Дата документу 10.01.2024 Справа № 334/5673/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/5673/22 Головуючий у 1 інстанції: Баруліна Т.Є.
Провадження № 22-ц/807/118/24 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Бєлки В.Ю.

Гончар М.С.

за участі секретаря: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника - адвокат Нємни Тетяни Ігорівни, на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_1 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_4 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , після смерті якого відкрилась спадщина, в тому чсилі, на квартиру за адресою АДРЕСА_1 . Ще за життя, 17.10.2017р. ОСОБА_5 склав заповіт, який був посвідчений державним нотаріусом Третьої Запорізької державної нотаріальної контори Коцило С.В., реєстраційний номер 3-350, в якому він зробив заповідальне розпорядження, відповідно до якого квартиру за адресою: АДРЕСА_1 він заповідав ОСОБА_2 . Вказаний заповіт на час відкриття спадщини не змінений та не скасований.

Позивачка як спадкоємиця за заповітом прийняла спадщину, звернувшись із заявою до приватного нотаріуса Кузьміної Н.О. Запорізького міського нотаріального округу про прийняття спадщини, на підставі якої була заведена спадкова справа № 55/2021. Однак при зверненні до приватного нотаріуса Кузьміної Н.О. за отриманням свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкову квартиру ОСОБА_2 не надала оригінали правовстановлюючих документів, які б підтверджували право власності померлого на вищевказану квартиру, тому 09.11.2022р. приватним нотаріусом Кузьміною Н.О. була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Зважаючи на те, що ОСОБА_5 є власником вказаної квартири, яку заповів позивачу, остання просить у позові визна-

ти за нею право власності на спадкову квартиру АДРЕСА_2 в порядку спадкування за заповітом.

В ході розгляду справи померла третя особа ОСОБА_4 , у зв`язку із чим в якості її правонаступника було залучено її спадкоємця першої черги - сина ОСОБА_1 .

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11 вересня 2023 року позовну заяву задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Нємна Т.І., подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що під час розгляду справи були порушені права третьої особи ОСОБА_1 , який є правонаступником третьої особи ОСОБА_4 , передбачені ст.ст. 43, 181 ЦПК України, а саме, судом не встановлювався строк для подання до суду пояснень третьою особою, тому з огляду на те, що ОСОБА_1 з 28.10.2022 відбуває покарання у виді позбавлення волі в ДУ «Біленьківська виправна колонія (№ 99)», а тому обмежений в своїх діях, він не зміг скористатися своїм правом на їх подання.

Також апелянт зазначає, що після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилася спадщина, яку прийняла його матір ОСОБА_4 шляхом подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Спадщину прийняли також ОСОБА_2 як спадкоємиця за заповітом, ОСОБА_3 як спадкоємиця за законом. Свою матір ОСОБА_1 вважає спадкоємицею за законом за таких обставин. Так, ОСОБА_4 була інвалідом другої групи довічно, що підтверджується довідкою Вознесенівської МСЕК м. Запоріжжя від 16.01.2018, тобто відповідно до статті 1241 ЦК України вона має право не обов`язкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_5 , незалежно від змісту заповіту, складеного на користь ОСОБА_2 , а саме на частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка є спадковим майном за заповітом.

Вважає, що той факт, що вона визнана спадкоємцем, підтверджується спадковою справою, заведеною після смерті ОСОБА_5 . Тому суд безпідставно визнав, що її права як спадкоємця після смерті ОСОБА_5 , а відтак його права як її правонаступника, не порушені.

ОСОБА_2 подано відзив на апеляційну скаргу, у якому вона зазначає, що судом не було порушено процесуальні норми щодо третьої особи, оскільки у адвоката Нємни Т.І. був час на подання пояснень від імені третьої особи ОСОБА_4 та її правонаступника ОСОБА_1 , але вона цим не скористалась, маючи таку можливість.

Вважає хибними доводи скарги про наявне право спадкування у ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_5 , оскільки їй було відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину через недоведеність її родинних зв`язків з померлим.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачка ОСОБА_3 зазначає, що не погоджується з аргументами апеляційної скарги та вважає їх необґрунтованими з наступних підстав.

Тлумачення статті 1241 ЦК України свідчить, що право на обов`язкову частку у спадщини - це суб`єктивне майнове право окремих спадкоємців першої черги (стаття 1261 ЦК України) отримати певну частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту. Хоча норми про право на обов`язкову частку розміщені у главі, присвяченій спадкуванню за заповітом, за своєю сутністю право на обов`язкову частку належить до спадкування за законом. Тобто право на обов`язкову частку існує лише за наявності заповіту. Коло осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, визначене статтею 1241 ЦК України, є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає. ОСОБА_4 до суб`єктів, зазначених у частині першій статті 1241 ЦК України, не належить, тому права на обов`язкову частку у спадщині вона не має. До того ж, факт проживання ОСОБА_4 і ОСОБА_5 однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини жодними доказами не підтверджений.

В судове засідання апеляційного суду 10 січня 2024 року з`явились позивач ОСОБА_2 та її адвокат Якушев Р.С., адвокат відповідача ОСОБА_3 - Кравченко О.В. , які заперечували проти апеляційної скарги.

Апелянт ОСОБА_1 був повідомлений про судове засідання за місцем відбування покарання, про що ДУ «Біленківська виправна колонія (№ 99)» направлено до суду його розписку щодо отримання судової повістки про виклик до суду.

Адвокат Нємна Т.І. повідомлена через електронний кабінет в підсистемі ЄСІТС, до апеляційного суду не прибула, прохаючи у письмовому клопотанні від 08.12.2023р. провести судове засідання 10.01.2024 у відсутності ОСОБА_1 та за її відсутності як його представника.

Апеляційним судом вирішувалось клопотання адвоката Нємни Т.І. про зупинення апеляційного провадження до розгляду у суді першої інстанції цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, факту проживання однією сім`єю його матері ОСОБА_4 та ОСОБА_5 як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з травня 2015 року до часу відкриття спадщини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З урахуванням думки сторони позивача та представника відповідача колегія в судовому засіданні 10 січня 2024 року протокольною ухвалою відмовила в задоволенні клопотання, оскільки провадження у справі за вказаним позовом ОСОБА_1 відкрито лише 02.10.2023р., тобто після ухвалення оскаржуваного рішення в цій справі.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення сторони позивача та представника відповідача, які заперечували проти скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 03.02.2022, виданим Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (а.с. 23).

17.10.2017р. ОСОБА_5 склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кацило С.В., реєстровий № 3-350, яким квартиру АДРЕСА_2 заповідав ОСОБА_2 . Вищезазначений заповіт на час відкриття спадщини не змінений

та не скасований (а.с. 47).

ОСОБА_2 як спадкоємиця за заповітом прийняла спадщину, звернувшись до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Кузьміної Н.О. з заявою про прийняття спадщини, на підставі якої була заведена спадкова справа № 55/2021 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 . (а.с. 43 зв.)

Згідно матеріалів спадкової справи № 55/2021, також заяву про прийняття спадщини подала ОСОБА_3 , в якій зазначила, що померлий спадкодавець ОСОБА_5 є її двоюрідним дядьком, та зазначила, що до складу спадщини входить квартира АДРЕСА_2 , автомобіль «Лада «Калина», гараж, який знаходиться у ГК «Енергія», грошові вклади (а.с. 50-зв.)

Крім того, до приватного нотаріуса Кузьміної Н.О. звернулась ОСОБА_4 , яка у заяві від 28.11.2022 зазначила, що померлий спадкодавець ОСОБА_5 є її чоловіком. Однак до цієї заяви ОСОБА_4 не додала жодного документу на підтвердження обставин, зазначених в заяві, а саме, на підтвердження факту укладення шлюбу між нею та спадкодавцем.

Постановою приватного нотаріуса Кузьміної Н.О. від 22.11.2022р. відмовлено ОСОБА_4 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 (а.с. 62-зворот - 63).

Також в матеріалах спадкової справи є заповіт від 28.08.2015р., відповідно до якого ОСОБА_5 заповідав ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_2 , який було посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кияницею О.В., реєстровий № 1897 (а.с. 48-зворот.)

Отже, відповідно до приписів статті 1254 ЦК України складений ОСОБА_5 заповіт від 17.10.2017р. на квартиру АДРЕСА_2 на ім`я ОСОБА_2 , який було посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кацило С.В., реєстровий № 3-350, скасував попередній заповіт від 28.08.2015р., відповідно до якого ОСОБА_5 заповідав ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_2 , який було посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кияницею О.В., реєстровий № 1897.

09.11.2022р. ОСОБА_2 звернулась до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Кузьміної Н.О. із заявою про видачу свідоцтва про спадщину за заповітом на спадкову квартиру (а.с. 61).

Однак 09.11.2022р. нотаріусом Кузьміною Н.О. була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, так як позивачкою не були надані нотаріусу оригінали правовстановлюючих документів на спадкову квартиру АДРЕСА_2 .

