Дата документу 26.03.2024 Справа № 331/4451/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/4451/23 Головуючий у І інстанції: Світлицька В.М.
Провадження № 22-ц/807/293/24 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2024 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Крилової О.В.,

Кухаря С.В.,

секретар: Смокотіна В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 листопада 2023 року у справі за позовом Комунального підприємства «Водоканал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу з оплати за централізоване водопостачання і водовідведення та за зустрічним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Комунального підприємства «Водоканал» про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2023 року КП «Водоканал» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу з оплати за централізоване водопостачання і водовідведення.

В обґрунтування позову зазначено, що відповідачі проживають у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , користуються послугами КП «Водоканал», але оплату за послуги підприємства вносять не в повному обсязі, у зв`язку з чим, за період з 01.06.2020 до 31.05.2023 утворилась заборгованість у розмірі 23625,75 грн.

Посилаючись на означені обставини, КП «Водоканал» просило суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на корисить підприємства борг за спожиту воду і послуги водовідведення на загальну суму 23625,75 грн та судовий збір.

У серпні 2023 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду із зустрічним позовом до КП «Водоканал» про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначали, що з 31.05.2019 КП «Водоканал» здійснювало нарахування за нормою 0,35 м.куб. на добу на особу, з причин прострочення держповірки приладу обліку КВ 1,5 № 301505. За вказаною адресою з 27.10.2018 ОСОБА_1 мешкає сама, та через похилий вік забувала провести держповірку лічильника. 25.01.2023 водомір пройшов держповірку на місці (без демонтажу) і був визнаний придатним. Фактично спожитою кількістю послуг підприємства є різниця між зафіксованими показниками водоміра 01.02.2023 652 м. куб., та 30.05.2019 544 м.куб., тобто 108 м.куб., про що була складена заява на перерахунок, проте відповіддю від 20.02.2023 КП «Водоканал» відмовило відповідачу у здійсненні перерахунку.

Посилаючись на означені обставини, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просили суд зобов`язати КП «Водоканал» провести перерахунок з 30.05.2019 до 01.02.2023 за фактично спожитими послугами в обсязі 108 м.куб. та стягнути з КП «Водоканал» 75000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 листопада 2023 року первісний позов задоволено.

Стягнуто з солідарно з ОСОБА_1 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь КП «Водоканал» заборгованість за спожиту воду і послуги водовідведення за період з 01 червня 2020 року до 31 травня 2023 року в розмірі 23625,75 грн та судові витрати зі сплати судового збору - по 894,67 грн з кожного.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до КП «Водоканал» про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди відмовлено.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подалиапеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просять скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 листопада 2023 рокута прийняти нову постанову про відмову в задоволенні первісного позову та задоволення зустрічного позову.

В обґрунтування апеляційної скарги, повторюючи доводи зустрічної позовної заяви, скаржники, зокрема, зазначають, що КП «Волоканал» не мало жодних підстав для відмови у перерахунку боргу, адже повірку проведено у 2023 році на місці без заміни лічильника, який згідно з висновком держповірки відповідає вимогам законодавства, а отже, здійснені нарахування за період з червня 2020 року до травня 2023 року незаконні.

Крім того, зазначають, що у серпні 2020 року та червні 2022 роки відповідачі внесли плату за користування послугами КП «Водоканал» на загальну суму 7635,20 грн, у зв`язку з чим, нарахування боргу в розмірі 30922,75 вважають таким, що не відповідає дійсності.

У відзиві на апеляційну скаргу КП «Водоканал» заперечує проти її доводів, просить залишити скаргу без задоволення, оскаржуване рішення без змін.

У судовому засіданні ОСОБА_2 наполягав на задоволенні апеляційної скарги, скасуванні рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 листопада 2023 року, відмові у позові КП «Водоканал» та задоволенні зустрічного позову.

Представник КП «Водоканал» Косяк А.Ю. просила залишити без задоволення апеляційну скаргу, оскаржуване рішення без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені відповідно до вимог чинного законодавства (а.с. 185, 186), клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.

Згідно з частиною другою статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегія суддів вирішила розглядати справу за відсутності осіб, які не з`явились.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, доводи учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну слід залишити без задоволення з огляду на таке.

