Справа № 643/3379/22
Провадження № 2/643/71/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.04.2024

17 квітня 2024 року м. Харків

Московський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Сугачової О.О.,

за участю секретаря Абсалямової А.Р.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові, розглянувши цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: Приватний нотаріус Харківського нотаріального округу Харківської області Кішкіна Олена Олександрівна, про визнання недійсним договору дарування нерухомого майна,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, яким просить визнати недійним договір дарування від 15.01.2022, посвідченого ПН ХМНО ОСОБА_5 , зареєстрований у реєстрі за №136, згідно умов якого ОСОБА_6 подаровано ОСОБА_4 частки квартири АДРЕСА_1 , як такий, що укладений під впливом тяжкої для позивача обставини, застосувавши наслідки недійсності правочину, передбачені ч.1 ст. 216 ЦК України; скасувати запис про право власності на частину квартири АДРЕСА_1 на ОСОБА_4 , внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ПН ХМНО ОСОБА_5 відповідно до ст.182 ЦК України, після укладання договору дарування від 15.01.2022, зареєстрованому у реєстрі №136.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач був співвласником частки квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло. На час приватизації житла та на сьогоднішній час позивач зареєстрований у вказаній квартирі та фактично мешкає, сплачує комунальні послуги. 15.01.2022 ПН ХМНО ОСОБА_5 посвідчений договір дарування, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , згідно якого позивач подарував, а відповідач прийняла у дар частку вищевказаної квартири. Між тим, позивач вважає договір дарування недійсним з підстав його здійснення під впливом тяжких для нього обставин. Так, на час вчинення правочину, позивач був і до цього часу одружений з ОСОБА_7 , з якою фактично мешкають разом у спірній квартирі, однак дружину не зміг зареєструвати через заперечення колишнього співвласника ОСОБА_8 . У дружині ОСОБА_7 від першого шлюбу є онука ОСОБА_9 , яка часто хворіє у перебуває у лікарнях, у зв`язку з чим дружина змушена присвячувати багато свого часу догляду за онукою, адже батьки останньої працюють. Відтак, після чергової хвороби онуки і виписки її з лікарні, з грудня 2021 дружина доглядала за нею і мешкала за місцем реєстрації свого сина. У грудні 2021 стан здоров`я позивача різко погіршився, у зв`язку з чим ОСОБА_1 звернувся до КНП «Міська клінічна лікарня №2», де перебував на стаціонарному лікуванні з 09 по 21 грудня 2021 з приводу діагнозу «новоутворення дистальної третини сигмо видгої кишки. Хронічний спастичний коліт, загострення. Хронічний гастродоеніт. Стеатоз печінки. Гіпертонічна хвороба ІІ степені ст.2 ст. ризик 2. Кісти нирок». За результатами лікування рекомендовано подальше лікування в онкологічному відділенні. Дізнавшись про свою хворобу, позивач зателефонував своєї дружині ОСОБА_7 і повідомив про хворобу, але остання не приїхала, т.я. доглядала за своєю онукою. Образившись на неї та перебуваючи у пригніченому стані, а також перебуваючи без сторонньої допомоги, позивач зателефонував доньці колишньої дружини ОСОБА_10 , яка погодилась турбуватись під час хвороби. Відповідачка стала відвідувати мене у лікарні, купувати ліки, а після закінчення лікування відвезла до колишньої дружини, де позивач залишився проживати. На цей час вже стало відомо про встановлене онкологічне захворювання та необхідність операції. Хвороба супроводжувалась сильними болями через що позивач перебував у депресивному та у край тяжкому стані. Саме у той час, 15.01.2021 позивач з ОСОБА_4 тролейбусом кудись поїхали, і ОСОБА_1 вважав, що до лікарні, але згодом виявилось, що до нотаріуса. Перебуваючи у нотаріуса позивачу запропонували підписати договір, що останній зробив механічно, без вникнення до змісту документу, а у подальшому відповідачка повідомила, що підписаний договір дарування. Спочатку позивач не придав значення, адже на той час його фізичний та психологічний стан був дуже тяжким внаслідок онкологічного захворювання, думок про майбутню операцію тощо. 25.01.2022 у КНП «Обласний онкологічний центр» було проведено операцію з приводу онкології та позивач перебував на стаціонарному лікуванні до 07.02.2022. Після закінчення лікування колишня дружина ОСОБА_11 та її донька ОСОБА_4 припинили цікавитись та опікуватися позивачем, тому повернувся до дому та про нього сала піклуватися дружина ОСОБА_7 . Згодом стан здоров`я позивача покращився, а через те, що не знайшов правовстановлюючих документів на квартиру, що єдиним житлом, зателефонував відповідачці з проханням надати документи, однак остання відмовилась, повідомивши, що був підписаний договір дарування квартири на її користь.

