Справа № 343/3007/23
Провадження № 22-ц/4808/467/24
Головуючий у 1 інстанції Керніцький І. І.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. ( суддя-доповідач)

суддів: Василишин Л.В., Максюти І.О.

секретаря Гудяк Х.М.

з участю представника ОСОБА_1 адвоката Костіва І.

Василіва І.В. його представника адвоката Кобилинець Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Костіва Івана Ярославовича на рішення Долинського районного суду від 23 січня 2024 року, ухвалене в складі судді Керніцького І.І. в м. Долина у справі за заявою ОСОБА_3 , заінтересована особа: ОСОБА_1 , Долинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про встановлення факту батьківства,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2023 року ОСОБА_3 звернувся в суд з заявою, заінтересована особа: ОСОБА_1 , Долинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про встановлення факту батьківства та внесення змін до актового запису про народження.

Заява мотивована тим, що його мати ОСОБА_1 та батько ОСОБА_3 проживали разом однією сім`єю з 1985 року без реєстрації шлюбу, в якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народився заявник, ОСОБА_3 . Його батьки, хоча не зареєстрували свої відносини офіційно, про те спільно його виховували та дбали про нього. Коли йому виповнилось 6 років, відносини між батьками погіршились і вони вирішили розійтись. Його батько переїхав жити до свого батьківського будинку, що в АДРЕСА_1 , де і проживав разом з його сестрою. Проте, навіть після розірвання відносин між батьками, його батько завжди спілкувався з ним, підтримував його, допомагав матеріально. Вони спільно проводили час, відпочивали та їздили на ескурсії. Вони завжди були рідними людьми і дбали однин про одного. 29 січня 2015 року він проживав з батьком і був зареєстрованим з ним в домогосподарстві. Його батько ОСОБА_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , і він здійснював його поховання. Після його смерті відкрилась спадщина. З метою оформлення спадщини він звернувся до нотаріуса, де 29 липня 2022 року було заведено спадкову справу №69524547. Проте у видачі свідоцтва на спадщину йому було відмовлено з підстав відсутності витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію його народження, що підтверджує його родинний зв`язок зі спадкодавцем ОСОБА_4 . З метою отримання реалізації своїх спадкових прав, необхідно встановити факт батьківства. Просив встановити факт батьківства ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 стосовно нього, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та внести зміни до актового запису про його, ОСОБА_3 , народження № НОМЕР_1 від 14.02.1989, зробленого виконавчим комітетом Вишківської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області, а саме записати батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Долинського районного суду від 23 січня 2024 року заяву ОСОБА_3 , заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Долинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про встановлення факту батьківства - задоволено. Встановлено факт батьківства ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Внесено зміни до актового запису №9 від 14.02.21989 про народження ОСОБА_3 , зробленого виконавчим комітетом Вишківської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області, в якому у графі відомості про батька вказати - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_2 адвокат Костів І. Я. подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення суду з ухваленням нового про відмову в задоволенні заяви, посилаючись на те, що суд неповно з`ясував обставини справи, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, тому постановив незаконне рішення. Вказує, що спільні фотосвітлини та записи розмов не можуть бути достовірними доказами, які встановлюють факт батьківства ОСОБА_4 . Достовірний доказ тест ДНК не проводився. Крім того, ОСОБА_3 звернувся з вказаною заявою з метою отримання спадщини, прото у справі не залучено всіх спадкоємців.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Костів І.Я. підтримав доводи апеляційної скарги, просить задовольнити скаргу.

ОСОБА_3 та його представник адвокатка Кобилинець Т.В. заперечили доводи апеляційної скарги, вважає оскаржуване рішення законним та обгрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Ухвалюючи рішення про задоволення заяви ОСОБА_5 про встановлення факту, суд першої інстанції виходив з того, що в судовому засіданні за клопотанням сторони заявника було відтворено записи телефонних розмов з флеш - носія, долученого до матеріалів справи. Свідки стверджують, що на даному носії зафіксована розмова між заявником та його батьком ОСОБА_4 . Бесіди велись в основному про побутові речі. На перших двох відтворених записах містяться дані про те, як заявник називає іншого співрозмовника татом. За таких обставин, суд вважає, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт кровного споріднення між заявником ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та померлим ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який був його батьком. Враховуючи викладене, зважаючи на те, що заявник в інший спосіб не може довести факт батьківства і зазначені обставини перешкоджають подальшому оформленню ним спадкових прав у визначений законом спосіб, оцінюючи всі досліджені докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимога про встановлення факту батьківства є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Ухвалене судом першої інстанції рішення не відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , його батьками зазначено: батько « ОСОБА_4 », мати « ОСОБА_1 », що вбачається з копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 14.02.1989 (а.с.9).

Копія витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України № витягу: 2 від 16.11.2023 свідчить про те, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , його батьками записані: ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , актовий запис № 9 від 14.02.1989, відомості про батька ОСОБА_4 , записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (а.с. 13).

Згідно із даними світлокопії свідоцтва таїнства хрещення і миропомазання, виданого на підставі запису в церковній книзі у храмі святого Архангеля Михаїла в с.Сенечів Калуського району Івано-Франківської області, вбачається про те, що 15.02.1989 відносно заявника ОСОБА_3 здійснено таїнство хрещення і миропомазання, де батьком останнього зазначено ОСОБА_4 , матір`ю ОСОБА_1 . Хресними батьками вказано ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с.10).

Про те, що заявник був зареєстрований та проживав разом з батьком ОСОБА_4 у помешканні за адресою АДРЕСА_1 , свідчить довідка про осіб, місце проживання яких зареєстровано або було зареєстровано у період з 13.08.1991 по 19.07.2022, сформована адміністратором відділу ЦНАП Л.Голуб (а.с.15). Обставини про реєстрацію заявника з 29.01.2015 по теперішній час в АДРЕСА_1 підтверджуються також довідкою про реєстрацію місця проживання особи, виданою Вигодською селищною радою за №1162 від 15.07.2021 (а.с.14). Заявник бажає встановити факт батьківства з метою оформлення спадщини після смерті батька, ОСОБА_4 , але не може цього зробити, оскільки в його свідоцтві про народження запис в графі «батько» - « ОСОБА_4 » зроблений зі слів матері.

Згідно з частиною першою статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до частини шостої статті 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що "у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів".

В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 1 постанови № 5 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" (із змінами внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25.05.1998 року) в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо:

- згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;

- чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення

- заявник не має можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;

- встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Таким чином, поняття «спір про право» пов`язане виключно з порушенням, оспоренням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права, при якому існують конкретні особи, які перешкоджають в реалізації права. При відсутності цих елементів не може бути й спору про право.

Відповідно до ч.6 ст.294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (ч.4 ст.315 ЦПК України). Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, в разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

Якщо під час розгляду справи в порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.

Тобто, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний із порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Аналогічні за змістом висновки щодо встановлення факту викладені в постановах Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 336/709/18-ц (провадження № 61-39374св18), від 15 квітня 2020 року у справі № 302/991/19 (провадження № 61-1128св20), від 27 серпня 2020 року у справі № 201/1935/20 (провадження № 61-8149св20), від 14 квітня 2021 року у справі № 205/2102/19 (провадження № 61-872св21), від 28 квітня 2021 року у справі № 520/19532/19 (провадження № 61-13709св20), від 29 червня 2022 року у справі № 205/6338/21 (провадження № 61-19306св21).

Метою звернення ОСОБА_4 із заявою про встановлення факту батьківства є встановлення в судовому порядку обставин, необхідних для отримання спадщини. Разом з тим, інші спадкоємці ОСОБА_1 заперечує проти виникнення у заявника спадкових прав.

З викладеного вбачається, що між учасниками справи фактично виник спір про право, наявності або відсутності правових передумов для визнання за заявником право на отримання спадщини після смерті ОСОБА_4 , а тому вищенаведені обставини підлягають доказуванню саме під час розгляду справи в порядку позовного провадження, можуть бути встановлені на підставі наданих сторонами доказів, з дотриманням принципу змагальності і не можуть бути вирішені у порядку окремого провадження, шляхом вирішення заяви про встановлення факту, що має юридичне значення.

Таким чином, факт про встановлення якого просить ОСОБА_3 не підлягає з`ясуванню у порядку окремого провадження, оскільки із поданої заяви встановлено, що існує спір про право, який підлягає розгляду виключно у порядку позовного провадження.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції на наведене уваги не звернули та дійшов неправильних висновків про розгляд заяви у порядку окремого провадження, оскільки заява ОСОБА_3 має розглядатися у порядку позовного провадження з використанням відповідних процесуальних інститутів позовного провадження.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу, що правила статті 128 СК України запровадили кардинально іншу парадигму встановлення судом факту батьківства. На відміну від чинного законодавчого регулювання спірних відносин, яке передбачає доведення походження дитини від батька, норми попереднього законодавства, стаття 53 КпШС України, визначали достатнім для такого висновку суду доведення факту спільного проживання та утримання дитини.

Отже, підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у статті 128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у статті 53 КпШС України. Під час вирішення питання про те, якою правовою нормою потрібно керуватися при розгляді справ цієї категорії, необхідно виходити з дати народження дитини, що відповідає правовому висновку, викладеному Верховним Судом України у постанові від 25 лютого 2015 року у справі № 6-20цс15.

З урахуванням викладеного, апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржуване рішення суду скасуванню із залишенням заяви ОСОБА_3 без розгляду і роз`ясненням заявниці, що вона має право подати позов на загальних підставах.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, скасувати оскаржуване судове рішення і залишити заяву ОСОБА_3 без розгляду з підстав, передбачених ч.4 ст. 315 ЦПК України та роз`яснити заявнику, що він має право подати позов на загальних підставах.

Керуючись ст. 374, 376, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Костіва Івана Ярославовича задовольнити частково. Рішення Долинського районного суду від 23 січня 2024 року скасувати й ухвалити нове.

Заяву ОСОБА_3 , заінтересована особа: ОСОБА_1 , Долинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про встановлення факту батьківства залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з часу складання повного судового рішення.

Повний текст складено 30 квітня 2024 року.

Судді: В.Д. Фединяк

Л.В.Василишин

І.О.Максюта