За вимогами п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає повною мірою.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Задовольняючи первісний позов КП «Водоканал» та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову відповідачів, суд першої інстанції виходив з того, що у період в межах якого заявлено зустрічний позов, а саме: з 30.05.2019 до 01.02.2023 (часу повірки лічильника) КП «Водоканал» правомірно здійснив нарахування за спожиті послуги з водопостачання та водовідведення згідно встановлених норм і тарифів за кількістю зареєстрованих осіб, без врахування показів лічильника, та у подальшому після проходження повірки розпочав нарахування ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за послуги з водопостачання відповідно до фактичних показань лічильника після повірки.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Суд першої інстанції встановив та підтверджено матеріалами справи, що КП «Водоканал» включене до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України та є юридичною особою. Відповідно до п.2.2 Статуту КП «Водоканал», предметом діяльності підприємства є забезпечення безперебійного постачання питної води, забезпечення постачання технічної води.

Згідно з Витягами з реєстру територіальної громади міста Запоріжжя щодо реєстрації місця проживання фізичної особи, який сформовано за відомостями електронної бази даних департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 07.07.2023, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

КП «Водоканал» за адресою: АДРЕСА_1 , надає відповідачам за первісним позовом послуги з водопостачання та водовідведення, але оплату за послуги підприємства ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 належним чином не здійснювали.

Згідно з розрахунком заборгованості за особовим рахунком № НОМЕР_1 , заборгованість за послуги водопостачання та водовідведення, що надавалися за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01.06.2020 до 31.05.2023 становить 23625,75 грн.

За рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради № 546 від 28 жовтня 1999 року збирання абонентської плати з населення за водокористування та водовідведення проводиться окремо від інших комунально-побутових послуг, а функції зі збору платежів з населення передано КП «Водоканал».

Згідно з актом технічного обстеження від 30.05.2019, співробітники КП «Водоканал» провели обстеження водомірного вузла за адресою: АДРЕСА_1 , на вводі холодної води встановлено обліковий прилад: КВ-1,5 № 301505. Державна повірка водолічильника 30.09.2014, показання при огляді: 00544, внаслідок чого 30.05.2019 КП «Водоканал» видало ОСОБА_1 припис у строк до 29.06.2019 встановити на водопровідному вводі держповірений, технічно справний водолічильник, про що було складено відповідний акт, який підписаний ОСОБА_1 , який містить роз`яснення щодо нарахування споживачам витрат води, які не встановили водолічильник в строк, за нормами водоспоживання з 30.06.2019.

01.02.2023 представник КП «Водоканал» в присутності споживача ОСОБА_1 провів огляд і опломбування вузла розподільного обліку питної води КВ 1,5, дата повірки 25.01.2023, № 301505, показання 00652, що встановлений за адресою: АДРЕСА_1 , про що складено акт про прийняття вузла розподільного обліку на абонентський облік.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Рішення Запорізької міської ради № 546 від 28.10.1999 «Про порядок оплати послуг за водоспоживання та водовідведення» є актом органу місцевого самоврядування, який є обов`язковим для виконання на території м. Запоріжжя та є підставою для виникнення правовідносин між КП «Водоканал» та споживачами по водопостачанню та водовідведенню, а відтак і по сплаті вищевказаних послуг.

У частині першій статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами укладених договорів.

Такому праву прямо відповідає визначений ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача здійснювати оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц.

Відповідно до статей 6768 ЖК України та статті 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» наймач або власник житла зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за надані комунальні послуги. Плата за надані комунальні послуги у вигляді питного водопостачання та водовідведення береться за затвердженими у встановленому порядку тарифами.

Згідно зі статтею 64 ЖК України наймач і всі повнолітні члени сім`ї несуть солідарну майнову відповідальність за зобов`язаннями, пов`язаними з найманням житла.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утримуватися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з вимогами ст.ст. 526, 530, 611, 612 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Згідно із ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до переліку житлово-комунальних послуг належать, зокрема, послуги з централізованого водопостачання, централізованого водовідведення.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг.

Частиною 4 статті 23 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що послуга з централізованого водопостачання надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з централізованого водопостачання, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідачі є споживачами послуг, які надає КП «Водоканал», зобов`язані сплачувати вартість таких послуг, проте в порушення вищевказаних норм діючого законодавства неналежним чином виконували своїх зобов`язань щодо оплати спожитих послуг з централізованого водопостачання і водовідведення, у зв`язку з чим, утворилась заборгованість за період з 01.06.2020 до 31.05.2023 в сумі 23625,75 грн, яку слід стягнути з відповідачів.