Відповідач, в особі представника адвоката Лопатюк Ю.Л., скористався правом надання відзиву на позовну заяву, яким не погоджується з доводами та викладеними обставинами позивача.

Заперечення відповідача мотивовані тим, що, підставами визнання недійсним договору дарування позивач визначає, як правочин вчинений під впливом тяжкої обставини, однак таке твердження не відповідає дійсності. Так, в даному випадку, ОСОБА_1 мав повний обсяг дієздатності на вчинення оспорюваного правочину, мав вільне волевиявлення на його укладання та розумів наслідки своїх дій. Адже, договір дарування №136 від 15.01.2022 посвідчений нотаріусом у приміщенні нотаріальної контори з дотриманням усіх правил та порядку вчинення нотаріальних дій. ОСОБА_1 повідомлено, що саме за правочин він вчиняє, нотаріусом встановлено, що на час підписання договору дарування відповідач позивач перебував при здоровому глузді, ясній пам`яті та діючи добровільно, розуміючи значення своїх дій та правові наслідки укладеного договору, про що свідчить власноруч підписаний договір ОСОБА_1 . Крім того, разом з відповідачем та позивачем до нотаріуса приходив брат відповідачки ОСОБА_8 . На обґрунтування тяжкої обставини позивач вказує на часті хвороби онуки ОСОБА_9 та його онкологічне захворювання, однак вказані обставини не можна віднести до категорії тяжких обставин, як такі, що вплинули на укладання оспорюваного правочину. Так, позивач довгий час не проживав разом зі своєю дружиною та онукою, не піклувався про здоров`я останньої, а том посилання на хворобу онуки, ка вплинула на укладання правочину, як тяжка обставина, є безпідставною. Онука дружини знаходилась на стаціонарному лікуванні з 04.01.2021 по 22.01.2021, що відбулося за рік оспорюваних подій, із медичної документації вбачається діагноз бронхіт. На час укладання договору дарування онука не перебувала на лікуванні, не проживала разом з позивачем, а тому такі обставин не мали жодного психологічного навантаження. Далі, з 09.12.2021 по 21.12.2021 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні, однак був виписаний з лікарні та мав покращення здоров`я. Подальше дослідження та операції позивача проведені після укладання договору. На момент укладання договору дарування позивач не був під впливом будь-якої тяжкої обставини. Дружина позивача не приїхала попіклуватися про нього, а тому догляд та піклування над позивачем здійснювала колишня дружина ОСОБА_10 та відповідачка. На сьогодні позивач і досі проживає у квартирі, відповідач не чинить опору т не перешкоджає проживати.

Від третьої особи до суду будь-які заяви, пояснення щодо суті спору не надходили.

В судовому засіданні позивач, його представник підтвердили обставини викладені у позові та його вимоги, просять позов задовольнити у повному обсязі.

В судовому засіданні відповідач, його представник підтвердив доводи, викладені у відзиві, позовні вимоги відповідач не визнає. В задоволені позовних вимог просять відмовити.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився.

Суд, вивчивши доводи позивача, заперечення відповідача, вислухавши свідків, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, вважає позовні вимоги такими, що задоволенню не підлягають, виходячи із такого.

Відповідно до положень ст.ст. 13,81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Так, встановлено, що 15.01.2022 між ОСОБА_1 з однієї сторони (дарувальник) та ОСОБА_4 з другої сторони (обдаровувана) укладений договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кішкіною О.О., зареєстрований в реєстрі за №136.

Із змісту договору вбачається, що сторони ознайомлені з вимогами цивільного законодавства щодо недійсності правочинів, перебуваючи при здоровому розумі, ясній пам`яті та діючи добровільно, розуміючи значення своїх дій та правові наслідки укладеного договору, склали цій договір.

Умовами договору дарування від 15.01.2022, зокрема п.1 визначено, що дарувальник ОСОБА_12 подарував, а обдаровувана ОСОБА_4 прийняла у дар частку квартири АДРЕСА_1 , яка в цілому складається з однієї жилої кімнати, житловою площею 18,7кв.м., загальною площею 36,5 кв.м.

