Справа № 346/847/24
Провадження № 2/346/826/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2024 р.м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області, у складі головуючого - судді Коваленка Д.С., секретар судового засідання: Гломба А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні залу судових засідань Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до П`ядицької сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до П`ядицької сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання за нею права власності на нерухоме майно у порядку спадкування, а саме: житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований в АДРЕСА_1 .

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 13 березня 2024 року суд відкрив провадження у справі, призначив підготовче судове засідання та витребував матеріали спадкової справи.

Ухвалою суду від 22 квітня 2024 року підготовче провадження у справі було закрите і справу було призначено до розгляду по суті на 06 червня 2024 року.

Стислий виклад позицій учасників справи.

Аргументи позивача. Її баба ОСОБА_6 була головою колгоспного двору, а вона його членом. Проте після припинення його існування, оскільки вони не втратили своєї частки у його майні, вони стали співвласниками нерухомого майна у вигляді житлового будинку та господарських будівель і споруд, розташованих у АДРЕСА_1 . Однак, 25 січня 2007 року з метою оформлення права на спадщину вона звернулась до нотаріуса, який відмовив їй у видачі свідоцтва про право на вказану спадщину, оскільки частки померлого голови колгоспного двору та інших його членів у майні колгоспного двору не виділено. У зв`язку із чим, позивач просить визнати за нею право власності на спадкове майно.

Позиція відповідачів. Просили справу розглядати без їх участі та винести рішення відповідно до вимог чинного законодавства України.

Оцінка суду щодо фактів.

ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_7 , батьками якої, згідно свідоцтва про народження, були ОСОБА_8 та ОСОБА_6 (а.с.18).

24 листопада 1962 року ОСОБА_7 уклала шлюб з ОСОБА_3 та змінила своє прізвище з « ОСОБА_9 » на « ОСОБА_10 » (а.с. 20).

ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася ОСОБА_11 , батьками якої, згідно свідоцтва про народження, були ОСОБА_3 та ОСОБА_12 (а.с.17).

13 листопада 1982 року ОСОБА_11 уклала шлюб з ОСОБА_13 та змінила своє прізвище з « ОСОБА_14 » на « ОСОБА_15 » (а.с. 19).

25 березня 2005 року ОСОБА_6 склала заповіт, яким все її майно, майнові права та обов`язки які належать їй на момент складання заповіту, а також майно, майнові права та обов`язки, які належатимуть їй у майбутньому заповіла ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 119)

За даними обласного комунального підприємства «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» (виписки з інвентаризаційних матеріалів), а також технічного паспорту, житловий будинок та господарська будівля, розташовані у АДРЕСА_1 , мають такий склад: житловий будинок (літера за планом - А); літня кухня (літери за планом Б,В); гараж (літера за планом Б1); стодола (літера за планом Г); стайня (літера за планом - Д); вбиральня (літера за планом - Е); навіс (літера за планом - Є); огорожа (літера за планом - №1-2); криниця (літера за планом - №3). Разом з цим відповідно до вищевказаної виписки зазначений житловий будинок належав ОСОБА_6 , яка була головою колгоспного двору. Право власності, видане 06.07.1989 року виконкомом Коломийської районної ради на підставі рішення № 125 від 14.06.1989 року. (а.с. 37,44-47).

25 січня 2007 року, з огляду на свідоцтво про смерть, ОСОБА_6 померла (а.с.14). Також 22 травня 2020 року та ІНФОРМАЦІЯ_4 померли ОСОБА_12 та ОСОБА_3 (а.с. 15,16).

Водночас, за даними довідки Пядицької сільської ради, станом на 01 липня 1990 року в колгоспному дворі (у АДРЕСА_1 ) були зареєстровані ОСОБА_6 , 1923 року народження яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 ; ОСОБА_3 , 1939 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 ; ОСОБА_12 , 1943 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_2 , 1979 року народження, ОСОБА_3 , 1965 року народження, ОСОБА_1 , 1963 року народження, ОСОБА_4 , 1984 року народження, ОСОБА_5 , 1985 року народження, а на момент смерті ОСОБА_6 в вказаному будинку були зареєстровані: ОСОБА_12 , 1943 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_3 , 1939 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_2 , 1979 року народження, ОСОБА_3 , 1965 року народження, ОСОБА_1 , 1963 року народження, ОСОБА_13 , 1958 року народження, ОСОБА_5 , 1985 року народження, ОСОБА_4 , 1984 року народження, ОСОБА_16 , 2005 року народження (а.с.21). При цьому, саме ОСОБА_6 була головою вказаного колгоспного двору. Заповіт від імені померлої ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 посвідчувався виконкомом Великокамянської сільської ради за реєстром № 176 від 25.03.2005 року який не змінювався і не скасовувався (а.с.21).

Проте, постановою від 20 жовтня 2023 року, державний нотаріус Коломийської державної нотаріальної контори Мануляк І.В. відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зокрема на житловий будинок та господарські будівлі і споруди, розташовані у АДРЕСА_1 , оскільки частки померлого голови колгоспного двору та інших його членів у майні колгоспного двору не виділено (а.с.24).

Оцінка суду щодо правовідносин учасників.

