайомлені нотаріусом з приписами цивільного законодавства, що регулюють укладений договір.

У пунктах 7, 8 договору визначено, що вимоги законодавства щодо змісту й правових наслідків правочину, що укладається, сторонам роз`яснено. Сторони підтверджують, що цей договір не носить характеру уявного чи удаваного правочину. Сторони стверджують, що не обмежені в праві укладати правочин, не визнані у встановленому законом порядку недієздатними повністю або частково, не страждають на захворювання, що перешкоджають усвідомлення ними суті цього договору.

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування . Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ч. 1 ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ч. 3 ст. 89 ЦПК України суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що позивачем не надано належних та достатніх доказів на підтвердження тих обставин, що при укладенні оспорюваного договору дарування від 16 грудня 2008 року він помилився щодо природи укладеного договору.

Так, судом встановлено, що на час укладення договору ОСОБА_1 хронічних захворювань, не мав, доказів того, що його фізичний та психічний стани не дозволяли об`єктивно оцінювати наслідки вчиненого правочину не надав.

Позивач власноручно виконав підпис у договорі дарування, розуміючи, що укладається саме такий вид договору, а нотаріус визначився щодо його волі, роз`яснив зміст договору та наслідки укладення договору дарування.

При цьому, доводи позивача про те, що нотаріусом порушено пункт 6 глави 9 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, оскільки нотаріус уголос не прочитав їй текст спірного договору дарування, є безпідставними.

Колегія суддів наголошує, що обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину.

Тому, суд слушно зазначив, що та обставина, що позивач деякий час продовжував проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування, не є безумовною підставою для висновку, що, укладаючи оспорюваний договір дарування, він помилився щодо природи цього правочину. Такі висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 06 березня 2019 року у справі № 697/654/16-ц (провадження № 61-17458св18, від 03 лютого 2022 року у справі № 520/8118/17 (провадження № 61-10855св21).

Також, судом встановлено, що на час укладання договору дарування ОСОБА_1 на праві приватної власності належав будинок за адресою АДРЕСА_3 , проте 09.04.2021, під час розгляду справи судом, відчужений останнім на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

В 2021 році позивачем було укладено два нотаріально посвідчені договори, спрямовані на відчуження будинку та земельної ділянки (т. 1 а.с.70-72, а.с.73-76), які належали позивачу від прийняття спадщини від 26.09.2008 року.

Таким чином, квартира АДРЕСА_1 , на час укладення договору дарування, не є єдиним житлом для позивача.

У справі, що переглядається не заявлені вимоги щодо виселення позивача з вказаної квартири.

Отже, доводи апеляційної скарги, що пред`явлений позов є втручанням в право ОСОБА_1 на користування житлом на увагу не заслуговують.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення суду ухвалено у відповідності до вимог матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Апеляційний суд зауважує, що Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі RuizTorija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Щодо заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 07 липня 2021 року.

У відповідності до ч. 1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Частиною 9 ст. 158 ЦПК України передбачено, що у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Оскільки судом першої інстанції ухвалено рішення щодо повної відмови у задоволенні позову, суд виходячи з положень ч. 9 ст. 158 ЦПК України, дійшов правомірного висновку про скасування заходів забезпечення позову.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Форманюк Олена Миколаївна,залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду міста Одеси від 24 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий О.Ю. Карташов

Судді В.А. Коновалова

Н.В. Стахова