Пунктом 7 договору сторонам роз`яснено можливість розірвання договору дарування у судовому порядку.

Пунктом 11 договору визначено, що право власності у обдаровуваної на дарунок виникає з моменту прийняття його в дар. Сторони визначили, що підписуючи цей договір обдаровувана приймає дарунок (а.с.20).

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 до 29.04.1999 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_10 , який розірваний (а.с.10).

02.11.2002 ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_13 ( ОСОБА_14 ) (а.с.23).

ОСОБА_13 ( ОСОБА_14 ) має сина ОСОБА_15 , 1981 рок народження, який, в свою чергу, має доньку ОСОБА_9 , 2012 року народження (а.с.24,25

Позивач просить суд визнати договір дарування від 15.01.2022 недійсним, посилаючись на факт того, що уклав договір дарування під впливом тяжкої для нього обставини через наявність тяжкої хвороби, доглядом дружини за хворою онукою тощо і на вкрай невигідних умовах, чим відповідач скористалася.

Так, у відповідності до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не впливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом.

Правочин є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків (ст.202 ЦК України).

Правочин є неправомірним, якщо його недійсність не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст.204 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3,5, 6 ст. 203 ЦК України.

Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як вбачається, укладання договору дарування від 15.01.2022 не суперечить вказаним вище вимогам ст. 203 ЦК України.

Далі, відповідно до п.1 Глави 4 Наказу Міністерства юстиції №296/5 від 22.02.2012 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» дієздатність громадянина, що звернувся за вчиненням нотаріальної дії, перевіряється нотаріусом на підставі наданих документів, передбачених ст.43 Закону, що підтверджують його вік, а також на підставі переконаності нотаріуса в результаті проведеної розмови та роз`яснення наслідків вчинення нотаріальної дії у здатності цієї особи усвідомлювати значення цієї нотаріальної дії, її наслідків та змісту роз`яснень нотаріуса, а також відповідності волі і волевиявлення особи щодо вчинення нотаріальної дії.

Відповідно до положень ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до ч.1 ст. 233 ЦК України правочин, який вчинений особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним, незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину недійсним, якщо мають місце дві умови: 1) особа вчиняє правочин під впливом тяжкої для неї обставини, під якою розуміють важке майнове становище, яке виражається у відсутності засобів, необхідних для нормального існування людини і це може стосуватися як самої фізичної особи та і членів її сім`ї; 2) умови правочину вкрай невигідні для цієї особи.

При укладанні договору дарування волевиявлення дарувальника має бути спрямоване на добровільне, безплатне, без будь-яких примусів (життєвих обставин або впливу сторонніх осіб) відчуження належному йому майна на користь обдарованого.

Правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини вкрай невигідних умовах, характеризується тим, що особа вчиняє їх добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому волевиявлення особи не вважається вільним і не відповідає її внутрішньої волі.

Тобто, для визнання правочину недійсним на підставі ч.1 ст. 233 ЦК України необхідна сукупність вказаних умов.

Встановлена ст.233 ЦК України підстава недійсності правочину є сукупністю цих двох елементів, відсутність хоча б одного з них є ознакою знаходження відповідних правовідносин за межами сфери регулювання ч.1 ст. 233 ЦК України.

Так, із пояснень позивача в судовому засіданні вбачається, що тяжко захворів, звернувся за допомогою до дружини ОСОБА_7 , однак остання відмовила у допомозі та догляду через те, що проживала разом зі своїм сином та доглядала за хворою онукою. Тоді ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_4 , доньки колишньої дружини ОСОБА_11 , які не відмовили та погодились допомогти. ОСОБА_4 їздила з ним до лікарні на обстеження, всіляко допомагали, купували їжу, ліки та взагалі, ОСОБА_1 переїхав до їх житла, де проживав. Після встановлення онкологічного діагнозу та проведеної операції, відповідач та колишня дружина продовжували надавати допомогу. ОСОБА_4 не говорила та не змушувала подарувати частину квартири, ініціатором дарування був позивач, т.я. вирішив віддячити за допомогу. Приїхавши до нотаріуса, останнім все було роз`яснено, в тому числі й наслідки, нотаріусу ОСОБА_1 не сповіщав про хворобу та допомогу відповідача. В подальшому позивач повернувся мешкати до своєї квартири та зрозумів, що уклавши договір дарування, втратив квартиру. Вважає, що уклав договір під впливом тяжких обставин.