Крім того, в апеляційній скарзі скаржники підтверджують, що у серпні 2020 року та червні 2022 року вони здійснювали платежі за споживання послуг КП «Водоканал» в сумі 5635,20 грн та 2000 грн відповідно. Колегія суддів зауважує, що аналогічні суми також відображені в розрахунку заборгованості позивача, що, з урахуванням щомісячних сум, нарахованих до сплати відповідачам за спірний період, які є значно меншими, ніж підтверджені споживачами платежі, свідчить про визнання споживачами боргу.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» вузол розподільного обліку - вузол обліку, що забезпечує індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги в будівлях, де налічуються два та більше споживачів.

Згідно із ч. 1 ст. 6 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» обслуговування та заміна вузлів комерційного обліку здійснюються оператором зовнішніх інженерних мереж відповідно до цього Закону, якщо інше не передбачено договорами про надання комунальних послуг, укладеними відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», з урахуванням вимог Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність».

Відповідно до п.10 ч.1 ст. 1 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» під обслуговуванням вузлів обліку слід розуміти: огляд, опломбування/розпломбування, періодична повірка (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж), ремонт засобів вимірювальної техніки, які є складовою частиною вузла обліку, забезпечення дистанційної передачі результатів вимірювання (за наявності), ремонт та заміна допоміжних засобів вузла обліку, а за згодою власника (співвласників) будівлі також охорона або страхування вузла обліку.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту.

Відповідно до ч. 4 ст. 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», в редакції на час виникнення спірних правовідносин, періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування і монтаж) вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання теплової енергії та води в квартирах (приміщеннях) будинку, здійснюються за рахунок власників таких вузлів обліку, якщо інше не встановлено договором, а у разі укладення співвласниками багатоквартирного будинку індивідуальних договорів про надання відповідної комунальної послуги періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування і монтаж) таких вузлів обліку забезпечуються виконавцем комунальної послуги за рахунок плати за абонентське обслуговування, встановленої відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13.10.2016 р. №1747 «Про затвердження міжповірочних інтервалів законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, за категоріями» (надалі Наказ), на засоби вимірювальної техніки (лічильники води) встановлено міжповірочний інтервал 4 роки, після закінчення якого вони підлягають періодичній повірці.

Згідно з п.11 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630 (далі - Правил), нарахування за користування послугами водопостачання та водовідведення проводяться виходячи з розміру затверджених тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку, відповідно до кількості осіб, проживаючих за вказаною адресою.

Пунктом 10 Правил передбачено, що оплата послуг за показаннями засобів обліку води, встановлених у квартирі (будинку садибного типу), проводиться лише у разі здійснення обліку в усіх точках розбору холодної та гарячої води у квартирі (будинку садибного типу) незалежно від наявності засобів обліку на вводах у багатоквартирний будинок.

Пунктами 9, 15 Правил передбачено, що квартирні засоби обліку води і теплової енергії, приймаються на абонентський облік та підлягають періодичній повірці. Періодична повірка засобі обліку води і теплової енергії проводиться у строк, що не перевищує одного місяця. За цей час споживач оплачує відповідні послуги згідно із середньомісячними показаннями засобів обліку за попередні три місяці. У разі несправності засобів обліку води і теплової енергії, що не підлягає усуненню, плата за послуги з моменту її виявлення вноситься згідно з нормативами (нормами) споживання.

Згідно з п. 20 Правил № 630, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

Відповідно до пункту 21 Правил № 630, у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства.

Положеннями вказаних Правил передбачено, що показники засобів обліку, які у визначений законодавством строк не пройшли повірку, не можуть прийматися до розрахунку за послуги. Використання приладів обліку без проведення повірки в строк міжповірочного інтервалу (4 роки) є порушенням норм чинного законодавства та, як наслідок, свідчить про ймовірну несправність такого приладу обліку без проведення відповідної повірки яка б свідчила про протилежне.