Із встановлених обставин вбачається вступ позивача у цивільно-правові відносини щодо власності в межах яких, виник спір щодо набуття позивачем права власності на нерухоме майно, у порядку спадкування, на яке претендує відповідач.

Оцінка суду щодо права позивача.

Положеннями статті 41 Конституції України гарантується право кожного володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (який набув чинності для України 11 вересня 1997 року) також передбачає право кожної фізичної особи мирно володіти своїм майном.

З огляду на положення частини 1 статті 181 та 182 Цивільного кодексу України, житловий будинок та господарські будівлі і споруди, розташовані у АДРЕСА_1 , слід розглядати як нерухому річ, право власності на яку, а також його виникнення, перехід і припинення підлягає державній реєстрації.

Законом, який регулює відносини пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень є Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IV.

Статтею 3 цього закону передбачено, що державна реєстрація прав є обов`язковою, інформація про права на нерухоме майно підлягає внесенню до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Проте, частиною 4 цієї статті гарантується, що права на нерухоме майно, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. А тому, суд відзначає наступне.

З огляду на положення частини 1 статті 120 та частини 1 статті 112 ЦК Цивільного кодексу Української Радянської Соціалістичної Республіки (який діяв на території нинішньої України з 01 січня 1964 року до 01 січня 2004 року, а тому підлягає застосуванню, - надалі за текстом ЦК УРСР), майно колгоспних дворів належало його членам на праві сумісної власності, а членами дворів могли бути два і більше громадян.

При цьому, в силу положень вказаного ЦК УРСР та «Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР» (що була затверджена Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та діяла по 19 січня 1996 року), на той час законодавство не передбачало обов`язкової реєстрації прав власності на майно колгоспних дворів. Проте одним із документів, який в силу положень пункту 7 Розділу ІІ зазначеної Інструкції та додатку до неї вважався правовстановлюючим, було свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння, під яким розумілось два і більш будинків з приналежними до них надвірними будівлями (чи без таких), що розташовані на одній земельній ділянці під одним порядковим номером по вулиці, провулку, площі.

А встановлені судом факти прямо вказують на те, що майно колгоспного двору, в якому головою була померла баба позивача: ОСОБА_6 , являло собою домоволодіння, що складалось з житлового будинку (літера за планом - А); літня кухня (літери за планом Б,В); гараж (літера за планом Б1); стодола (літера за планом Г); стайня (літера за планом - Д); вбиральня (літера за планом - Е); навіс (літера за планом - Є); огорожа (літера за планом - №1-2); криниця (літера за планом - №3). І саме вона, на праві власності, володіла вказаним майном, як голова колгоспного двору.

Тож суд одразу констатує, що він вважає встановленим факт належності ОСОБА_6 (яка померла ІНФОРМАЦІЯ_9 ) свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, що виданий 06.07.1989 року виконкомом Коломийської районної ради на підставі рішення № 125 від 14.06.1989 року, щодо житлового будинку та господарських будівель і споруд, розташованих у АДРЕСА_1 .

І також суд констатує, що йому не надано будь-яких доказів того, що набуте ОСОБА_6 , право власності на зазначене майно колгоспного двору було припинено будь-яким чином до 15 квітня 1991 року (а.с.1-148).

Тільки позивачка стала єдиним спадкоємцем права на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами і відповідно саме вона успадкувала це право ставши одноособовим його власником, яке не визнає нотаріус і на яке претендують відповідачі. Оскільки проживала на момент смерті з померлою, а остання склала щодо позивачки заповіт. Тож, право позивача на отримання спадщини підлягає судовому захисту.

З огляду на положення частини третьої статті 8, частини четвертої статті 13 та частини першої статті 55 Конституції України, держава гарантує будь-якому суб`єкту права власності можливість звернутись до суду за захистом цього права. А згідно з статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, у спосіб, визначений законами України.

Тож суд враховує, що в силу пункту 1 частини 2 статті 16 ЦК України, способом захисту цивільного права може бути і його визнання судом. При цьому, з огляду на положення статті 392 цього ж кодексу, позов про визнання права власності може бути подано власником майна, якщо це право не визнається будь-якою іншою особою.

Отже враховуючи викладене, та те, що на право приватної власності позивача претендують відповідачі, у випадку не прийняття ним спадщини або не визнання цього судом, обраний позивачем спосіб захисту слід визнати належно обраним, а позовні вимоги доведеними, і тому такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Таким чином, керуючись статтями 1-113,217-250,258-259,263-268,272-273,351-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до Пядицької сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ), у порядку спадкування, право власності на житловий будинок та господарські будівлі і споруди, розташовані у АДРЕСА_1 , у складі: житловий будинок (літера за планом - А); літня кухня (літера за планом - Б); гараж (літера за планом - Б1); літня кухня (літера за планом - В); стодола (літера за планом - Г); стайня - (літера за планом - Д); вбиральня - (літера за планом - Е); навіс (літера за планом - Є); огорожа (№1-2); криниця - (№3).

Рішення набирає законної сили після закінчення тридцяти денного строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня складання цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 17 червня 2024р.

Суддя: Коваленко Д. С.