справа № 369/8535/23
головуючий у суді І інстанції Пінкевич Н.С.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 липня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2023 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою про відшкодування шкоди. Свої вимоги мотивував тим, що 30 вересня 2022 року сталась ДТП за участі автомобіля Toyota Rav4, державний номерний знак НОМЕР_1 , та автомобіля Volkswagen Tiguan, державний номерний знак НОМЕР_2 , внаслідок якої автомобілі отримали механічні пошкодження. Позивач вказував, що на виконання вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» цивільно-правова відповідальність винної особи на момент настання ДТП була застрахована відповідно до умов полісу ОСЦПВВНТЗ №207362613, виданого ТДВ СК «Альфа-гарант», дійсного на дату ДТП. Станом на дату подання позовної заяви АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ» було здійснено на його користь виплату страхового відшкодування у розмірі 23 000 грн. Вказував, що відповідно до Звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власникові колісного транспортного засобу №470/11-22 від 15 листопада 2022 року, вартість відновлювального ремонту складає 66 621,89 грн. Враховуючи вищезазначене, позивач вважав, що з відповідача на його користь підлягає сплаті шкода в розмірі 42 121,89 грн, що складається з непокритої частини страхового відшкодування та франшизою в розмірі 1 500 грн.

Також позивач зазначав, що внаслідок пошкодження його майна з вини відповідача, він зазнав також і моральної шкоди. Належний позивачеві автомобіль був його основним засобом пересування. Пошкодження автомобіля в ДТП завдало позивачеві душевних страждань та негативно вплинуло на його моральний стан. Таким чином, моральна шкода, за внутрішнім переконанням позивача, з урахуванням принципів розумності і справедливості, має бути відшкодована у розмірі 5 000 грн.

Просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 :

різницю між розміром фактичної шкоди та розміром страхового відшкодування у розмірі 42 121,89 грн;

моральну шкоду в розмірі 5 000 грн;

судові витрати в розмірі 10 147,20 грн.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 липня 2024 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення несплаченої частини страхового відшкодування та шкоди, завданої внаслідок ДТП задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на відшкодування завданої матеріальної шкоди 42 121,89 грн, на відшкодування витрат по сплаті судового збору 1 073,20 грн, витрати на правову допомогу в розмірі 4 000 грн.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погоджуючись із указаним рішенням представник ОСОБА_1 - адвокат Гонда О.Ю.звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована відповідно до полісу ОСЦПВВНТЗ № 207362613 виданого ТДВ СК «Альфа-Гарант» дійсного на дату ДТП. Відтак, відповідальною особою має бути ТДВ СК «Альфа-Гарант», а не ОСОБА_1 .

Зазначає, що в 2022 році ОСОБА_3 узгодив з ТДВ СК «АЛЬФА-ГАРАНТ» розмір страхового відшкодування в сумі 23 000 грн, після чого страховик виплатив йому узгоджену суму, що підтверджується листом ТДВ СК «АЛЬФ-ГАРАНТ» №12/5280 від 10 листопада 2023 року.

Вважає, що стягуючи із відповідача на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 42 121,89 грн, як різницю між визначеним страховим полісом лімітом відповідальності страховика (130 000 грн) та виплаченою страховиком узгодженою сумою (23 000 грн), суд першої інстанції, викладеного вище не врахував та з огляду на наявність заяви про страхове відшкодування із узгодженим сторонами розміром страхового відшкодування дійшов необґрунтованого висновку про покладення на відповідача обов`язку виплати понад узгоджену суму.

Наголошує, що Звіт про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 470/11-22 від 15 листопада 2022 року є неналежним доказом визначення розміру завданої шкоди, оскільки на час складання Звіту про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу №470/11-22 від 15 листопада 2022 року нова редакція статті 106 ЦПК України визначала обов`язкове застереження про обізнаність експерта про кримінальну відповідальність.

Вважає, що оскільки, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована на момент ДТП, відповідно до полісу ОСЦПВВНТЗ № 207362613 виданого ТДВ СК «Альфа-Гарант», то й відповідати має ТДВ СК «Альфа-Гарант» в межах суми страхового відшкодування, яка складала більше 100 000 грн.

Відзив на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надходив.

Згідно із частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною першою статті 7 ЦПК України встановлено, що розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У зв`язку з наведеним та на підставі ухвали апеляційного суду про призначення справи до судового розгляду у порядку письмового провадження, перегляд справи в апеляційному порядку здійснено без повідомлення (виклику) учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвалене у справі судове рішення в повній мірі не відповідає.

Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи із відповідача на користь позивача матеріальну шкоду у розмірі 42 121,89 грн, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки позивачу недостатньо страхового відшкодування, він має право вимоги до винної у ДТП особи на різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням.

Колегія суддів не може повністю погодитись із таким висновком суду першої інстанції з урахуванням наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що 30 вересня 2022 року о 14 год. 58 хв. в с. Петропавлівська Борщагівка по вул. Соборна, 2, Київської області, водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем «Toyota RAV4» д.н.з. НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «Volkswagen Tiguan», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 ..

Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, відтак позивачу як власнику майна було завдано матеріальної шкоди.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 вересня 2021 року у справі №369/1010234/22 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, внаслідок якого трапилась зазначена дорожньо-транспортна подія, визнано ОСОБА_1 .

У матеріалах справи відсутні відомості про оскарження даної постанови. Свою вину у даному ДТП відповідач також не оспорював при розгляді цієї справи.

Також судом встановлено, що відповідно до Повідомлення № 12/5280 від 10 листопада 2023 року, ТДВ СК «Альфа- Гарант» погодило з позивачем суму страхового відшкодування у розмірі 23 000 грн та 21 грудня 2022 року здійснили виплату в зазначеному розмірі на реквізити позивача (а.с.70).

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

З огляду на викладене вина водія ОСОБА_1 , який керував автомобілем «Toyota RAV4» д.н.з. НОМЕР_1 , у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, є доведеною згідно постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 вересня 2021 року у справі №369/1010234/22 і ніким не заперечена.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

За правилами ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Отже, страховик відповідальності винної у дорожньо-транспортній пригоді особи на підставі спеціальної норми п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу в межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, а різницю між реальними збитками і сумами в межах ліміту відповідальності на підставі ст. 1194 ЦК відшкодовує особа, яка завдала збитків.

Згідно ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Так, з матеріалів справи вбачається, судом встановлено і сторонами не заперечується, що страхове відшкодування потерпілому в ДТП ОСОБА_2 в розмірі 23 000 грн виплачено йому ТДВ СК «Альфа- Гарант», з якою відповідачем укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Положеннями ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та оціночну діяльність в Україні» передбачено, що проведення оцінки майна є обов`язковим у випадках визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 36.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Згідно п. 36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком.

Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Апеляційним судом встановлено та вбачається із позовної заяви, що ТДВ СК «Альфа- Гарант» та ОСОБА_2 дійшли згоди про розмір страхового відшкодування, визначений страховиком, в розмірі 23 000 грн., з якою ОСОБА_2 погодився і не наполягав на проведенні оцінки чи експертизи пошкодженого майна, що підтверджується доводами позову та повідомленням № 12/5280 від 10 листопада 2023 року ТДВ СК «Альфа- Гарант».

Встановивши, що страхове відшкодування в зазначеному розмірі фактично було виплачено ТДВ СК «Альфа- Гарант» на користь ОСОБА_2 21 грудня 2022 року, колегія суддів вважає, що такий порядок відшкодування відповідає вимогам ст. 30, п. 34.4 ст. 34, п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», і що позивач скористався своїм правом звернення безпосередньо до страховика та отримав страхове відшкодування на вказаний ним розрахунковий рахунок, а ТДВ СК «Альфа- Гарант» забезпечило реалізацію права позивача на отримання страхового відшкодування в погодженому зі страховою компанією розмірі.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічні правові висновки викладено також в постановах Верховного Суду від 04 липня 2019 року в справі № 466/7344/14-ц, від 21 березня 2018 року в справі № 569/13697/15-ц, від 10 червня 2020 року в справі № 333/2096/17, що свідчить про сталість відповідної правової позиції Верховного Суду.

При зверненні до суду з апеляційною скаргою, сторона відповідача посилалась на відповідні висновки Верховного Суду та просила з цих підстав відмовити в задоволенні позову, однак колегія суддів звертає увагу на те, що відповідні висновки стосуються правовідносин постраждалої особи і страховика.

В той же час, звертаючись до суду із позовом, сторона позивача вказувала на те, що відповідно до Звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власникові колісного транспортного засобу №470/11-22 від 15 листопада 2022 року, вартість відновлювального ремонту складає 66 621,89 грн. Враховуючи вищезазначене, позивач вважав, що з відповідача на його користь підлягає сплаті шкода в розмірі 42 121,89 грн, що складається з непокритої частини страховим відшкодування та франшизою в розмірі 1 500 грн.

Колегія суддів погоджується із висновком суду про наявність підстав для стягнення з відповідача матеріальної шкоди, разом із тим, апеляційний суд не може погодитися із розміром такої шкоди.

Доводи апеляційної скарги, що після виплати погодженої суми збитків страховою компанією у суду відсутні підстави для стягнення суми збитків з винуватця ДТП, не ґрунтуються на вимогах ст. 1194 ЦК України, оскільки у таких справах підлягає вирішення питання щодо стягнення з винуватця на користь позивача різниці між виплаченою страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля пошкодженого у ДТП.