На запит ТОВ «ЗМБТІ» надіслало на адресу приватного нотаріуса Кузьміної Н.О. копію свідоцтва № НОМЕР_2 про право власності на житло, яке видане виконавчим комітетом Ленінської районної Ради народних депутатів 06.04.1993р., про що в реєстраційній книзі 189 зроблений запис № 34961 від 20.04.1993, що квартира АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності померлому ОСОБА_5 в порядку приватизації (а.с. 54).

На запит приватного нотаріуса Кузьміної Н.О. про виготовлення дублікату свідоцтва № НОМЕР_2 про право власності ОСОБА_5 на квартиру, що є спадковим майном, районна адміністрацію Запорізької міської ради по Дніпровському району надала відповідь № 17.03/01-39/1124 від 27.10.2022 про те, що дублікат видається лише у разі його втрати або пошкодження за заявою власника майна, а тому, ураховуючи, що власник помер, підстави для видачі дубліката свідоцтва відсутні ( а.с. 60-зворот).

Однак цим листом одночасно надано підтвердження, що на квартиру АДРЕСА_2 було видано свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_2 від 06.04.1993 згідно з розпорядженням № 1751-П від 06.04.1993 на ім.»я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Суд першої інстанції вважав, що позивачем доведені її вимоги, оскільки за сукупністю документів, що зібрані у справі, випливає, що спадкова квартира належить на

праві власності померлому ОСОБА_5 .

Ці обставини ніким не оспорюються, аргументом апеляційної скарги не зазначені.

З огляду на те, що право власності на заповідану квартиру є наявним у померлого ОСОБА_5 , заповіт на ім.»я ОСОБА_2 є чинним, остання прийняла спадщину після смерті ОСОБА_5 , однак через відмову нотаріуса не може отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, суд з урахуванням положень глави 10 п. 4.19 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» (№ 296/5), п. 9 ч. 1 ст. 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у постанові від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», задовольнив її позов та визнав за нею право власності на спадкове майно у вигляді квартири, що є предметом заповіту.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив із того, що відмова у вчиненні нотаріальної дії та неможливість оформлення права власності у нотаріальному порядку, призвела до неспроможності позивача набути право власності на спадкове нерухоме майно, та, відповідно, набути правомочностей власника щодо такого майна, а тому право позивача підлягає судовому захисту в обраний нею спосіб.

У апеляційній скарзі адвокат третьої особи ОСОБА_1 - Нємна Т.І. зазначає, що під час розгляду справи були порушені права третьої особи ОСОБА_1 , який є правонаступником третьої особи ОСОБА_4 , передбачені ст.ст. 43, 181 ЦПК України, мотивуючи це тим, що судом першої інстанції не було встановлено третій особі строку на подання пояснень щодо міркувань, аргументів відносно позову, а також для надання до них відповідних доказів. Крім цього, адвокат Нємна Т.І. зазначає, що копії ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя про відкриття провадження від 02.12.2022р. та ухвал від 13.04.2023р. і від 08.08.2023р. ОСОБА_4 та її право-наступник ОСОБА_1 не отримували.

Колегія наголошує на тому, що процесуальні порушення, допущені судом першої інстанції при розгляді справи, поділяються на такі, які є обов`язковими для скасування оскаржуваних судових рішень та визначені у ч. 3 статті 376 ЦПК України, а також такі, наявність яких не впливає на законність рішення суду.

Вказані в апеляційній скарзі порушення не належать до визначених у частині 3 статті 376 ЦПК України, а тому слід з`ясувати, чи дійсно вони мали місце та чи впливають вони на висновки суду по суті спору.

Дослідивши вказані доводи скарги, колегія суддів зауважує, що у цій справі у пер-

вісній редакції позовної заяви відповідачем було визначено Запорізьку міську раду, оскільки позивачу не було відомо про інших спадкоємців померлого ОСОБА_5 .

Після отримання спадкової справи стало відомо про двох осіб, крім позивача, якими були подані заяви про прийняття спадщини, тому 10.04.2023 року позивач клопотала про заміну неналежного відповідача Запорізької міської ради на належного - спадкоємицю за законом ОСОБА_3 , а також про залучення в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог у спорі, ОСОБА_4

13.04.2023р. ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя за клопотанням представника позивача здійснено заміну відповідача, а також залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, ОСОБА_4 .