На підтвердження своїх доводів та вимог позову позивачем суду надано: довідку про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, копії договору дарування від 15.01.2022, свідоцтва про розірвання шлюбу, свідоцтва про одруження, свідоцтва про народження, квитанцій про сплату комунальних послуг, та медичної документації стосовно ОСОБА_9 , ОСОБА_1 (т.1 а.с.9-41,114,115,169-171).

Із наданої медичної документації вбачається, що згідно копії виписки №8802 від 21.12.2021 ОСОБА_1 перебував у стаціонарі з 09.12.2021 по 21.12.2021 з діагнозом «новоутворення дистальної третини сигмовидної кишки, хронічний спастичний коліт. Загострення. Хронічний гастродуоденіт. Стеатоз печінки.Гепертонічна хвороба», в результаті проведеного лікування стан хворого дещо поліпшився…Рекомендовано подальше лікування в онкологічному відділені; 16.12.2021 видано направлення на патологістологічне дослідження; із консультативного висновку спеціаліста від 04.01.2022 вбачається діагноз та рекомендації дообстеження; 14.01.2022 «Обласним центром онкології» видане направлення на паталогістологічне дослідження (т.1, а.с.32-37).

Із інформації, наданої КНП «Обласний центр онкології» від 04.09.2023 на виконанні ухвали суду від 26.07.2023 вбачається що ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у період з 24.01.2022 по 02.02.2022 був прооперований, виписаний з рекомендаціями спостереження лікарів, уникнення фізичних навантажень, продовженні приймання ліків тощо (т.2 а.с.1).

Медичної документації, як доказів у підтвердження доводів позову щодо сильної болі, через що позивач перебував у депресивному та у край тяжкому стані тощо при укладанні договору дарування, останнім не надано.

Далі, на а.с. 26-31 т.1 містяться копії виписок із медичної картки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебування у пульмонологічному відділені Обласної дитячої лікарні №1 м. Харкова, з хронічним захворюванням, датовані періодами з січня по грудень 2021.

Відповідно до положень ч. 1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці данні встановлюються такими засобами, як письмовими, речовими і електронними засобами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.80 ЦПК України).

В судовому засіданні з боку сторони позивача опитані свідки.

Так, свідок ОСОБА_7 зазначила, що позивач є її чоловіком, з яким у період літа та восени разом не проживають через перебування ОСОБА_7 у селі. Восени 2021 чоловік подзвонив неї та поскаржився на стан здоров`я, оскільки ОСОБА_7 доглядала за онукою, порадила самостійно викликати ШМД. Надати чоловіку допомоги та доглядати за ним не мала можливості. Повернулась до чоловіка весною 2022. ОСОБА_7 стало відомо, що у чоловіка онкологічне захворювання, йому допомогла донька колишньої дружини ОСОБА_4 , з якими чоловік у той час проживав. Про договір дарування дізналася від чоловіка, який сповістив, що уклав договір за тиждень до операції.

Свідок ОСОБА_16 зазначила, що знає ОСОБА_1 , як сусіда, з яким зустрічлася на вулиці. До війни знала, що ОСОБА_1 хворіє, в подальшому спілкувалися після операції. Його дружину в той період часу не бачила, остання часто перебуває у свого сина.

Свідок ОСОБА_17 зазначила, що ОСОБА_1 є сусідом по тамбуру. Перед війною сусід хворів. Оскільки родина свідка після початку війни переїжджала з м. Харкова, по поверненню дізналася, що ОСОБА_1 переніс операцію. Також неї стало відомо, що в той час дружини ОСОБА_7 рядом не було, він звернувся за допомогою до колишньої дружини. В подальшому, коли повернулась ОСОБА_7 , свідок почула, що ОСОБА_1 підписав якісь документ.

Далі, в судовому засіданні із пояснень відповідача ОСОБА_4 вбачається, що ОСОБА_1 колишній чоловік її матері ОСОБА_10 . Весною 2021 неї подзвонив ОСОБА_1 , поскаржився на стан здоров`я та на дружину, яка відмовила у допомозі та догляду, тому звернувся за допомогою ОСОБА_4 , яка радила відвідувати певних лікарів, провести дослідження, отримували направлення тощо. У зв`язку з чим разом із ОСОБА_1 зверталась до медичних закладів, лікарів. ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні, після чого його стан здоров`я покращився. У лікарні ОСОБА_1 сповістив, що має бажання подарувати сину ОСОБА_4 частину своєї частини, але син неповнолітній, то вирішив подарувати неї. Після виписки з лікарні ОСОБА_1 став проживати разом з колишньою дружиною. Коли поїхали до нотаріуса, ОСОБА_1 почував себе нормально, на стан здоров`я не скаржився. Нотаріусом все було роз`яснено та ОСОБА_1 добровільно прийняв рішення підписати договір дарування. В подальшому у ОСОБА_1 виявили онкологію, та він продовжував обстежуватися та йому зробили операцію, стан його здоров`я покращився. ОСОБА_1 продовжував проживати з ними. Зі слів ОСОБА_1 зі своєю дружиною ОСОБА_7 не проживають близько 4 років. Почалася війна та ґрунті політичних розбіжностей між ними стали вникати сварки, потім ОСОБА_1 повернувся до себе додому, однак спілкування між ними не припинилось. ОСОБА_4 стало відомо, що як до нього повернулась дружина, у листопаді 2023 ОСОБА_1 зателефонував та попросив повернули майно, яке він подарував. У березні 2023 дізналась про позов, після того, не спілкуються.

З боку сторони відповідача в судовому засіданні опитані свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_8 .

Так, свідок ОСОБА_10 зазначила, що ОСОБА_1 колишній чоловік, з яким спілкувались у телефонному режимі. У січні 2021 ОСОБА_1 подзвонив уночі та сповістив, що йому дуже погано. Свідок порадила викликати ШМД та обстежитися, на що ОСОБА_1 відмовився, тому вирішила, що йому потрібна допомога і донька ОСОБА_4 стала їздити з ним по різним лікарям та медичним закладам. Першу операцію ОСОБА_1 зробили 06.10.2021, після якої відвести його додому. Через час, знов поскаржився на стан здоров`я, тому повели його до кардіолога та весь час доглядали та допомагали. Свідок також сповістила, що з дружиною ОСОБА_7 вони не проживають однією сім`єю з 2019, тому усю допомогу ОСОБА_1 отримував саме від неї та доньки ОСОБА_4 . В подальшому, після обстеження у ОСОБА_1 виявили онкологічне захворювання, його прооперували та він переїхав до них. По дорозі ОСОБА_1 сповістив про своє бажання подарити доньки квартиру. Після операції ОСОБА_1 лікували у Померках, ОСОБА_10 також допомагала. Коли шукали нотаріуса, оформлювали документи, ОСОБА_1 свого бажання не змінював. При укладанні договору ОСОБА_10 присутня не була, до нотаріальної контори ОСОБА_1 у піднесеному настрої пішов з ОСОБА_4 . Після укладання договору продовжував проживати у їх родині до квітня 2022. Після початку війни з ОСОБА_1 виникали розбіжності щодо політичних поглядів вони розійшлися. Крім того, свідок додала, що дружина ОСОБА_7 з травня по вересень перебуває у селі з онуками і до неї ОСОБА_1 за допомогою не звертається.

Свідок ОСОБА_8 зазначив, що ОСОБА_1 відчим, колишній чоловік матері ОСОБА_10 . У січні 2022 через стан здоров`я ОСОБА_1 займався оформленням правовстановлюючих документів. З ОСОБА_1 постійно спілкувався, отримував від нього документи для нотаріуса, ОСОБА_1 усе розумів, що відбувається. 15.01.2022 усі разом зустрілися у нотаріуса, ОСОБА_1 перебував у гарному настрою. ОСОБА_8 мав бути також присутнім у нотаріальної контори, оскільки мав усі документи як співвласник квартири. Про намір ОСОБА_1 подарувати свою частку у квартирі, дізнався від сестри, причини прийняття такого рішення, не відомі. ОСОБА_1 почував у нотаріуса нормально, я бачив, що він читав договір.

Отже, аналіз наданих позивачем доказів на підтвердження своїх доводів, доказів сторони відповідача у виді пояснень свідків, дає суду дійти висновку, що ОСОБА_1 при вчиненні оспорюваного правочину мав вільне волевиявлення, розумів наслідки своїх дій, особисто підписав договір дарування.

Наявність тяжкої обставини, що змусила особу вчинити правочин, має довести сторона, яка такий правочин оспорює.

Предметом доказування також є той факт, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було би вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Тяжкі обставини мають вплинути на особу таким чином, що спонукають її вчинити правочин на вкрай невигідних для неї умовах.

Умови мають очевидно невигідними для особи, яка уклала цей правочин, і бути наявними саме в той момент вчинення правочину.

Тяжкими обставинами можуть бути, зокрема тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства особи, учасника правочину, та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин.

Такі правочини мають дефекти волі і здійснюються за обставини, коли особа змушена вчинити правочин на вкрай невигідних для себе умовах.

Виходячи із системного аналізу наведених норм, визнання правочину недійсним на підставі ст.233 ЦК України пов`язане із доведеністю наявності чи відсутності власного волевиявлення в особи на його вчинення на тих умовах, за яких був укладений правочин (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.09.2023 у справі №711/4680/21).

Судом встановлено, що дійсно позивач до укладання оспорюваного правочину мав низку хронічних захворювань, в тлму числі, з підозрою на онкологічне захворювання.

Позивач не спростовує факту того, що погано почуваючись наприкінці 2021, через відмову дружини у наданні допомоги та догляду, відвідування медичних закладів, певного обстеження та лікування, звернувся до родини колишньої дружини, зокрема, ОСОБА_4 , яка протягом вказаного часу надавала допомогу для встановлення діагнозу та лікування ОСОБА_1 .

Із наданих медичних документів до укладання спірного договору та інших перелічених доказів з боку позивача, не вбачається наявності у ОСОБА_1 такої тяжкої хвороби або тяжкої хвороби членів його родини та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно було укласти такий правочин.

Підтвердження наявності у позивача онкологічного захворювання, проведена операція відбулися після укладання договору дарування від 15.01.2022, після чого позивача продовжував користуватися допомогою та догляду з боку відповідача, проживати у родині ОСОБА_10 до квітня 2022 і лише

У грудні 2022 звернувся до суду з вказаним позовом.

Надання позивачем медичної документації після подій 15.01.2022 не є належними та достатніми доказами тяжкої обставини, яка вплинула на укладання правочинну.

Надання медичної документації щодо наявності хронічного захворювання у онуки ОСОБА_7 ОСОБА_9 не є належним доказом у підтвердження тяжкої обставини для позивача та інших обставин по справі, оскільки позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 , з якою на період захворювання не проживав. ОСОБА_9 має батьків, а догляд за дитиною ОСОБА_7 у період хвороби позивача, крім особистих показів нічим не доведено.

Отже, надані позивачем докази не свідчать про те, що на момент укладання договору дарування 15.01.2022 останній хворів саме на таку тяжку хворобу, подана медична документація не підтверджує того, що стан здоров`я позивача був у критичному стані і тому з метою усунення або зменшення тяжких для себе обставин, ОСОБА_1 уклав оспорюваний договір.

Інших доказів суду не надано в розумінні положень ст.ст. 76-80 ЦПК України та ст.233 ЦК України, відповідно.

Таким чином у даному випадку суд вважає, що відсутній наявний причинно-наслідковий зв`язок між тяжкими обставинами та вчиненням позивачем правочину.

Такі обставини, які позивач поклав в основу позову, як тяжкі обставини не були доведені належними та допустимими доказами, а тому в задоволені позовних вимог необхідно відмовити.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 16.05.2023 вжиті заходи забезпечення позову шляхом накладення заборони на вчинення дій щодо розпорядження частиною квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 15.01.2022, які суд керуючись правилами ст.158 ЦПК України, скасовує.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 81, 83, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Відмовити у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: Приватний нотаріус Харківського нотаріального округу Харківської області Кішкіна Олена Олександрівна, про визнання недійсним договору дарування нерухомого майна.

Скасувати вжиті заходи забезпечення позову шляхом накладення заборони на вчинення дій щодо розпорядження частиною квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 15.01.2022, на підставі ухвали Московського районного суду м. Харкова від 16.05.2023.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення, апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів.

Відомості щодо учасників справи, які не оголошуються судом:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 ; ІН: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_3 ; ІН: НОМЕР_2 .

Третя особа: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківській області Кішкіна Олена Олександрівна, адреса місцезнаходження: м. Харків, вул. Роганська,89В.

Суддя О.О. Сугачова