Дата документу 25.04.2024Справа № 554/4072/24
Провадження № 2-о/554/207/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2024 року суддя Октябрського районного суду м.Полтави Шевська О.І.., розглянувши заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення; заінтересована особа: Центральна Військово - лікарська комісія Збройних Сил України -

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просить встановити факт того, що 22.05.2006 року з ним стався нещасний випадок з отриманням каліцтва при виконанні обов`язків військової служби. В обґрунтування вимог заяви зазначив, що у період 2002-2020 років він проходив військову службу в лавах Служби Безпеки України. Під час проходження служби, 22.05.2006 року отримав травму при виконанні обов`язків військової служби.

09.10.2006 року за результатами висновку комісії МСЕК №1 заявнику було визначено 20% втрати професійної працездатності, травма пов`язана з виконанням обов`язків військової служби, строком до 01.10.2007 року. Акт за формою НВС-1 про нещасний випадок, пов`язаний з виконанням обов`язків військової служби від 22.05.2006 року стосовно ОСОБА_1 втрачений.

Встановлення вказаного факту каліцтва має для ОСОБА_1 юридичне значення, оскільки ці дані потрібні йому для проходження військово-лікарської комісії щодо визначення ступеня придатності до військової служби та причинного зв`язку травм.

Дослідивши зміст заяви, додані матеріали, приходжу до висновку про необхідність відмовити у відкритті провадження по справі за заявою ОСОБА_1 , з наступних підстав.

Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.1 ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: 1) обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи; 2) надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності; 3) визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою; 4) усиновлення; 5) встановлення фактів, що мають юридичне значення; 6) відновлення прав на втрачені цінні папери на пред`явника та векселі; 7) передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність; 8) визнання спадщини відумерлою; 9) надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку; 10) примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу; 11) розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб. У порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом.

Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом (ч.3 ст.294 ЦПК України).

В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо:

- згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;

- чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення;

- заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;

- встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Частиною 1статті 315 ЦПК України передбачено перелік фактів щодо яких розгляд справ проводиться судом.

Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до абз. 2, 3 п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року, у кожному разі суддя зобов`язаний перевірити підвідомчість даної заяви суду. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у прийнятті заяви, а коли справу вже порушено - закриває провадження в ній. У тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Як вбачається зі змісту заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, 22.05.2006 року під час виконання обов`язків військової служби в Управлінні СБ України в Полтавській області стався нещасний випадок, пов`язаний з виконанням військової служби.

22.05.2006 року був складений акт за формою НВС-1 про нещасний випадок. Згідно матеріалів, доданих до заяви, Управління СБ України в Полтавській області в даний час не має можливості надати копію відповідного акту ОСОБА_1 , оскільки у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану згідно з Указом Президента України від 24.02.2022 року матеріали, що можуть містити інформацію про вказаний нещасний випадок, були вивезені за межі Полтавської області.

Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при застосуванні п.3 ст.273 ЦПК (в редакції, яка діяла до 15.12.2018 року), яким передбачено встановлення каліцтва на виробництві або у зв`язку з виконанням державних чи громадських обов`язків, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по соціальному страхуванню, судам слід мати на увазі, що з дня введення в дію Закону України «Про охорону праці» (з 24 листопада 1992 року) справи про встановлення таких фактів не розглядаються в порядку окремого провадження. Питання, пов`язані із встановленням факту каліцтва на виробництві, коли виникає з приводу цього спір, а також, якщо при каліцтві в зв`язку з виконанням державних чи громадських обов`язків пенсія призначається особам, які внаслідок цього стали інвалідами, вирішуються в порядку встановленому для розгляду трудових спорів.

Відповідно до ст.22 Закону України «Про охорону праці», роботодавець повинен організовувати розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнськими об`єднаннями профспілок.

За підсумками розслідування нещасного випадку, професійного захворювання або аварії роботодавець складає акт за встановленою формою, один примірник якого він зобов`язаний видати потерпілому або іншій заінтересованій особі не пізніше трьох днів з моменту закінчення розслідування.

У разі відмови роботодавця скласти акт про нещасний випадок чи незгоди потерпілого з його змістом питання вирішуються посадовою особою органу державного нагляду за охороною праці, рішення якої є обов`язковим для роботодавця.

Рішення посадової особи органу державного нагляду за охороною праці може бути оскаржене у судовому порядку.

З наведеного вбачається, що оскільки Закон України «Про охорону праці» зворотної сили не має, у порядку цивільного судочинства за правилами окремого провадження за відсутності спору про право може бути встановлений факт каліцтва, що відбувся до вступу цього Закону в дію, а також коли виключається можливість його підтвердження в іншому порядку, зокрема: якщо підтвердження цього факту не можна встановити у позасудовому порядку; акт про нещасний випадок або аварію на виробництві, наслідком чого стало каліцтво, не складався і скласти його вже неможливо; складений акт про нещасний випадок або аварію на виробництві був знищений і поновити його у позасудовому порядку неможливо; втрачено рішення органів медико-соціальної експертизи про встановлення інвалідності та відповідний орган не може з поважних причин його видати повторно; якщо при складанні акта допущено помилку, яка перешкоджає визнанню факту нещасного випадку, і виправити її у позасудовому порядку не можна; існують перешкоди для встановлення факту нещасного випадку, усунути які у позасудовому порядку не вдалось.

Тобто за загальним правилом питання, пов`язані із встановленням факту каліцтва, коли з приводу цього виникає спір, а також якщо на підставі факту нещасного випадку призначається пенсія особам, які внаслідок цього стали інвалідами, вирішується в порядку, встановленому для трудових спорів. Спори, що виникають із цього приводу, можуть вирішуватись у позасудовому порядку спеціально уповноваженим органом або судом.

У порядку окремого провадження факт каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, за відсутності спору про право може бути встановлено, коли виключається можливість його підтвердження в іншому порядку, що унеможливлює реалізацію заінтересованими особами належних їм суб`єктивних прав.

Положення щодо встановлення судом фактів каліцтва, які зазначені у п.3 ч.1ст.315 ЦПК України, на сьогодні стосуються лише тих фактів, які мали місце до 24 листопада 1992 року та можуть бути встановлені в порядку окремого провадження у тому разі, коли виключається можливість їх підтвердження у позасудовому порядку, що повинно бути підтверджено необхідним документом.

Вказана позиція викладена у листі Верховного Суду України «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 1 січня 2012 року.

Тобто питання, пов`язані зі встановленням факту каліцтва на виробництві, у разі виникнення з цього приводу спору, а також, при вирішенні питання про встановлення факту у зв`язку з виконанням трудових обов`язків, внаслідок чого в особи виникає право на страхові виплати, вирішуються в порядку, встановленому для розгляду трудових спорів, тобто в позовному провадженні.

Відповідно до ч.4 ст.315 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Приймаючи до уваги те, що із заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення (факт нещасного випадку з отриманням каліцтва), що мав місце 22.05.2006 року під час виконання обов`язків військової служби в Управлінні СБ України в Полтавській області, вбачається спір про право, який підлягає вирішенню в порядку позовного провадження, суд приходить до висновку, про відмову у відкритті провадження у справі.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 4 ст. 315 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення; заінтересована особа: Центральна Військово - лікарська комісія Збройних Сил України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом 15 днів з дня її проголошення, безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена в день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає чинності після закінчення терміну на апеляційне оскарження, а у випадку її оскарження після розгляду апеляційної скарги судом апеляційної інстанції.

Суддя О.І.Шевська