Згідно із заявою від 18.04.2023р. адвоката Нємни Т.І. як представника третьої осо-

би, адвокат ознайомилась з матеріалами справи 14.04.2023 та наявною у ній ухвалою від 13.04.2023 ( а.с. 81). Тобто з цього часу їй стало відомо, що ОСОБА_4 є учасником справи - третьою особою.

У цій заяві адвокат Нємна Т.І. викладає обставини, в який спосіб можуть бути порушені права ОСОБА_4 ухваленням рішення про задоволення позову ОСОБА_2 : що вона проживала з ОСОБА_5 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, прийняла спадщину після його смерті шляхом подання заяви нотаріусу, а також звернулась до суду із заявою про встановлення факту проживання з померлим однією сім`єю. Тож, вказувала, що вона має право на обов`язкову частку у спадщині як особа з інвалідністю 2 групи та цивільна дружина померлого ( а.с. 81-82). Також до заяви були долучені письмові докази: копія пенсійного посвідчення ОСОБА_4 , довідка МСЕК, копія паспорту, копія ухвали про відкриття провадження у справі за заявою ОСОБА_4 про встановлення юридичного факту ( а.с. 85, 86, 91-95, 98-99).

Відтак, фактично цю заяву можна вважати письмовими поясненнями третьої особи по суті спору, що спростовує доводи апеляційної скарги про ненадання можливості судом третій особі подати письмові пояснення по справі та наявні докази.

06.06.2023р. представником третьої особи ОСОБА_4 - адвокатом Нємною Т.І. на електронну пошту суду було направлено клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням у справі про встановлення юридичного факту, але до судового засідання на вирішення цього клопотання ані адвокат, ані сама третя особа не з`явились ( а.с. 112, 125).

У судовому засіданні 27.06.2023р. була присутня адвокат Нємна Т.І., яка просила відкласти розгляд справи лише з тих підстав, що заяву ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_5 залишено без розгляду через наявність спору про право, та наголошувала, що вони мають намір подати відповідний позов до суду. Про ненадання третій особі права на подачу письмових пояснень не вказувала.

Судову повістку у наступне судове засідання на 08.08.2023р, адвокат Нємна Т.І. отримала у суді 27.06.2023р. після закінчення цього судового засідання ( а.с. 132).

Між тим, 29.06.2023р. померла третя особа - ОСОБА_4 , у зв`язку із чим було подано клопотання адвокатом Нємна Т.І. від 08.08.2023р. про залучення її правона-ступника - сина ОСОБА_1 із долученням копій відповідних документів ( а.с. 134-139), але сама адвокат Нємна Т.І. до судового засідання 08.08.2023 не прибула ( а.с. 144).

Тож, слід зазначити, що третя особа ОСОБА_4 та її адвокат Нємна Т.І. не були позбавлені чинним процесуальним законодавством права заявляти клопотання, подавати свої заперечення та докази за їх наявності, оскільки користується відповідно до ч. 6 ст. 53 ЦПК України процесуальними правами і обов`язками, встановленими статтею 43 ЦПК України. Та ними було реалізовано це право під час розгляду даної справи, на що вказують вище описані обставини, зокрема, подано заяву по суті спору та наявні докази.

При цьому, намір подати будь-який позов адвокатом Нємною Т.І. не був перешкодою для подання додаткових письмових пояснень по суті справи та долучення до справи № 334/5673/22 будь-яких доказів, які мались у третьої особи, але які вона не змогла долучити через порушення суду, а не власну необачність чи зволікання.

Наголошуючи, що такої можливості не було надано правонаступнику ОСОБА_4 - ОСОБА_1 , апелянт не бере до уваги такі процесуальні норми, як ч. 7 ст. 53

ЦПК України та ч. 2 ст. 55 ЦПК України, згідно з якими усі процесуальні дії, вчинені у справі до залучення правонаступника, є обов`язковими для останнього, а з його вступом у справу її розгляд не розпочинається заново, а продовжується.

Отже, письмові пояснення вже були подані третьою особою ОСОБА_4 , тож потреби надавати строк для подачі таких пояснень правонаступнику ОСОБА_8 процесуальний закон не вимагає. До того ж вони є повністю ідентичними, як свідчить зміст заяв правонаступника, із поясненнями померлої ОСОБА_4 .

Окрім того, законодавцем внесені зміни до статті 14 ЦПК, згідно з якими адвокати зобов`язані мати свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами. Та адвокат Нємна Т.І. наразі зареєстрована у ЄСІТС.