Згідно з п.п. 3 п. 4 Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої Наказом Міністрства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 22.11.2018 № 315, для розподілу не приймаються показання вузла розподільного обліку, приладу розподільного обліку теплової енергії, що зняті (надані), починаючи з дати встановлення факту виходу його з ладу (закінчення строку повірки засобу вимірювальної техніки, що входить до його складу) або встановлення факту несанкціонованого втручання в його роботу (самовільний демонтаж, умисне знищення, пошкодження, розкомплектування, у тому числі порушення цілісності пломб, тощо), до дати прийняття на абонентський облік відремонтованого чи заміненого вузла розподільного обліку, приладу розподільного обліку теплової енергії або повіреного засобу вимірювальної техніки, що входить до його складу.

Відповідно до ч.1, 4 ст. 8 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» у сфері законодавчо регульованої метрології застосовуються засоби вимірювальної техніки,які відповідають вимогам щодо точності, регламентованим для таких засобів,у встановлених умовах їх експлуатації.

Законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки дозволяється застосовувати, випускати з виробництва, ремонту та в продаж і видавати напрокат лише за умови їх відповідності цьому Закону та іншим нормативно-правовим актам, що містять вимоги до таких засобів вимірювальної техніки.

Квартирні засоби обліку беруться виконавцем на абонентський облік якщо вони пройшли повірку.

Апеляційний суд зауважує, що матеріалами справи підтверджено, встановлено судом першої інстанції та не заперечували самі скаржники, що повірка лічильника була проведена тільки 01.02.2023, що свідчить про відсутність повірки у встановлений законом строк, про який підприємство попереджало споживачів (30.06.2019), адже лічильник обліку холодної води КВ 1,5, заводський номер 301505 не проходив повірку з 30.05.2019 (майже чотири роки).

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції проігнорував акт прийняття вузла розподільчого обліку на абонентський облік від 01.02.2023 не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи, оскільки суд першої інстанції врахував цю обставину, аналізуючи законність підстав нарахування КП «Водоканал» заборгованості споживачам за спірний період.

Відсутність повірки приладу, що забезпечує індивідуальний облік води за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 30.06.2019, позбавила можливості КП «Водоканал» здійснювати нарахування обсягів використаних послуг на підставі показань такого приладу, у зв`язку з чим, у період з 01.06.2020 до 31.05.2023 за цією адресою здійснено нарахування за встановленими нормами водоспоживання.

Суд першої інстанції врахував позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 11.02.2019 у справі № 233/6570/15-ц, відповідно до якої заперечення споживача щодо суми заборгованості, нарахованої за відповідними нормами споживання можуть бути визнані обґрунтованими виключно у випадку, коли споживач доведе, що за період нарахування спірної заборгованості облік спожитих послуг відбувався квартирним засобом обліку, який згідно із законом дозволяється застосовувати, тобто який пройшов повірку, що може бути підтверджено відповідним свідоцтвом про повірку.

Розмір тарифів на послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, структуру тарифу із зазначенням складових встановлює Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, відповідними постановами.

Відповідно до ч.4 ст. 8 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки дозволяється застосовувати, випускати з виробництва, ремонту та в продаж і видавати напрокат лише за умови їх відповідності цьому Закону та іншим нормативно-правовим актам, що містять вимоги до таких засобів вимірювальної техніки.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в тому, що нарахування вартості послуги з централізованого водопостачання за адресою: АДРЕСА_1 з 30.06.2019 здійснювалось КП «Водоканал» згідно з установленими нормами і тарифами за кількістю зареєстрованих осіб, а відтак, вимоги зустрічного позову про зобов`язання провести перерахунок вартості послуг за період з травня 2019 року до лютий 2023 року є безпідставними.

Оскільки вимога про відшкодування моральної шкоди є похідною і залежить від задоволення зустрічних позовних вимог про зобов`язання здійснити перерахунок, доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Посилання скаржників на п. 6 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до якого споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг, не заслуговують на увагу, адже ні під час розгляду справи в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді скаржники не надали доказів належного звернення до КП «Водоканал» з відповідним повідомленням будь-кого з них.

Таким чином, апеляційний суд перевірив доводи апелянтів та дійшов висновку, що вони є безпідставними, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того вказані доводи зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянтів із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, ці доводи були предметом перевірки суду першої інстанції, який дав їм повну, всебічну та об`єктивну оцінку у своєму рішенні, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).

У відповідності до положень ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно з вимогами ст. 76-78, 81, 89, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 слід залишити без задоволення, а рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 листопада 2023 року без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 05 квітня 2024 року.

Головуючий:

Судді: