Справа № 296/4715/21
УХВАЛА

Іменем України

"29" травня 2024 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Адамовича О.Й.,

за участю секретаря судового засідання Світко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Житомирі заяву представника позивача - адвоката Ковальової Я.В. про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі №296/4715/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Управління державного архітектурно-будівельного контролю Житомирської міської ради, Державного реєстратора Виконавчого комітету Житомирської міської ради Житомирської області Гриценко Наталії Миколаївни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про скасування декларації про готовність об`єкта до експлуатації та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Корольовського районного суду міста Житомира від 19.04.2024 р. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Управління державного архітектурно-будівельного контролю Житомирської міської ради, Державного реєстратора Виконавчого комітету Житомирської міської ради Житомирської області Гриценко Наталії Миколаївни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про скасування декларації про готовність об`єкта до експлуатації та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень позов задоволено частково.

16.05.2024 р. до суду надійшла заява представника позивача - адвоката Ковальової Я.В., за якою вона просить відшкодувати витрати на професійну правову допомогу згідно ст. 141 ЦПК України та стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 18000,00 грн. Також просить поновити строк на подачу заяви про ухвалення додаткового рішення по справі у зв`язку із отриманням та ухваленням рішення 13.05.2024 року.

Представник позивача - адвокат Ковальова Я.В. подала до суду заяву в якій просить розгляд справи про ухвалення додаткового рішення по даній справі проводити у відсутність позивача та представника позивача за наявними у справі письмовими доказами (а.с.162).

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Шмат Р.П. подав до суду заяву в якій заперечує щодо задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення поданій справи, оскільки до заяви не долучено документів, які підтверджують фактично понесених витрат, зокрема платіжні доручення. Критерії розумності розміру адвокатських витрат виходять за межі фінансового стану відповідачки, яка є пенсіонером. Крім того, предмет позовних вимог не містить прямого умислу порушення відповідачкою законодавства. Відповідачка (попередній відповідач) набули статусу відповідачем лише як титульні відповідачі, а не як особи від дій яких наступили причинно-наслідкові зв`язки. Відповідач лише є опосередкованим. Розмір гонорара адвокатом є завищеним, в розмірі того, що відповідач не порушив жодного чинного законодавства, а скористався послугою третіх осіб. Враховуючи вищенаведене просить відмовити у задоволенні заяви у повному обсязі (а.с.163).

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, повідомлялися.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини та перевіривши їх доказами, суд дійшов наступного висновку.

Згідно зі ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причину його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Корольовського районного суду міста Житомира від 19 квітня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Представник позивача подала докази на підтвердження понесених витрат на правову (правничу) допомогу 16 травня 2024 року, тобто поза межами строку, встановленого ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Перелік поважних причин, які враховуються для поновлення пропущеного процесуального строку, законом не встановлено, вони визначаються у кожному конкретному випадку, виходячи з певних обставин, які мають юридичне значення.

Поважними причинами пропуску строку є обставини, що позбавили особу можливості подати заяву у визначений законом строк, вони об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волі заявника і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або істотно ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Вирішуючи питання про поновлення пропущеного строку, суди мають враховувати, що оцінка поважності причин пропуску строку повинна здійснюватися індивідуально у кожній справі, а будь-які причини не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для його поновлення. Поновленню підлягає лише строк, який пропущений з об`єктивних і незалежних від волі та поведінки особи причин. Якщо строк поновлюється зі спливом значного проміжку часу без поважних причин, таке рішення порушує принцип правової визначеності.

Відповідно до положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору, що передбачає неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження чи перегляду рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ЦПК України певних процесуальних дій. Інститут строків в цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у цивільних відносинах, а також стимулює учасників цивільного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

За статтею 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже, процесуальним законом встановлені часові обмеження на вчинення тих чи інших процесуальних дій, у разі недотримання яких суд виключно за обґрунтованим клопотанням та в межах доводів заявника може поновити строк на звернення до суду. У разі пропуску відповідного строку та за відсутності клопотання учасника справи про його поновлення суд залишає заяву без розгляду. Це правило не стосується пропуску присічного строку, який не підлягає поновленню навіть за наявності поважних причин його пропуску.

Зі змісту заяви представника позивача про ухвалення додаткового судового рішення вбачається, що в обґрунтування поважності причин пропуску строку на подання доказів розміру витрат на правничу допомогу заявник зазначає, що 19.04.2024 року рішення суду ухвалено не було, вступна та резолютивна частина рішення була оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень лише 13.05.2024 року.

Суд зазначає, що 19.04.2024 року представник позивача була присутня в судовому засіданні та до закінчення судових дебатів у справі зробила заяву про стягнення судових витрат, а також зауважила, що відповідні докази понесених витрат буду надані додатково.

Таким чином, представник позивача підтверджує обізнаність про призначений на 19 квітня 2024 року розгляд справи та про ухвалення 19 квітня 2024 року судом судового рішення (про вихід суду до нарадчої кімнати). Суд зазначає, що бути присутнім при оголошенні судом резолютивної частини рішення, є правом особи.

Крім того, відповідно до ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Тому в розумінні положень статей 141, 268 ЦПК України, в даному конкретному випадку датою ухвалення судового рішення є 19.04.2024 року.

Перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст.123 ЦПК України).

Строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку (ч. 6 ст. 124 ЦПК України).

Відповідно до п.п. 1, 2, 6 ч. 2 ст. 43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення суду у справі Жоффер де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 р.).

Разом з тим, сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі «Олександр Шевченко проти України»).

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон АліментаріаСандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосередній стосунок до нього, утримуватися від використання прийомів для затягування процесу, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухань.

Клопотання заявника про поновлення строку на подачу доказів не містить жодних посилань на поважність та об`єктивність причин, які перешкоджали заявнику, як позивачу, який був обізнаний про дату ухвалення судового рішення, протягом такого тривалого часу, звернутися до суду з метою отримання судового рішення для подачі таких доказів вчасно.

Суд звертає увагу на те, що положення ч. 1 ст. 127 ЦПК України не пов`язують можливість поновлення строку з датою отримання учасником справи копії судового рішення, а вказують на необхідність зазначення поважних причин, які перешкоджали учаснику справи вчинити ту чи іншу процесуальну дію протягом встановленого процесуальним законом строку.

Також суд звертає увагу, що необхідність подання доказів про понесенні судові витрати не може ставитися в залежність від результату розгляду справи (задоволенням чи відмовою в позові) .

Крім того суд акцентує увагу на тому, що договір про надання правової допомоги було укладено до подачі позовної заяви до суду, а інші докумети, зокрема акт здачі-прийняття виконаних робіт (надання послуг), детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (відповідно до вимог ст. 137 ЦПК України) та довідки про сплату гонорару датовані 22 квітня 2024 року, що надавало можливість позивачу подати вказані документи протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Оцінюючи поважність причин пропуску строку подання доказів, суд також бере до уваги тривалість розгляду справи, обізнанність позивача та його представника про конкретний вид наданої правової допомоги та реальну можливість оформити документи в підтвердження наданих послуг та проведення оплати ще до проведення судових дебатів у справі. Зокрема, як вбачається з довідки №51/21 частина гонорару в сумі 8000грн була сплачена адвокату ще 31.03.2021 року.

Суд також бере до уваги предмет спору, особу відповідача, зокрема те, що ОСОБА_2 є особою поважного віку, пенсіонером, доводиться колишньою свекрухою позивачці, втратила сина та чоловіка, була залучена до участі у справі в результаті процесуального правонаступництва та фактично не була учасником спірних правовідносин. Прийняте на користь позивача рішення є достатньою сатисфакцією, що також береться судом до уваги при вирішенні питання поважності причин пропуску строку подання доказів.

На підставі викладеного суд вважає, що позивач пропустила встановлений ч. 8 ст. 141 ЦПК України строк на подання доказів понесених судових витрат та не навела достатніх і обґрунтованих причин поважності пропуску цього строку. Наведені представником позивача причини пропуску строку на подання таких доказів не можна вважати поважними та не дають правових підстав для поновлення строку для їх подання, а тому заяву представника позивача про подання доказів слід залишити без розгляду.

На підставі викладеного та керуючись ч. 8 ст. 141, ст. 270 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В поновленні процесуального строку на подання доказів - відмовити.

Заяву представника позивача - адвоката Ковальової Я.В. зроблену в порядку ч.8 ст. 141 ЦПК України - залишити без розгляду.

Ухвала суду може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О. Й. Адамович