Колегія констатує, що з вчинених процесуальних дій третьої особи та її представника адвоката Нємни Т.І. слідує те, що неотримання у письмовому вигляді копій ухвал суду першої інстанції від 13.04.2023 та від 08.08.2023р. не завадило їй як представнику третьої особи бути обізнаною про всі процесуальні дії суду через електронний кабінет та ознайомлення з матеріалами справи, чим вона скористалась.

Зважаючи на все вище викладене, колегії суддів виснує, що судом першої інстанції не допущено порушень процесуального закону, дотримані конституційні та інші принципи правосуддя, в тому числі, щодо доступу до правосуддя та реалізації права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції. Адже усі учасники процесу повідомлялися про судовий розгляд у передбачений чинним процесуальним законодавством спосіб. Третя особа ОСОБА_4 до своєї смерті ніяким чином не була позбавлена можливості брати участь у судовому процесі як особисто, так і через свого представника, не було позбавлено такого права й ОСОБА_1 як правонаступника третьої сторони, зокрема, брати участь у судовому процесі через свого представника, надаючи пояснення, заявляючи клопотання, подаючи докази.

Колегія звертає увагу на те, що адвокат Нємна Т.І. не долучає й до апеляційної скарги жодного доказу по суті справи, які вона не змогла подати через процесуальні дії суду щодо третьої особи.

Не знайшли свого підтвердження й доводи апелянта щодо того, що позовні вимоги позивача не могли бути розглянуті судом першої інстанції у визначеному складі учасників, оскільки ОСОБА_1 не було залучено в якості відповідача (співвідповідача), хоча його матір ОСОБА_4 є спадкоємцем.

Так, відповідно до позову ОСОБА_2 предметом судового розгляду є право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом.

Дійсно, сторонами в правовідносинах щодо визнання права власності на спадкове майно є спадкоємці. При цьому, їх статус як спадкоємців має бути чітко встановлений на час розгляду справи у спорі між ними.

Треті особи - це суб`єкти цивільних процесуальних правовідносин, які вступають у розпочату провадженням справу для захисту особистих суб`єктивних прав і охоронюваних законом інтересів

З цієї справи вбачається, що на момент подачі позову ані позивачу, ані представнику позивача не було відомо про інших осіб, які мають статус спадкоємців після смерті ОСОБА_5 , тому позов був поданий до первісного відповідача в особі Запорізької міської ради.

Під час розгляду справи, 17.02.2023 до Ленінського районного суду м. Запоріжжі

приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кузьміною II.О. була надана копія спадкової справи № 55/2021, заведеної після смерті ОСОБА_5 , з якої стало відомо про іншого спадкоємця за законом ОСОБА_3 , яка подала заяву про прийняття спадщини, зазначивши, що померлий спадкодавець ОСОБА_5 є її двоюрідним дядьком.

У зв`язку з відсутністю в матеріалах спадкової справи № 55/2021 заяви ОСОБА_9 про видачу свідоцтва про право на спадщину та відсутністю постанови приватного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, ОСОБА_3 визнано належним відповідачем по справі № 334/5673/22, оскільки остання не була позбавлена правового статусу спадкоємця.

Відповідно до матеріалів спадкової справи № 55/2021 ОСОБА_4 також звернулася до нотаріуса із заявою від 28.01.2022 про прийняття спадщини, зазначивши, що померлий спадкодавець ОСОБА_5 є її чоловіком. Однак до цієї заяви ОСОБА_4 не додала жодного документу на підтвердження обставин, зазначених в заяві, а саме, на підтвердження факту укладення шлюбу між нею та спадкодавцем.

Натомість, нотаріусом витребувано інформацію з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, з якого встановлено, що у ньому відсутні відомості щодо актового запису про шлюб спадкодавця ОСОБА_5 .

Відповідно до листа приватного нотаріуса Кузьміної Н.О. від 04.02.2022 № 72/02 14, нотаріусом було повідомлено ОСОБА_4 про необхідність надання документів в оригіналах, а саме: свідоцтва про смерть, свідоцтва про шлюб, паспорту та довідки про присвоєння коду платників податків та документи, що підтверджують право власності на спадкове майно.

Відповідно до листа приватного нотаріуса Кузьміної Н.О. від 05.10.2022 № 226/02-14, приватним нотаріусом було повідомлено ОСОБА_4 про те, що згідно відомостей з Державного реєстру актів цивільного стану померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у шлюбі не перебував. В тому ж листі нотаріусом було зазначено, що для виявлення кола спадкоємців ОСОБА_4 необхідно надати у строк терміном до 19.10.2022 оригіналу свідоцтва про шлюб з померлим ОСОБА_5 .

