Справа № 347/602/24
Провадження № 2-о/347/41/24
судді Косівського районного суду Івано-Франківської області Кіцули Ю.С. на рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 13.06.2024
Рішенням Косівського районного суду від 13 червня 2024 року задоволено заяву ОСОБА_1 , про усиновлення двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ст.35 ЦПК України, питання, що виникають під час колегіального розгляду справи судом, вирішуються більшістю голосів суддів. Суддя, не згодний з рішенням, може письмово викласти свою окрему думку. Про наявність окремої думки повідомляються учасники справи без оголошення її змісту в судовому засіданні. Окрема думка приєднується до справи і є відкритою для ознайомлення.

Проте, погодитися з думкою більшості членів колегії я не можу, з огляду на наступне.

У ході судового розгляду під час заслуховування доводів заявника ОСОБА_1 встановлено, що такий є військовозобов`язаною особою. Проте, зі слів заявника ОСОБА_1 він є обмежено придатним. При цьому будь яких документів на підтвердження вказаної обставини заявник не надав. На уточнююче запитання суду, чи призивався він по мобілізації, чи вручались йому повістки, чи уточнював заявник облікові дані щодо себе як військовозобов`язаний, ОСОБА_1 ствердив, що одного разу був зупинений працівниками РТЦК та СП. При цьому він показав їм посвідчення багатодітного батька, і до нього жодних питань не виникало.

В судовому засіданні, суд просив заявника показати посвідчення багатодітного батька, оскільки в процесі розгляду справи було встановлено, що у ОСОБА_1 є лише один син ОСОБА_4 . При огляді посвідчення багатодітного батька встановлено, що таке було видано 31.10.2023 року, і в ньому записані всі троє дітей (в тому числі і діти щодо яких ставиться питання про усиновлення), які перебувають на утримання ОСОБА_5 , в той час, як рішення щодо позбавлення ОСОБА_6 батьківських прав відносно двох його неповнолітніх дітей було ухвалено лише 14.12.2023 року.

Отже незрозумілим в даному випадку є факт наявності у заявника посвідчення багатодітного батька.

Суд звертає увагу, що шлюб між ОСОБА_1 , та ОСОБА_5 було укладено під час воєнного стану.

На запитання суду, скільки сторони проживають разом неповнолітні діти сторін плутались у своїх поясненнях. Спершу говорили, що мати та вітчим проживають близько одного року, а в подальшому стверджували, що близько трьох років. У вказаних поясненнях діти були не впевнені. Чим батько вітчим допомагає їм, крім грошей, неповнолітні ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не могли відповісти впевнено.

Крім того, в матеріалах справи наявні висновки про стан здоров`я ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , однак такі висновки не містять прізвища та ініціалів керівника лікувально-профілактичного закладу, який його підписав.

Також в матеріалах справи є попередній договір оренди землі №0010 від 25.01.2023 року. При цьому в пункті 5 договору зазначено що він укладений строком до 1-го року, та набирає чинності з дати його реєстрації у Рожнівській сільській раді. В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 ствердив, що такі договори ним переукладаються на кожен рік, та надав довідку №219/2203 від 14.02.2024 року, однак надати чинний договір станом на 2024 рік, він не зміг.

Також в матеріалах справи наявна довідка про доходи ОСОБА_5 , яка працевлаштована у приватного підприємця ОСОБА_9 . Однак суд звертає увагу, що така довідка не містить необхідних реквізитів, як то печатки, штампу чи підпису особи яка її видала. А отже така довідка є недопустимим доказом.

На переконання суду суперечність у поясненнях дітей, та сторін, щодо часу спільного проживання сторін, та відсутність чітких відповідей неповнолітніх дітей, щодо способу утримання їх вітчимом, на моє переконання може свідчити про те, що метою усиновлення двох неповнолітніх дітей, є уникнення ОСОБА_1 від призову на військову службу.

Відповідно до ст.23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років.

Статтею 207 СК України визначено поняття усиновлення та його мету. Зокрема, приводом до усиновлення є бажання прийняти дитину у свою сім`ю на правах сина чи доньки і здійснюється воно з метою забезпечення гармонійних та стабільних умов життя цієї дитини у її найвищих інтересах. Передумовою усиновлення є тісний психо-емоціний зв`язок між особою, що бажає усиновити дитину та самою дитиною, а також взаємне бажання поріднитися.

Подання заяви про усиновлення дитини з метою отримання певної вигоди для себе, не допускається. І така заява не може бути задоволена судом навіть у випадку, якщо дитина щиро цього бажає.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Однак, використання цього права всупереч меті з якою це право надано не допускається. У випадку встановлення у ході судового розгляду таких обставин суд зобов`язаний застосувати процесуальні наслідки, передбачені ст.44 ЦПК України.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене в своїй сукупності, на мою думку, заява про усиновлення може мати недостовірний та штучний характер, а її мета не відповідає меті усиновлення, відповідно до вимог Сімейного кодексу України.

На моє переконання у даній цивільній справі, підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 про усиновлення неповнолітніх дітей були відсутні.

Окрема думка складена 18 червня 2024 року.

Суддя Ю.С. Кіцула