Колегія суддів звертає увагу, що виходячи з предмету спору та заявлених позовних вимог, виплата узгодженої між страховою та позивачем сума страхового відшкодування, не може мати наслідком відмови в позові щодо відповідача - винної особи, оскільки це суперечить нормам матеріального права, порушує норми процесуального права та не забезпечує ефективний спосіб захисту порушеного права позивача.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що відповідачем не надано доказів оскарження відповідного рішення страхової компанії ТДВ СК «Альфа- Гарант» щодо розміру виплаченого ОСОБА_3 страхового відшкодування.

Відповідачем залишено поза увагою, що при погодженні страхового відшкодування позивач відмовився від подальших майнових претензій лише щодо ТДВ СК «Альфа- Гарант», а не до винної особи.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_1 на його користь майнової шкоди, апеляційний суд виходить із Звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власникові колісного транспортного засобу №470/11-22 від 15 листопада 2022 року, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу Volkswagen Tiguan, державний номерний знак НОМЕР_2 , склала 66 621,89 грн, вартість матеріального збитку склала - 43 469,89 грн, франшиза сплачена відповідачем 1 500 грн.

Колегія суддів не може прийняти до уваги доводи сторони відповідача щодо відсутності підстав для врахування Звіту, який на думку відповідача не містить інформації щодо обізнаності суб`єкта оціночної діяльності про кримінальну відповідальність, виходячи з наступного.

Згідно з абз.2 ч.1 ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставина, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст.81 ЦПК України)

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідність застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачеві через пошкодження належного йому майна заподіяні збитки. Відповідачем належними та допустимими доказами вартість збитків не спростована. Відсутність у звіті інформації щодо обізнаності експерта про кримінальну відповідальність не дає підстав вважати, що такий доказ є недопустимим, а саме, такий, що одержаний з порушенням порядку, встановленого законом.

З аналізу наведених вимог ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 988 ЦК України можна дійти висновку, що визначення розміру страхового відшкодування підлягає з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні.

Згідно ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Враховуючи те, що сума матеріального збитку, завданого майну позивача, перевищує розмір страхової суми, яка була виплачена страховиком, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо виникнення у ОСОБА_1 , як особи винної у вчиненні ДТП, відповідальності зі сплати матеріальної шкоди.

В той же час, на переконання колегії суддів, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (43 469,32 грн), вартістю відновлювального ремонту (66 621,89 грн) і франшизою сплаченою відповідачем (1 500 грн), а саме матеріальна шкода в розмірі 21 652,57 грн (43 469,32 грн-66 621,89 грн-1 500 грн).

Апеляційна скарга не містить доводів щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу, а тому колегія суддів не переглядає рішення суду в цій частині.

З огляду на викладене апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції про стягнення майнової шкоди з відповідача є правильним, с той же час є помилковим висновок суду про стягнення з відповідача, як винної особи на користь позивача різниці між фактичним розміром завданих збитків та виплаченим (стягнутим) страховим відшкодуванням, що становить 42 121,89 грн, а тому рішення суду підлягає зміні, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача різниці між фактичним розміром шкоди, вартістю відновлювального ремонту і франшизою сплаченою відповідачем, а саме матеріальна шкода в розмірі 21 652,57 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України апеляційний суд здійснює перерозподіл судових витрат.

Звертаючись з даним позовом про стягнення з відповідача майнової та моральної шкоди в загальному розмірі 47 121,89 грн., позивачем правильно сплачено 1 073,60 грн. відповідно до ставки судового збору, передбаченої ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Оскільки за наслідками апеляційного перегляду позовні вимоги задоволені на 54,05 % (стягнуто 21 652,57 майнової шкоди), з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 580,28 грн.

За подання апеляційної скарги підлягало сплаті 1 610,40 грн, які фактично сплачені відповідачем.

Оскільки за наслідками апеляційного перегляду, апеляційну скаргу відповідача задоволено частково, а саме на 45,95 %, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 739,98 грн.

Відповідно до частини 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Таким чином за рахунок позивача підлягає відшкодуванню відповідачеві судовий збір у розмірі 158,95 грн (739,98 грн-580,28 грн).

Керуючись ст. 7, 367, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 липня 2024 року змінити в частині стягнення розміру матеріальної шкоди, стягнувши з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) матеріальну шкоду у розмірі 21 652 (двадцять одну тисячу шістсот п`ятдесят дві) грн 57 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) судовий збір у розмірі 158 (сто п`ятдесят вісім) грн 95 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

ГоловуючийТ.О. Писана
СуддіК.П. Приходько
С.О. Журба