КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №371/1594/23 Головуючий у І інстанції - Поліщук А.С.
апеляційне провадження №22-ц/8247898/2024 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миронівського районного суду Київської області від 05 січня 2024 року

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

установив:

У жовтні 2023 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов обґрунтовувало тим, що 11 липня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова компанія» та відповідачем було укладено кредитний договір №553455927.

28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова компанія» та ТОВ «Таліонплюс» було укладено Договір факторингу №28/1118-01 відповідно до якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором.

31 грудня 2020 року Додатковою угодою №26 до Договору факторингу №28/1118-01 сторони дійшли згоди викласти тест Договору у новій редакції.

Відповідно до Реєстру боржників №155 від 12 жовтня 2021 року до Договору факторингу №28/1118-01 укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова компанія» та ТОВ «Таліонплюс», до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №553455927.

20 жовтня 2022 року між ТОВ «Таліонплюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір-факторингу №20102022, у відповідності до умов якого, ТОВ «Таліонплюс» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАзПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАзПБ» приймає належні ТОВ «Таліонплюс» Права Вимоги до Боржників, вказаних у Реєстрах прав вимоги.

Згідно п. 2.1. Договору факторингу, згідно умов цього Договору Клієнт зобов`язується відступити Факторингу Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до п. 4.1. Договору факторингу, сторони Погодили, що право вимоги переходить від Клієнта до Фактора на наступний календарний день після підписання Сторонами відповідного Реєстру прав вимог, по формі встановленій у Додатку до цього Договору.

Відповідно до Реєстру прав вимоги №2 від 06 березня 2023 року до Договору факторингу №20102022 від 20 жовтня 2022 року, ТОВ «ФК «ЄАзПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 63956,99 грн. з яких: 16499,18 грн. - сума заборгованості по основному боргу; 47757,81 грн. - сума заборгованості по відсоткам.

Просило суд, стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за Кредитним договором №553455927 в розмірі 63956,99 грн. та понесені судові витрати в розмірі 2684 грн.

Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 05 січня 2024 року зазначений вище позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості за Кредитним договором №553455927 в розмірі 63956,99 грн. та судовий збір у розмірі 2684 грн.

Не погоджуючись із цим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилалася на те, що рішення ухвалено судом з порушенням норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження отримання нею грошових коштів за кредитним договором ані в готівковій, ані в безготівковій формах, що дає підстави стверджувати про те, що кредитний договір №553455927 не є укладеним.

Вказує, що розрахунок кредитної заборгованості не підтверджує умов кредитування та суми заборгованості за кредитом, оскільки такий доказ не є підтвердженням виконаних позивачем банківських операцій та повністю залежить від волевиявлення кредитора.

На її думку доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, можуть бути лише первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Такими документами є банківські виписки, довідки з бухгалтерії, акти інвентаризації кредиторської заборгованості, акти звірки взаємних розрахунків, банківські виписки по поточному рахунку, проте таких доказів суду не надано.

Просила суд, скасувати рішенням Миронівського районного суду Київської області від 05 січня 2024 року та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

На вказану апеляційну скаргу ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» подало відзив, в обґрунтування кого зазначило, що факт укладення кредитних договорів, їх підписання здійснювалося електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільного телефону, вказаний позичальником при укладенні кредитних договорів.

Договір, укладений між сторонами в електронній формі, має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, які узгодили усі умови, оскільки без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до правил є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачем на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачем та первісним кредитором не було б укладено.

При укладенні договорів сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача на укладення договорів на передбачених ними умовах.

Доводи відповідачки, щодо ненадання первинних бухгалтерських документів вважає необґрунтованими вказуючи, що як правонаступник первісних кредиторів він не володіє та не може володіти оригіналами первинних документів (касовими та меморіальними) на отримання та повернення кредитних коштів, оскільки такі документи відповідно до пункту 35 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні формуються, складаються та зберігаються в установі банку, який видав кредит (позику).

У відповідності до умов кожного з укладених договорів, кошти надаються позичальнику в безготівковій формі на його банківську картку при укладенні кредитного договору.

З приводу договорів факторингу зазначив, що ці договори були укладені у відповідності до вимог чинного законодавства України, яке діяло на момент їх укладення, та жодним чином не порушують прав та законних інтересів відповідачки, на підтвердження виконання умов договорів факторингу та вимог статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових установ» суду надані належним чином засвідчені витяги з цих договорів, а про фактичне переуступлення права вимоги від ТОВ «Манівео швидка фінансова компанія» до ТОВ «Таліонплюс» та від ТОВ «Таліонплюс» до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» свідчить наявність у позивача всіх документів кредитних справ відповідачки.

Просило суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Миронівського районного суду Київської області від 05 січня 2024 року залишити без змін.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 11 липня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова компанія» та відповідачем було укладено кредитний договір №553455927.

28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова компанія» та ТОВ «Таліон плюс» було укладено Договір факторингу №28/1118-01 відповідно до якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язався їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором.

31 грудня 2020 року Додатковою угодою №26 до Договору факторингу №28/1118-01 сторони дійшли згоди викласти текст Договору у новій редакції.

Відповідно Реєстру боржників №155 від 12 жовтня 2021 року до Договору факторингу №28/1118-01 укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова компанія» та ТОВ «Таліон плюс» до ТОВ «Таліон плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №553455927.

20 жовтня 2022 року між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір-факторингу №20102022, у відповідності до умов якого, ТОВ «Таліон плюс» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАзПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАзПБ» приймає належні ТОВ «Таліон плюс» Права Вимоги до Боржників, вказаних у Реєстрах прав вимоги.

Згідно п. 2.1. Договору факторингу, згідно умов цього Договору Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до п. 4.1. Договору факторингу, сторони Погодили, що право вимоги переходить від Клієнта до Фактора на наступний календарний день після підписання Сторонами відповідного Реєстру прав вимог, по формі встановленій у Додатку до цього Договору.

Відповідно до Реєстру прав вимоги №2 від 06 березня 2023 року до Договору факторингу №20102022 від 20 жовтня 2022 року, ТОВ «ФК «ЄАзПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 63956,99 грн. з яких: 16499,18 грн. - сума заборгованості по основному боргу; 47757,81 грн. - сума заборгованості по відсоткам.

Відповідно до п. 2.2 Договору факторингу, Сторони розуміють та погоджуються з тим, що відступлення Прав вимоги за цим Договором проводиться не з метою забезпечення виконання зобов`язання Клієнта перед Фактором.

Фактор набуває права на всі суми, які він одержить від Боржника на виконання вимоги, а Клієнт не відповідатиме перед Фактором, якщо одержані ним суми будуть меншими від суми, сплаченої Фактором Клієнту, та меншими від загальної суми зобов`язання Боржника.

Разом з Правом вимоги до Фактора переходять всі інші права Клієнта за Кредитним договором.

У випадку укладення Сторонами більш ніж одного Реєстру прав вимог кожен наступний Реєстр прав вимог є самостійним Додатком, та не замінює попередній.

Згідно з умовами Кредитного договору Позичальник зобов`язується вчасно повернути Кредит, сплатити відсотки за користування Кредитом в порядку, визначеному цим Договором.

Незважаючи на це, відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому Кредит в строки, передбачені Кредитним договором.

Заборгованість відповідача ОСОБА_1 перед позивачем ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за кредитним договором №553455927 за період з 06 березня 2023 року по 31 серпня 2023 року становить 63956,99 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконав грошове зобов`язання, не сплатив заборгованість за укладеним договором, у зв`язку із чим утворилась заборгованість, яку необхідно стягнути з відповідача на користь позивача за Кредитним договором №553455927 від 11 липня 2021 року.

З висновками викладеними у рішенні суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

У ст. 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За змістом частин 3, 4, 6 ст. 11 Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону, електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Як убачається з матеріалів справи, кредитний договір від 11 липня 2021року №553455927 підписаний електронним підписом позичальника ОСОБА_1 , відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, що був надісланий на номер мобільного телефону ОСОБА_1 - НОМЕР_1 , про що свідчить п. 5 кредитного договору, в якому зазначені анкетні дані ОСОБА_1 , відомості щодо її паспортних даних, місце проживання, податковий номер, електронна адреса та номер телефону, електронний підпис MNV2ZM86.

Вказані обставини не були спростовані ОСОБА_1 .

Посилаючись на ненадання належних доказів підписання договору, відповідач не спростувала того, що вона укладала відповідний договір та отримувала кошти за таким договором.

Колегія суддів відхиляє посилання ОСОБА_1 на ненадання доказів надання їй грошових коштів за договорами.

На підтвердження надання кредиту на підставі кредитного договору від 11 липня 2021року №553455927ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» надало детальний розрахунок заборгованості, де висвітлені транзакції нарахування кредитних коштів на банківську карту клієнта ОСОБА_1 , відсотки та суми сплачених/повернутих коштів ОСОБА_1 .

Крім того, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» надало платіжні доручення про переказ коштів згідно договору №553455927від 11 липня 2021 року, отримувач ОСОБА_1 .

У вказаних платіжних дорученнях зазначено про зарахування коштів на картку НОМЕР_2 .

Згідно платіжних доручень, на картку відповідача було зараховано: 11 липня 2021 року (збігається із датою укладення кредитного договору та пунктом 1.3 кредитного договору №553455927) 8200 грн., 14 липня 2021 року - 5550 грн., 16 липня 2021 року - 500 грн., 18 липня 2021 року - 160 грн., 19 липня 2021 року - 2090 грн., що в сумі складає 16500 грн.

Заперечуючи проти отримання коштів, відповідач не надала суду першої інстанції доказів того, що картка на яку здійснювалось зарахування кредитних коштів їй не належить,

Відтак, суд першої інстанції обґрунтовано вважав встановленим отримання ОСОБА_1 кредиту за кредитним договором від №553455927від 11 липня 2021 року в сумі 16500 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В ст. 530 ЦК України вказано, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) зобов`язання його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього Кодексу, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно до ч. 1 ст. 625 України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Таким чином, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» мало право на стягнення відсотків з ОСОБА_1 за невиконання нею обов`язку з повернення кредитних коштів.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про задоволення позову, оскільки позивач довів належними та допустимими доказами порушення його прав, яке відбулось внаслідок невиконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Доводи відповідача про те, що матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження отримання нею грошових коштів за кредитним договором, не заслуговують на увагу, оскільки нею особисто було підписано кредитний договір.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не містять підтверджуючих документів, а тому не спростовують висновків суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Справа судом розглянута повно та об`єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано вірно.

Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки дія оскаржуваного рішення була зупинена ухвалою Київського апеляційного суду від 15 лютого 2024 року та у зв`язку із залишенням рішення суду першої інстанції без змін, необхідно поновити його дію.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Миронівського районного суду Київської області від 05 січня 2024 року залишити без змін.

Поновити дію рішення Миронівського районного суду Київської області від 05 січня 2024 року.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба