Справа № 167/125/23 Головуючий у 1 інстанції: Гармай І. Т.
Провадження № 22-ц/802/1158/24 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Федонюк С. Ю., Шевчук Л. Я.,

з участю секретаря судового засідання Савчук О. В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_4 на рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 17 вересня 2024 року

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2023 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що з відповідачем ОСОБА_4 з 16 червня 2007 року перебував у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 24 березня 2022 року між ними розірваний. У шлюбі народилося двоє дітей: син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З моменту одруження у 2007 році та по липень 2020 року вони проживали у житловому будинку по АДРЕСА_1 . Вказаний будинок відповідач ОСОБА_4 успадкувала після смерті свого батька ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . На момент укладення шлюбу відповідач мала право на 1/2 частку спадкового майна, проте спадщину оформила лише у 2010 році.

Позивач зазначав, що за період шлюбу він здійснив чималі матеріальні витрати та капіталовкладення у майно, яке частково належало на праві власності ОСОБА_4 . Ними також спільно були придбані меблі, побутова техніка, а також земельна ділянка, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , та автомобіль марки «Mitsubishi Colt», 2005 року випуску.

Крім того, за власні кошти він здійснив добудову до житлового будинку, а саме: добудовано кімнати для дітей, побудовано ще один окремий санвузол і душову, замінено вікна на металопластикові, утеплено будинок, обкладено облицювальною цеглою, замінено електропроводку, водопровідні труби, модернізовано систему опалення, замінено котел, проведено Інтернет, зроблені всі внутрішні оздоблювальні роботи в будинку, а також зроблено благоустрій прибудинкової території.

Позивач також вказував, що у період шлюбу, орієнтовно з 2008 по 2010 роки на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , він самочинно побудував прибудову загальною площею 39 кв. м, сарай загальною площею 11,8 кв. м, баню загальною площею 20,7 кв. м, гараж загальною площею 47,8 кв. м, огорожу та ворота з хвірткою. Для будівництва та ремонту було придбано пиломатеріали (балки, крокви, дошки) в кількості 20 куб. м на загальну суму 16 000 грн, матеріали для огорожі та благоустрою території на загальну суму 20 807 грн, металопластикові вікна на загальну суму 8 950 грн, білу цеглу в кількості 24 000 штук загальною вартістю 26 400 грн, металопрофіль (на огорожу, ворота, хвіртку) на загальну суму 8 960 грн, цеглу гіперпресовану «Фагот» на суму 4 800 грн, а всього на суму 40 410 грн. За будівельні роботи він сплатив в загальному 5 400 доларів США, що в гривневому еквіваленті на той час складало орієнтовно 43 000 грн. На частину будівельних матеріалів підтверджуючі документи не збереглися, а також розхідні матеріали, такі як цемент, пісок, цвяхи, піну монтажну він купував з рук за готівкові кошти. Згідно з даними свідоцтва про право на спадщину і технічних паспортів при їх порівнянні за період спільного проживання з відповідачем ОСОБА_4 вартість житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами зросла на 438 298 грн.

Згідно з висновком Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРАНД ВАЛОР» про вартість майна щодо встановлення понесених витрат для можливості грошової компенсації при поділі, оціночна (ринкова) вартість добудови (здійснених поліпшень) та затрат на їх будівництво (добудову, реконструкцію) становить 537 117 грн.

Позивач зазначав, що добудоване майно за адресою: АДРЕСА_1 , не є особистою власністю відповідача ОСОБА_4 та її матері ОСОБА_8 , оскільки на момент відкриття спадщини вищевказаних добудов не існувало, а тому вони не можуть бути спадковим майном.

Під час шлюбу ними також була придбана земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,10 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :15:034:0087, ринковою вартістю 179 640 грн. Вказана земельна ділянка оформлена на відповідача ОСОБА_4 , проте,була придбана за спільні кошти та в інтересах сім`ї. Вони планували на вказаній земельній ділянці побудувати власний житловий будинок та проживати разом з дітьми окремо. На даний час земельна ділянка відповідачем для визначених цілей не використовується і він має намір побудувати на ній житло для дітей.

22 грудня 2021 року для того, щоб відповідач ОСОБА_4 мала змогу возити сина в школу та на гуртки за спільні кошти ними придбаний автомобіль марки «Mitsubishi Colt», 2005 року випуску. Вартість автомобіля за даними сервісного центру МВС складає 49 800 грн.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_3 збільшивши позовні вимоги, просив суд здійснити поділ спільного майна подружжя, а саме: будівельних матеріалів, конструкцій, робіт за адресою: АДРЕСА_1 , ринковою вартістю 537 117 грн; земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,10 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :15:034:0087, вартістю 179 640 грн; автомобіля марки «Mitsubishi Colt», 2005 року випуску, № кузова НОМЕР_1 вартістю 49 800 грн.

В порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з ОСОБА_4 на свою користь грошову компенсацію вартості 1/2 понесених під час перебування у зареєстрованому шлюбі витрат на будівництво (здійснення поліпшень, добудову, реконструкцію) прибудови до житлового будинку («а») площею 53,7 кв. м, а за даними технічного паспорта загальною площею 39 кв. м, сарая («б») площею 11,8 кв. м, бані площею 20,7 кв. м, гаража («Д-1») площею 47,8 кв. м, а також встановлення воріт з хвірткою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , у розмірі 268 558 грн 50 коп.; стягнути з ОСОБА_4 на свою користь 1/2 частину вартості автомобіля марки «Mitsubishi Colt», 2005 року випуску, № кузова НОМЕР_1 , у розмірі 24 900 грн та визнати за ним право власності на 1/2 частину земельної ділянки, кадастровий номер :15:034:0087, площею 0,1000 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 17 вересня 2024 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину земельної ділянки, кадастровий номер :15:034:0087, площею 0,1000 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , в порядку поділу спільного майна подружжя.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля марки «Mitsubishi», моделі «Colt», номер кузова НОМЕР_2 , 2005 року випуску, у розмірі 24 900 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції відповідач ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, у якій покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у позові ОСОБА_3 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову є помилковими та зроблені судом внаслідок неправильного застосування норм матеріального права. Суд першої інстанції помилково вважав, що земельна ділянка набута подружжям у спільну власність в процесі приватизації, а автомобіль придбаний у період зареєстрованого шлюбу і тому є спільною сумісною власністю. Так згадана земельна ділянка є її особистою приватною власністю і не підлягала поділу, оскільки була передана їй у власність на підставі рішення Рожищенської міської ради № 4/7 від 27 грудня 2010 року за рахунок земель Рожищенської міської ради, не переданих у власність та не наданих у користування. Зазначене рішення органу місцевого самоврядування прийнято до внесення змін до ст. 61 СК України 08 лютого 2011 року, якими унормовано виникнення у подружжя права спільної власності на приватизовану земельну ділянку. Що стосується спірного автомобіля, то він нею придбаний за особисті кошти після припинення ведення спільного господарства і сімейних відносин, що визнав позивач під час розгляду справи у суді першої інстанції, а висновок суду про те, що вона не спростувала презумпцію спільної власності на автомобіль лише тому, що шлюб юридично не був розірваний в судовому порядку, суперечить приписам статей 3, 60 СК України.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_1 , посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги та законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Згідно із частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Оскільки рішення суду оскаржується відповідачем ОСОБА_4 лише в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_3 , тому в іншій частині апеляційним судом не переглядається.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині - без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що з 16 червня 2007 року сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 24 березня 2022 року між ними розірваний.

У шлюбі народилося двоє дітей: син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_3 , серії НОМЕР_4 .

Рішенням Рожищенської міської ради Рожищенського району Волинської області від 27 грудня 2010 року № 4/7 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок м. Рожище» ОСОБА_4 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд у власність, яка розташована по АДРЕСА_2 , загальною площею 0,1000 га (п. 1.3.); передано безоплатно у власність земельну ділянку загальною площею 0,1000 га за вказаною адресою для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за рахунок земель Рожищенської міської ради (п. 2.3).

Рішенням Виконавчого комітету Рожищенської міської ради Рожищенського району Волинської області від 23 квітня 2010 року № 65 присвоєно земельній ділянці ОСОБА_4 адресу: АДРЕСА_2 .

Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 087078 відповідач ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер :15:034:0087, яка розташована по АДРЕСА_2 . Державний акт зареєстровано 31 травня 2011 року.

Як вбачається з рішення Рожищенської міської ради Рожищенського району Волинської області п`ятого скликання від 06 серпня 2010 року № 48/6, відповідачу ОСОБА_4 надано дозвіл на розроблення містобудівного обгрунтування на розміщення житлового будинку садибного типу по АДРЕСА_2 .

Рожищенським районним архітектурно-планувальним бюро було розроблено містобудівне обґрунтування на розміщення індивідуального житлового будинку та господарської будівлі відповідачу ОСОБА_4 за зазначеною адресою.

22 грудня 2021 року відповідач ОСОБА_9 згідно з договором купівлі-продажу № 1675 придбала у ТОВ «Брайт Авто» легковий автомобіль марки «Mitsubishi», модель «Colt», номер кузова НОМЕР_2 , 2005 року випуску, вартістю 49 800 грн.

Згідно з повідомленням регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Волинській області (філія ГСЦ МВС) від 14 вересня 2022 року, ОСОБА_4 придбала транспортний засіб марки «Mitsubishi Colt», номерний знак НОМЕР_5 .

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Згідно з частинами 1 та 2 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У справі, яка переглядається апеляційним судом, спір стосується поділу спільного майна подружжя.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Одним із таких прав, що виникає після реєстрації шлюбу, є право спільної сумісної власності подружжя, до якого належить майно, набуте подружжям за час шлюбу.

Згідно з ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених ЗК України.

Положеннями ст. 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц (провадження № 14-325цс18).

Згідно зі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною 1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Аналогічні положення містяться у ч. 2 ст. 372 ЦК України.

Як роз`яснено судам у пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України) відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч. 1 ст. 61 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Частинами 1, 4 ст. 71 СК України передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16 січня 2023 року у справі № 754/3132/16-ц (провадження № 61-5956св22).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У справі, яка переглядається встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 16 червня 2007 року, який рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 24 березня 2022 року між ними розірваний.

Під час перебування у зареєстрованому шлюбі за спільні кошти та в інтересах сім`ї сторони придбали легковий автомобіль марки «Mitsubishi», модель «Colt», номер кузова НОМЕР_2 , 2005 року випуску, вартістю 49 800 грн, який був зареєстрований на ім`я ОСОБА_4 . Водночас відповідач ОСОБА_4 не надала суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що автомобіль був придбаний за її особисті кошти.

Крім того, у період перебування у шлюбі відповідач ОСОБА_4 в порядку приватизації набула 31 травня 2011 року у власність земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер :15:034:0087, яка розташована по АДРЕСА_2 .

Що стосується належності спірної земельної ділянки до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя, то слід зазначити наступне.

Законом України «Про внесення зміни до ст. 61 СК України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя» від 11 січня 2011 року ст. 61 СК України доповнено ч. 5 такого змісту: об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації.

Зазначена правова норма набула чинності з 08 лютого 2011 року, проте, була виключена на підставі Закону України «Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка» № 4766 від 17 травня 2012 року, який набрав чинності 13 червня 2012 року.

При цьому ст. 57 СК України доповнено п. 5 ч. 1, згідно з яким особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації.

Ураховуючи ту обставину, що відповідач ОСОБА_4 право власності на спірну земельну ділянку набула внаслідок безоплатної передачі їй як одному з подружжя із земель комунальної власності шляхом приватизації 31 травня 2011 року, тобто у той період коли діяли зміни до ст. 61 СК України згідно із Законом України «Про внесення зміни до статті 61 СК України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя» від 11 січня 2011 року, тому зазначене майно належить до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, оскільки вищезазначене майно придбано та набуто сторонами по справі у шлюбі, тому в силу положень ст. 60 СК України є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. При цьому відповідачем ОСОБА_4 не спростовано презумпцію права спільної сумісної власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Реєстрація права, зокрема на транспортний засіб, придбаного під час шлюбу, лише на ім`я відповідача ОСОБА_4 не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя з врахуванням відсутності доказів, що спірний транспортний засіб придбаний відповідачем за особисті кошти.

Зважаючи на встановлені у цій справі обставини, наведені норми матеріального права та правові висновки Верховного Суду, суд першої інстанції дійшов цілком обґрунтованого висновку про визнання за позивачем у порядку поділу спільного майна подружжя права власності на 1/2 частину спірної земельної ділянки, а також стягнув на його користь з відповідача ОСОБА_4 компенсацію вартості 1/2 частини спірного транспортного засобу у розмірі 24 900 грн, залишивши вказаний транспортний засіб у власності відповідача, яким вона користується.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду про часткове задоволення позову ОСОБА_3 є законним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги про те, що визначальним для виникнення права особи на приватизовану земельну ділянку є саме рішення органу місцевого самоврядування, яке вданому випадку мало місце 27 грудня 2010 року, тобто до внесення змін до ст. 61 СК України 08 лютого 2011 року, якими передбачено виникнення у подружжя права спільної власності на приватизовану земельну ділянку, а тому спірна земельна ділянка є особистою приватною власністю ОСОБА_4 і відповідно поділу не підлягала, не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 125, ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.

Оскільки державний акт на право власності на спірну земельну ділянку виданий відповідачу ОСОБА_4 31 травня 2011 року, тому земельна ділянка відноситься до права спільної сумісної власності подружжя та підлягала поділу між сторонами по справі.

Отже, доводи апеляційної скарги відповідача щодо неправильного вирішення судом першої інстанції позову в оскаржуваній нею частині не знайшли свого підтвердження. Відповідач на підтвердження обставин, викладених в апеляційний скарзі, належних та допустимих доказів не надала, висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, вимогам чинного законодавства та повністю спростовують наведені в апеляційній скарзі доводи. Суд першої інстанції надав правильну оцінку обставинам справи в межах заявлених позовних вимог, правильно вирішив спір по суті.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 17 вересня 2024 року у цій справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя

Судді: