КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 760/5895/20
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/3041/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Слюсар Т.А.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною Рисюка Павла Васильовича в інтересах Департаменту патрульної поліції на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 14 листопада 2023 року у складі судді Кушнір С.І.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Департаменту патрульної поліції, третя особа: Державна казначейська служба України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

У березні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції, третя особа: Державна казначейська служба України про відшкодування матеріальної 11 526 грн 35 коп та 5000 грн моральної шкоди.

Вимоги обґрунтовував тим, що 24 листопада 2019 року о 22 год. 22 хв. інспектором УПП в Хмельницькій області Подолянським І.Р. було винесено постанову серії ЕАК №1788146, відповідно до якої позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення за те, що керуючи автомобілем марки BMW X5, днз НОМЕР_1 порушив правила обгону, а саме здійснив обгін ближче за 100м перед пішохідним переходом поза населеним пунктом.

Не погоджуючись із винесеною постановою, позивач звернувся у суд із адміністративним позовом, за наслідками розгляду якого рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03.01.2020 позов задоволено. Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК №1788146 від 24.11.2019, а провадження по справі закрито за відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення.

Зазначає, що внаслідок незаконного притягнення його до адміністративної відповідальності, йому було заподіяно моральну шкоду, яка полягає у моральних переживаннях, порушенні нормальних життєвих стосунків те, що свідками подій були його діти. Зазначені обставини потягли за собою вимушені зміни у його житті, порушенні нормальних життєвих зв`язків, змінився звичайний для нього спосіб життя.

Окрім цього, він вимушений був двічі звертатися за професійною правовою допомогою та витрачати власні кошти, пальне, у зв`язку з чим просив на відшкодування матеріальної шкоди стягнути понесені ним витрати, в сумі 11 526 грн 35 коп.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 14 листопада 2023 року позов задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України на корить ОСОБА_2 компенсацію моральної шкоди, в сумі 1 000 грн, судовий збір, у сумі 840 грн 80 коп та витрати на правничу допомогу, в сумі 200 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник Департаменту патрульної поліції просить рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 200 грн та моральної шкоди в сумі 1 000 грн скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити, остільки під час вирішення спору про відшкодування моральної шкоди судом неправильно застосовано норми матеріального права.

Зазначав, що суд, приймаючи рішення, керувався взаємовиключними положеннями ст. 1174 ЦК та ст. 1176 ЦК України. У відсутність рішення суду про визнання дій працівника поліції неправомірними, суд необґрунтовано визнав доведеним факт заподіяння позивачу моральних страждань, в той час як у матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження указаних обставин.

Окрім цього, суд ухвалив рішення про стягнення моральної шкоди з державного бюджету, проте Державу Україна до участі у справі в якості відповідача притягнуто не було.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

За положенням ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Установлено, що 24.11.2019 інспектором УПП в Хмельницькій області ДПП Національної поліції України Подолянським І.Р. була винесена постанова по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАК №1788146 від 24.11.2019 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 425 грн, за те, що він 24.11.2019 о 22 год 22 хв, керуючи автомобілем BMW X5, днз НОМЕР_1 , здійснив обгін ближче ніж за 100 м перед пішохідним переходом поза населеним пунктом, чим порушив п. 14.6 (в) ПДР.

Між тим, рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03.01.2020 у справі №727/12313/19 постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАК №1788146 від 24.11.2019, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 122 КУпАП, - скасовано, провадження у справі про адміністративне правопорушення, закрито з підстав відсутності в діях позивача складу адміністративного правопорушення (а.с. 19-21).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову про відшкодування моральної шкоди, районний суд виходив з того, що ОСОБА_2 доведений факт наявності моральної шкоди, що завдана йому провадженням у справі про адміністративне правопорушення та полягає у приниженні честі, гідності, моральних переживаннях, порушенні нормальних життєвих стосунків, а тому з урахуванням тривалості проваджень у справах про адміністративне правопорушення, вимог розумності та справедливості, відшкодуванню підлягає на користь позивача моральна шкода в розмірі 1000 грн, яка буде належною та достатньою для її відшкодування.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон № 266/94-ВР) визначено, що відшкодуванню підлягає шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 2 зазначеного Закону, право на відшкодування шкоди у розмірах і у порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення.

Згідно з пунктом 5 статті 3 Закону у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 09 червня 2021 року в справі № 726/837/20 зазначено, що у справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди.

Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18) зроблено висновок про те, що на підставі пункту 2 частини першої статті 1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" у особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження.

Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, вказані висновки відповідають частині першій статті 1176 ЦК України.

У справі, яка розглядається, підставою для відшкодування шкоди є рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03.01.2020 про скасування постанови про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності й накладення стягнення у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.122 КУпАП.

Отже, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

Судом правомірно встановлено, що наслідок неправомірних дій органу поліції позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що його притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, остільки такі дії призвели до моральних переживань, порушенні нормальних життєвих стосунків.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок про те, що моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

З урахуванням викладеного та обставин, встановлених при розгляді вказаної справи колегія суддів, вважає, що встановлений судом розмір моральної шкоди, у сумі 1000 грн відповідає характеру, обсягу та тривалості моральних (немайнових) страждань, пов`язаних з незаконним притягненням позивача до адміністративної відповідальності.

Установлений судом розмір матеріальної шкоди районним судом належно мотивовано.

Доводи апеляційної скарги про неправильне вирішення судом складу учасників справи та те, що жодним рішенням не встановлено протиправності дій працівників поліції, ретельно перевірялися судом першої інстанції, вони отримали належну оцінку у рішенні й обґрунтовано визнані безпідставними.

Так, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно та надає підстави до відшкодування моральної шкоди, незалежно від вини.

Аналогічні правові висновки щодо застосування норм права в подібних правовідносинах викладені, зокрема в постановах Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі №686/16847/17 (провадження №61-11590св18), від 22 липня 2020 року у справі №303/7352/18 (провадження №61-20524св19), від 02 вересня 2020 року у справі №591/1001/17 (провадження №61-39927св18), від 09 червня 2021 року у справі №726/837/20 (провадження №61-2647св21) та від 07 вересня 2022 року у справі №289/2110/21 (провадження №61-5136св22).

У постанові Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 705/4489/20 (провадження № 61-2214св23 ) зазначено : «Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17 (провадження № 14-514цс19) (пункти 63, 64), від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) (пункт 71) зазначено, що у справах про відшкодування шкоди державою остання бере участь як відповідач через той орган, діянням якого завдано шкоду.

Залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515цс19) (пункт 44))».

Отже, держава здійснює свої прави та обов`язки через органи державної влади, а незалучення до участі у справі Державну казначейську службу не впливає на правильність визначення складу відповідачів.

За таких обставин, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про необхідність залучення до участі у справі в якості відповідача Державу Україна.

Разом з тим, твердження апеляційної скарги про неправильне застосування судом положень матеріального права заслуговують на увагу.

Так, розглядаючи спір, районний суд помилково застосував положення статті 1174 ЦК України, так як до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц, провадження № 14-2 цс 21), постанови Верховного Суду від 16 лютого 2022 року у справі № 522/10241/19 (провадження № 61-18178 св 21).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає зміні у мотивувальній частині з її викладенням у редакції цієї постанови.

У решті рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Рисюка Павла Васильовича в інтересах Департаменту патрульної поліції задовольнити частково.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 14 листопада 2023 року змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: