Справа № 754/7517/24
У Х В А Л А

Іменем України

13 червня 2024 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого - судді Галась І.А.,

при секретарі - Париста А.С.

за участі: представника скаржника - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця Солом`янського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до Деснянського районного суду м. Києва зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Солом`янського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), щодо зняття арешту з його майна, накладено в рамках виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа Ватутунського (Деснянського) районного суду м. Києва №2-3013 від 30.10.2000 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 моральної шкоди.

Скарга обґрунтовананаступним.

Скаржник вирішив продати земельну ділянку, яка належить йому на праві власності, відповідно до свідоцтва про право на спадщину №588 від 06.04.2005 року. Під час перевірки документів виявилось, що на його нерухоме майно було накладено арешт. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було накладено арешт. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта дане обтяження зареєстровано Першою київською державною нотаріальною конторою 03.11.2004 року за № 1435376 (додаткові дані: архівний номер 3123094KIEV1, архівна дата 23.02.2001, дата виникнення 23.02.2001. № реєстра 3-456, внутр. № F230315D50, коментар вх..907).

ОСОБА_2 звернувся до Солом`янського відділу державної виконавчої служби у м. Києві з заявою про зняття вищезазначеного арешту. Своєю відповіддю №40523 від 22.02.2024 р. Солом`янський відділ державної виконавчої служби у м. Києві повідомив, що виконавчі документи про стягнення з ОСОБА_2 на виконанні не перебувають. Надати більш детальну інформацію вони не мають можливості, оскільки вищезазначене виконавче провадження знищене відповідно до ч.1,2 розділу ХІ Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби.

29.02.2024 року представник скаржника звернувся з адвокатським запитом до Першої київської нотаріальної контори про надання інформації на підставі яких документів було накладено арешт на все нерухоме майно, яке належить ОСОБА_2 на праві власності.

Своєю відповіддю №1564/01-16 від 20.03.2024 р. Перша київська державна нотаріальна контора надіслала копію постанови №6-218/10 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 23.02.2001 року.

Відповідно до даної постанови, державним виконавцем Федорчук Фаїною Ларіонівною відділу Державної виконавчої служби Залізничного районного управління юстиції при примусовому виконанні виконавчої служби Залізничного районного управління юстиції при примусовому виконанні виконавчого листа №2-3013 від 30.10.2000 року, виданого 27.11.2000 року Ватутінським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 моральної шкоди в розмірі 2000 гривень було накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_2 та встановлена заборона здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить ОСОБА_2 .

Рішення Ватутінського районного суду м. Києва про стягнення на користь ОСОБА_2 колишньої дружини моральної шкоди у розмірі 2000 гривень ним було виконано в повному обсязі, виконавче провадження було завершено.

ОСОБА_2 є боржником у виконавчому провадженні, в рамках якого на належне йому майно накладено арешт.

На даний час будь - які відкриті виконавчі провадження щодо нього відсутні. Виконавче провадження, де він був боржником, знищено у зв`язку із закінченням строку його зберігання, проте арешт з його майна не знятий.

Наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту на його майно, за умови закінчення виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Представник скаржника - ОСОБА_1 у судовому засіданні просила задовольнити скаргу.

Державний виконавець Солом`янського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання будучі належним чином повідомленні не з`явився.

Відповідно до ст. ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

У відповідності до приписів ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно ст.129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного чи приватного виконавця, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Умови і порядок виконання рішень судів, що підлягають примусовому виконанню, визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до приписів ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу ДВС усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

За змістом наведених норм однією з обов`язкових умов для задоволення скарги є доведеність факту порушення прав боржника внаслідок дій виконавця. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, а заявник посилається лише на формальне недотримання закону, у суду немає правових підстав для задоволення скарги.

Згідно з вимогами ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та у порядку, встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до матеріалів справи вбачається, постановою № 6-218/10 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження 23 лютого 2001 року державним виконавцем Федорчук Фаїною Ларіонівною відділу Державної виконавчої служби Залізничного районного управління юстиції при примусовому виконанні виконавчого листа №2-3013 від 30.10.2000 року, виданого 27.11.2000 року Ватутінським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 моральної шкоди в розмірі 2000 гривень було накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_2 та встановлена заборона здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить ОСОБА_2 .

Відповідно до копії Інформаційної довідки 366108806 сформованою 16.02.2024 року приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Якименською Л.Л. інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта дане обтяження зареєстровано Першою київською державною нотаріальною конторою 03.11.2004 року за № 1435376 (додаткові дані: архівний номер 3123094KIEV1, архівна дата 23.02.2001, дата виникнення 23.02.2001. № реєстра 3-456, внутр. № F230315D50, коментар вх..907).

Згідно листа №40523 від 22.02.2024 р. Солом`янський відділ державної виконавчої служби у м. Києві повідомив, що виконавчі документи про стягнення з ОСОБА_2 на виконанні не перебувають. Надати більш детальну інформацію вони не мають можливості, оскільки вищезазначене виконавче провадження знищене відповідно до ч.1, 2 розділу ХІ Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби.

На адвокатський запит (вх..№983/01-16 від 14.03.2024 р) листом №1564/01-16 від 20.03.2024 р. Перша київська державна нотаріальна контора надіслала копію постанови №6-218/10 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 23.02.2001 року.

Відповідно до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією, або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ч. 1 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ч. 1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частиною 1 ст. 18 ЦПК України передбачено судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконання рішення суду є невід`ємною частиною права на справедливий суд. Судові рішення є обов`язковими до виконання на свій території України і захищені Конституцією України. Виконання рішення суду в цивільній справі здійснюється відповідно до статей ЦПК України та Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» правовою основою діяльності органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є Конституцією України, Законом України «Про виконавче провадження», міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, іншими законами, нормативно-правовими актами, прийнятими на їх виконання.

На підставі викладеного та керуючись Конституцією України, ст.ст.3,18,74 ЗУ «Про виконавче провадження», ст.ст.2,4,10,18,447,451 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця Солом`янського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) задовольнити частково.

Скасувати арешт майна ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), накладений Відділом державної виконавчої служби Залізничного РУЮ 23.02.2001 року (постанова б/н) в межах виконання виконавчого листа № 2-3913 від 30.10.2000 року, виданого Ватутінським районним судом міста Києва.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Суддя