Справа № 550/1270/23
Провадження № 2-з/643/3/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.01.2024

17 січня 2024 року м. Харків

Суддя Московського районного суду м. Харкова Сугачова О.О. розглянувши без повідомлення учасників справи заяву представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову в цивільній справі за позовною заявоюОСОБА_1 в особі представника адвоката Хлистун Ірини Миколаївни, до ОСОБА_3 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини,

в с т а н о в и в:

У провадженні Московського районного суду м. Харкова перебуває цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Хлистун Ірини Миколаївни, до ОСОБА_3 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини.

Представником позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 подано заяву про забезпечення позову, якою остання просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом встановлення заборони відповідачці ОСОБА_3 в порушення параграфу 24 Закону про міграцію Німеччини виїжджати до інших країн без письмового дозволу Федерального Відомства з питань міграції та біженців та Центру працевлаштування Територіального пункту Південного округу Еннепе-Рур, а також без письмового повідомлення для погодження виїзду дітей батька, ОСОБА_1 за мінімум 10 днів до очікуваної поїздки; шляхом зобов`язання відповідачки ОСОБА_3 , для збереження сімейних зв`язків та прав дітей, на контракт із батьком дитини забезпечити щоденний відеозв`язок через мережу інтернет засобами сучасного програмного забезпечення Zoom чи Viber (чи іншу за взаємною згодою).

Суд, дослідивши матеріали заяви про забезпечення позову, матеріали позовної заяви у межах вирішення заяви представника позивача про вжиття заходів забезпечення позову, дійшов до такого.

Відповідно ч. 1 ст. 151 Цивільного процесуального кодексу України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Приписами ч. 2 ст. 149 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Не може бути задоволено клопотання про забезпечення позову, якщо заявник не надав докази, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, зазначених в ч. 2 ст. 149 Цивільного процесуального кодексу України.

Розглядаючи заявлену вимогу, суд вважає, що представником позивача не наведено достатніх підстав для забезпечення позову, не обґрунтовано необхідність застосування такого виду забезпечення позову, що зазначено у заяві; не вказано, яким чином може сприяти виконанню рішення суду вказаний захід забезпечення позову; не приведено обставини та не надано документи, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Також, суд звертає увагу заявника на те, що відповідно до вимог ч. 10 ст. 150 Цивільного процесуального кодексу України, не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Оцінивши доводи заяви щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, суд вважає, що заява про забезпечення позову з огляду на зміст позовних вимог та зміст такої заяви, на цей час задоволенню не підлягає, оскільки заявником не надано жодних доказів на підтвердження наявності підстав для забезпечення позову, передбачених Цивільним процесуальним кодексом України.

Відтак, вищезазначене позбавляє дійти висновку про необхідність достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову в майбутньому може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що зазначена заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 149-153, 260 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

п о с т а н о в и в:

Відмовити у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову в цивільній справі за позовною заявоюОСОБА_1 в особі представника адвоката Хлистун Ірини Миколаївни, до ОСОБА_3 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.О. Сугачова