Згідно матеріалів спадкової справи № 55/2021 ОСОБА_4 не надала приват-

ному нотаріусу Кузьміній Н.О. документів, що підтверджують родинні відносини зі спадкодавцем. Але при цьому 22.11.2022 ОСОБА_4 подала до приватного нотаріуса заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом або постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Відповідно до Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22.11.2022 приватним нотаріусом Кузьміною Н.О. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_4 з причин відсутності документу, що посвідчує факт реєстрації шлюбу заявника зі спадкодавцем. Також, в постанові зазначено, що на листи від 04.02.2022 № 72/02-14 та від 05.10.2022 № 226/02-14 відповіді від ОСОБА_4 отримано не було.

Цю постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22.11.2022 ОСОБА_4 оскаржено не було.

Тому, вважаючи, що судове рішення може вплинути на права ОСОБА_4 , представником позивача - адвокатом Якушевим Р.С. було подано 10.04.2023р. до суду першої інстанції клопотання про заміну первісного відповідача Запорізької міської ради на належного відповідача - ОСОБА_3 , та залучення до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, ОСОБА_4 .

Тобто залучення ОСОБА_4 саме в якості третьої особи грунтувалося на тому факті, що ОСОБА_4 подала заяву про прийняття спадщини, але при цьому не набула правового статусу спадкоємця, оскільки отримала постанову приватного нотаріуса Кузьміної Н.О. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22.11.2022.

Колегія наголошує, що такий склад учасників з урахуванням вище наведених обставин є правильно визначеним, а доводи скарги про те, що ОСОБА_4 слід було залучити в якості відповідача, правонаступником якої мав бути ОСОБА_1 , є безпідставними.

Також з приводу порушеного права третьої особи в частині спадкування його матір`ю ОСОБА_4 як особою, що проживала з ОСОБА_5 до його смерті не менше п`яти років, а також має право на обов`язкову частку як інвалід 2 групи, незалежно від заповіту, колегія зазначає наступне.

По-перше, щодо права ОСОБА_4 на обов`язкову частку у майні, яке є предметом заповіту, то ці ствердження є помилковими, оскільки не відповідають чинному законодавству з питання спадкування.

Відповідно до ч. 1 статті 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала ю кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Тлумачення статті 1241 ЦК України свідчить, що право на обов`язкову частку у спадщині - це суб`єктивне право окремих спадкоємців першої черги (стаття 1261 ЦК України) отримати певну частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту. Хоча норми про право на обов`язкову частку розміщені у главі, присвяченій спадкуванню за заповітом, за своєю сутністю право на обов`язкову частку належить до спадкування за законом. Тобто право на обов`язкову частку існує лише за наявності заповіту. Коло осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, визначене статтею 1241 ЦК України, є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у справі №705/3890/16-ц від 02.08.2018.

ОСОБА_4 до суб`єктів, зазначених у частині першій статті 1241 ЦК України, не належить, тому права на обов`язкову частку у спадщині вона не має. До того ж, факт проживання ОСОБА_4 і ОСОБА_5 однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини жодними доказами не підтверджений.

По-друге, у разі встановлення такого факту спір міг би виникнути між ОСОБА_4 , правонаступником якої є ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 як спадкоємцями за законом з приводу майна, яке не було охоплене заповітом, а не з ОСОБА_2 у цьому спорі за позовом останньої як спадкоємця за заповітом.

Отже, задоволення апеляційної скарги не призведе до виникнення у ОСОБА_4 ,

а відтак після її смерті у її спадкоємця ОСОБА_1 , права на спадкування за законом обов`язкової частки у спадщині ОСОБА_5 .

Всі інші доводи скарги не спростовують правильних висновків суду по суті вирішеного спору.

Таким чином, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції та констатує, що суд не припускався процесуальних порушень при розгляді цієї справи. Спір по суті вирішено правильно, норми законів, якими врегульовані спірні відносин, судом застосовані вірно.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі та відмови у задоволенні позову, як просить в скарзі апелянт. Тому відповідно до положень статті 375 ЦПК України колегія відхиляє апеляційну скаргу як необґрунтованою та залишає оскаржуване рішення суду без змін.

Керуючись ст..ст. 367, 374-375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі адвоката Нємни Тетяни Ігорівни залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11 вересня 2023 рокуу цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 17 січня 2024 року.

Головуючий: С.В. Маловічко

Судді: В.Ю. Бєлка

М.С. Гончар