ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

19 червня 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 734/1797/24

Головуючий у першій інстанції - Домашенко Ю. М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/861/24

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді Шитченко Н.В.,

суддів Висоцької Н.В., Онищенко О.І.,

позивач: військова частина НОМЕР_1 ,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Козелецького районного суду Чернігівської області від 29 квітня 2024 року у справі за позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи безвісно відсутньою, -

У С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року військова частина НОМЕР_1 (далі ВЧ НОМЕР_1 ) звернулася із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просила визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , безвісно відсутнім.

В позовній заяві ВЧ НОМЕР_1 , обґрунтовуючи підсудність справи Козелецькому районному суду Чернігівської області, посилалась на положення ст. 305 ЦПК України, якими визначено, що заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місце перебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна. Оскільки військовослужбовець ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходив службу у ВЧ НОМЕР_1 , розташованій у с. Десна Чернігівського району Чернігівської області, то, на думку позивача, справа підсудна Козелецькому районному суду Чернігівської області.

Ухвалою Козелецького районного суду Чернігівської області від 29 квітня 2024 року цивільну справу за позовом ВЧ НОМЕР_1 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи безвісно відсутньою передано за підсудністю до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області.

В апеляційній скарзі ВЧ НОМЕР_1 , посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і направити справу для продовження розгляду до Козелецького районного суду Чернігівської області.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що, передавши справу за підсудністю до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області на підставі ч. 1 ст. 27 ЦПК України, суд першої інстанції проігнорував положення ч. 16 ст. 28 ЦПК України, за якою позивач має право вибору між кількома судами, яким підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої ст. 30 ЦПК України.

Скаржник зазначає, що військовослужбовець ОСОБА_4 проходив службу у ВЧ НОМЕР_1 , яка дислокується в с. Десна Чернігівського району Чернігівської області. Місцезнаходження позивача та останнє відоме місце перебування особи, щодо якої ставиться питання про визнання безвісно відсутньою, є с. Десна Чернігівського району Чернігівської області, що територіально охоплюється підсудністю Козелецького районного суду Чернігівської області.

Позивач вважає, що звернення з цим позовом, а не заявою в порядку окремого провадження, не позбавляє ВЧ НОМЕР_1 права на застосування норм ЦПК України, що регулюють розгляд справ окремого провадження про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

У наданих відзивах на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , заперечуючи проти доводів апеляційної скарги ВЧ НОМЕР_1 , просять скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Доводи відзивів зводяться до того, що посилання ВЧ НОМЕР_1 на положення ст. 305 ЦПК України є помилковим, оскільки зазначена норма закону визначає підсудність заяв, поданих у порядку окремого провадження, але заявник звернувся до суду саме з позовом.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Передаючи справу за позовом ВЧ НОМЕР_1 до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області за підсудністю, суд першої інстанції виходив з того, що місце проживання відповідачів зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , що територіально відноситься до підсудності Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області, отже справа не підсудна Козелецькому районному суду Чернігівської області.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

У справі встановлено, що ВЧ НОМЕР_1 звернулася з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , предметом якого є визнання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , безвісно відсутнім.

Указаним ВЧ НОМЕР_1 у позові місцем проживання відповідачів є АДРЕСА_1 .

Звернувшись з цим позовом, ВЧ НОМЕР_2 зазначала, що військовослужбовець ОСОБА_4 проходив службу у ВЧ НОМЕР_1 , розташованій в с. Десна Чернігівського району Чернігівської області, а отже, справа територіально підсудна Козелецькому районному суду Чернігівської області.

У ст. 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Поняття «суд, встановлений законом» передбачає, зокрема, й дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Частиною 1 ст. 27 ЦПК України встановлено загальне правило про підсудність справ за місцезнаходженням відповідача та визначено, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Положеннями ст. 28 ЦПК України визначено випадки підсудності справ за вибором позивача (альтернативна підсудність), а ст. 30 ЦПК України - випадки виключної підсудності.

Системний аналіз відповідних норм ЦПК України, які регулюють питання щодо визначення підсудності, дає підстави для висновку, що підсудність справи визначається на момент пред`явлення позову шляхом подання позовної заяви до суду першої інстанції (ст. 27, 184, 187 ЦПК України).

Крім того, територіальна підсудність встановлюється як загальне правило і застосовується у тому випадку, коли вона не змінена або доповнена іншим видом територіальної підсудності (альтернативна та виключна).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд до іншого суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Суд першої інстанції, враховуючи вищенаведені норми та обставини справи, дійшов правильного висновку про передачу даної справи на розгляд до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області, тобто за місцем проживання відповідачів, дотримавшись указаних положень процесуального закону щодо визначення саме територіальної підсудності.

Посилання скаржника на те, що позов про визнання особи безвісно відсутньою подано до належного суду з дотриманням ст. 305 ЦПК України, відхиляються колегією суддів, оскільки вони ґрунтуються на невірному та довільному тлумаченні скаржником норм ЦПК України.

Підстави щодо визначення підсудності цього позову відповідно до ст. 305 ЦПК України та його розгляду Козелецьким районним судом Чернігівської області відсутні, оскільки цією статтею визначено виключно підсудність заяв, поданих у порядку окремого провадження. ВЧ НОМЕР_1 звернулась до суду з позовом, указуючи, що між сторонами наявний спір.

Посилання позивача на можливість застосування ст. 305 ЦПК України, як альтернативної підсудності при вирішенні цього спору, апеляційний суд відхиляє з огляду на те, що окреме та позовне провадження є різними за суттю та правовою природою. Позовне провадження ґрунтується на змагальності та диспозитивності. Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених ЦПК України, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені розділом ІV ЦПК України «Окреме провадження» (ч. 3 ст. 294 ЦПК України). Наведений розділ, в тому числі, містить вказівку на те, що у разі наявності між сторонами спору про право справу не може бути розглянуто в порядку окремого провадження. Отже, у разі неможливості розгляду справи в порядку окремого провадження, особливості, визначені розділом ІV ЦПК України «Окреме провадження», в тому числі і щодо підсудності, не застосовуються.

Положення ч. 16 ст. 28 ЦПК України, на які посилається В/Ч НОМЕР_1 , регулюють можливість для позивача вибору між кількома судами, яким згідно з цією (а не будь-якою іншою) статтею підсудна справа.

Встановлення правил підсудності має важливе значення для правильного функціонування судової системи, а також для виконання судами покладених на них завдань і визначення суду, компетентно здійснювати провадження щодо конкретної справи. Підсудність є ефективним засобом, який сприяє тому, щоб конкретна справа розглядалася і вирішувалася законним, компетентним, незалежним і неупередженим судом до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

За допомогою правил про підсудність забезпечується також рівність всіх громадян перед законом і судом. Являючись одним з проявів цієї конституційної засади, чітко встановлена законом підсудність набуває ознак суб`єктивного права людини на законного суддю, тобто права будь-якої людини знати наперед, який саме суд і в якому складі відповідно до закону правомочний здійснювати стосовно нього судове провадження, якщо така необхідність виникне.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позов пред`явлено з порушенням правил територіальної підсудності, оскільки ч. 1 ст. 27 ЦПК України прямо передбачає звернення з позовом саме за зареєстрованим місцем проживання чи перебування відповідача.

Ураховуючи викладене, доводи апеляційної скарги про те, що дана справа підсудна саме Козелецькому районному суду Чернігівської області, не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки вони ґрунтуються на невірному тлумаченні скаржником вимог процесуального закону. За таких обставин апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції при вирішенні питання про підсудність справи вірно застосовані норми чинного цивільного процесуального права, а тому оскаржувана ухвала підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а ухвалу Козелецького районного суду Чернігівської області від 29 квітня 2024 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча: Н.В. Шитченко

Судді: Н.В. Висоцька

О.І. Онищенко