Справа № 149/1599/23
Провадження № 22-ц/801/1149/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вергелес В. О.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2024 рокуСправа № 149/1599/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Голоти Л.О. (суддя-доповідач),

суддів Копаничук С. Г., Медвецького С. К.,

розглянув у порядку письмового провадження справу № 149/1599/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на малолітню дитину та дружину до досягнення дитиною трьохрічного віку,

за апеляційними скаргами ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , та ОСОБА_4 , яка діє інтересах ОСОБА_1 , на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 21.03.2024, ухвалене у складі судді Вергелеса В. О., -

в с т а н о в и в :

19.05.2023 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом (вх. № 5806) до ОСОБА_2 про стягнення з нього аліментів на своє утримання (дружини) у твердій грошовій сумі у розмірі 10000 грн, щомісячно, починаючи з 18.05.2023 і до досягнення дитиною - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку, до 24.04.2024 та про стягнення аліментів на утримання малолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 30000 грн щомісячно.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28.07.2017 між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб. Рішенням Вінницького міського суду від 31.12.2022 шлюб між сторонами було розірвано. Під час шлюбу у сторін народилася донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

До 24.02.2022 позивачка з донькою та чоловіком проживали у належній йому на праві власності квартирі АДРЕСА_1 .

У зв`язку з воєнними діями вирішили, що їй з дитиною буде безпечніше, якщо вони тимчасово перебуватимуть у м. Хмільнику, де проживає її мати, тому позивачка з дитиною переїхали до матері у м. Хмільник, де проживають і понині.

Відповідач зрідка навідувався до них, що тривало декілька місяців, а після того, як ОСОБА_7 виповнився рік остаточно втратив інтерес до дитини та припинив спілкування з позивачкою. Після переїзду позивачки з дочкою до Хмільника відповідач ніякої матеріальної допомоги їм не надавав, а навпаки, за його вимогою вона перерахувала на його банківський рахунок їхні спільні кошти, які перебували на її рахунку, як він зазначив на розвиток бізнесу.

У липні 2022 року відповідач почав перераховувати на її банківську картку по 5000 грн щомісяця для їхньої дитини, що тривало до березня 2024 року, після чого надає на дитину 3000 грн щомісячно.

Позивачка доглядає дитину, якій виповнилось 2 роки, та не має змоги працювати. Із доходів отримує 850 грн на місяць соціальної допомоги на дитину до досягнення нею трирічного віку. Коштів, які надає відповідач недостатньо. Водночас, позивачці відомо, що він має реальну можливість сплачувати значно більші кошти на утримання дитини та на неї у період, допоки вона не може самостійно отримувати власний дохід.

За період шлюбу сторони разом започаткували бізнес із торгівлі промисловими та продовольчими товарами. З 10.03.2017 ОСОБА_2 зареєстрований ФОП за КВЕДами: 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; 77.29 Прокат інших побутових виробів і предметів особистого вжитку. У період їхнього сумісного проживання із відповідачем, щомісячний дохід від підприємницької діяльності становив щонайменше 130000 гривень. Після переїзду позивачки з дитиною до Хмільника, відповідач усі кошти від спільного бізнесу залишав собі. При цьому у правовідносинах із податковими органами перебуває на 2-й групі оподаткування та сплачує фіксований податок, що унеможливлює перевірку розміру його доходів податковими органами та, відповідно, стягнення аліментів у частці від заробітку. Натомість відповідач має змогу сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі, є здоровим працездатним чоловіком, інших дітей та непрацездатних батьків не має. Інтернет-сайт успішно працює та приносить дохід. У власності відповідача перебуває квартира у м. Вінниці. За ним зареєстровано два автомобілі: вантажний та легковий.

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 21.03.2024 позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на малолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 12815 грн щомісячно, починаючи з 19.05.2023 і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі у розмірі 3100 грн, починаючи з 19.05.2023 і до досягнення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 2147,20 грн судового збору.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , подано апеляційну скаргу (вх. № 3811 від 18.04.2024) /т. 2 а. с. 193-197/, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неповноту з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким частково задовольнити позов, стягнувши з відповідача аліменти на користь ОСОБА_8 на утримання дитини в розмірі 3000 грн щомісячно, починаючи з 19.05.2023 і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з ОСОБА_8 аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн, починаючи з 19.05.2023 і до досягнення дитиною - ОСОБА_5 , трирічного віку.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що висновки суду першої інстанції, про змогу відповідача сплачувати аліменти у розмірі 12815 грн ґрунтуються на припущеннях. У справі відсутні докази, які б підтверджували можливість відповідача сплачувати аліменти у визначному судом розмірі 12815 грн щомісячно та 3100 грн на дружину. Визначений судом розмір є необґрунтованим, порушує принцип справедливості, добросовісності та розумності.

В апеляційній скарзі (вх № 4162 від 29.04.2024) ОСОБА_4 , яка діє інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неповноту з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду в частині незадоволених позовних вимог та постановити нове судове рішення про задоволення позовних вимог повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги ту обставину, що дохід відповідача за період з 1.01.2022 по 14.09.2023 становив 15596105 грн, що в середньомісячному за вказаний період становить 779805 грн. При цьому, чистий дохід відповідача з квітня 2022 року по квітень 2023 року становив 2719192 грн : 12 = 226599 грн щомісячно.

30.04.2024 до Вінницького апеляційного суду надійшов відзив (вх № 4217) ОСОБА_4 , яка діє інтересах ОСОБА_1 , в якому, посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , просить залишити її без задоволення.

Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , та ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_4 , подано апеляційні скарги на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 21.03.2024 у справі з ціною позову 240000 грн, що є менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (302800 грн).

Перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційних скарг, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України).

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції частково не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України з таких підстав.

У справі встановлено наступні обставини.

28.07.2017 позивач та відповідач зареєстрували шлюб /т. 1 а. с. 1, 5/.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 7.05.2021 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

/т. 1 а. с. 4/.

Рішенням Вінницького міського суду від 31.12.2022 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 28.07.2017 у Вінницькому районному відділі ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, за актовим записом № 141 розірвано.

/т. 1 а. с. 5/.

Відповідно до довідки виконавчого комітету Хмільницької міської ради Вінницької області № 08-17/476 від 27.04.2023 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 без реєстрації разом зі своєю донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка повністю перебуває на забезпеченні матері.

/т. 1 а. с. 9/.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків від 01.05.2023 № 0223-23-01618 ОСОБА_1 станом на 1.05.2023 перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Хмільницької РДА і одержує допомогу при народженні дитини на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 860 грн.

/т. 1 а. с. 6/.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що визначаючи розмір аліментів на малолітню дитину ОСОБА_5 , виходячи із засад розумності та справедливості, суд вважав, що аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі п`яти прожиткових мінімумів на дитину до шести років, що становить 12815 грн, будуть враховувати, як інтереси відповідача у справі, який отримає постійні доходи як фізична особа-підприємець і в змозі сплачувати аліменти у такому розмірі, так і розумні матеріальні потреби малолітньої дитини, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дитину є обгрунтованими в розмірі 12815 грн, а в іншій частині задоволенню не підлягають.

Суд також зазначив, що ОСОБА_1 потребує матеріальної допомоги та має право на утримання від ОСОБА_2 , як матір малолітньої доньки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з нею, до досягнення дитиною 3-х років, а відповідач може надавати матеріальну допомогу, при цьому судом враховано, що цим же рішенням суду з відповідача на користь позивачки стягуються аліментів на малолітню дитину у розмірі 12815 грн щомісячно, відтак виходячи із засад розумності та справедливості, дійшов висновку, що позов в цій частині підлягає задоволенню частково, а саме в розмірі 3100 грн, що відповідає прожитковому мінімуму, встановленому для працездатних осіб.

Висновок суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на дитину в розмірі 12815 грн зроблено за неповного з`ясування обставин справи, неправильного застосування норм матеріального та процесуального права з огляду на наступне.

Згідно із частинами восьмою, дев`ятою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно із статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (частина третя статті 181 СК України).

При визначенні розміру аліментів суд ураховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 182 СК України).

Частиною 2 статті 182 СК України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Згідно з частиною третьою статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами виник спір щодо розміру аліментів, які батько дитини, який проживає окремо, має сплачувати на утримання доньки.

Позивачка стверджує, що її колишній чоловік, будучи з 10.03.2017 року зареєстрованим як ФОП та платником єдиного податку фізичної особи-підприємця другої групи (КВЕД: 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; 77.29 Прокат інших побутових виробів і предметів особистого вжитку), з достатнім щорічним доходом від підприємницької діяльності та маючи у власності рухоме та нерухоме майно, будучи здоровою та працездатною особою має можливість сплачувати на утримання доньки аліменти у розмірі 30 000 грн.

Відповідач, заперечуючи проти доводів позивачки зазначає, що відомості зазначені у податкових документах не є доказом про його реальний фінансовий стан, оскільки відображають дані саме підприємницької діяльності, з яких сплачуються податки та здійснюються інші необхідні платежі. У свою чергу, позивачка не довела факту необхідності щомісячної сплати на утримання дитини коштів у сумі 30 000 грн, а тому вважає за можливе сплачувати аліменти на дитину у розмірі 3 000 грн, що буде відповідати інтересам дитини відповідного віку.

Частково погоджуючись з доводами апеляційної скарги (у частині вимог про стягнення аліментів на утримання дитини) ОСОБА_2 та відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині ОСОБА_1 колегія суддів приходить висновку, що при визначенні аліментів на утримання дитини у розмірі п`яти прожиткових мінімумів на дитину до шести років, що становить 12815 грн суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права, через висновки, до яких дійшов на припущеннях.

Згідно зі ст. 81 СК України перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Постановою КМУ від 26.02.1993 року № 146 затверджено перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного подружжя, дітей, батьків, інших осіб (далі - Перелік № 146), у пп. 16 п.1 якого зазначено, що утримання аліментів з працівників проводиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом, в тому числі з доходів від підприємницької діяльності, тощо.

Утримання аліментів проводиться із суми заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків (п. 13 Переліку № 146).

Правові засади застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, а також справляння єдиного податку унормовані главою 1 «Спрощена система оподаткування, обліку та звітності» розділу XIV «Спеціальні податкові режими» Податкового кодексу України (далі - ПК України) (тут і далі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 291.2 статті 291 ПК України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Тобто, виходячи з положень ПК України, ФОП, що перебуває на спрощеній системі оподаткування, веде спрощений облік доходів і витрат.

Згідно з підпунктом 292.1.1 пункту 292.1 статті 292 ПК України доходом платника єдиного податку для фізичної особи - підприємця є дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній пунктом 292.3 цієї статті.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 5.09.2019 у справі № 760/4569/18-ц (провадження № 61-45100сво18) сформульовано висновок про те, що положення статті 81 СК України та частини третьої статті 181 СК України вказують на необхідність визначення розміру аліментів від частки доходу платника, а не його заробітку. Звуження ж змісту норм закону за допомогою положень підзаконних нормативно-правових актів є неприпустимим. При цьому зміст положень Переліку № 146 включає до поняття «заробітку» також і виплати, які заробітною платою не є, зокрема доходи від підприємницької діяльності, кооперативів тощо, що свідчить про більш широке тлумачення змісту поняття «заробіток», ніж виплати, які виплачуються в межах трудових правовідносин. Крім того, у пункті 13 Переліку № 146 вказується, що утримання аліментів провадиться із суми заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків. Вживання терміна «дохід» у дужках після терміна «заробіток» може розумітися як визнання цих понять синонімами в контексті цього Переліку. Отже, Перелік № 146 не є вичерпним.

У постанові ВС від 18.01.2024 по справі № 404/2935/19 зазначено, що у частині другій статті 195 СК України чітко визначено: заборгованість за аліментами платника аліментів, який або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування на час виникнення заборгованості, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Поняття «середня заробітна плата для даної місцевості» є макроекономічним показником, який як і інші макроекономічні показники, збирається та складається Державною службою статистики України і використовується, у тому числі, при проведенні грошово-кредитної політики та аналізу фінансової стабільності. Макроекономічні показники розраховуються за допомогою системи національних рахунків як комплексу взаємопов`язаних балансових таблиць, показники яких призначені для визначення розміру доходу, споживання, накопичення і величини капітальних витрат. Середня заробітна плата для даної місцевості як макроекономічний показник обчислюється як середнє арифметичне значення заробітних плат певної групи працівників (наприклад, по підприємству, по галузі, по регіону). Розраховується виходячи із фонду оплати праці працівників (включаючи оплату праці сумісників), премій, винагород за підсумками роботи за рік та одноразових заохочень.

Суд першої інстанції у рішенні не зазначив, з якого саме розміру доходів відповідача виходив при визначенні розміру аліментів.

При цьому міськрайонний суд не врахував, що відповідач є фізичною особою-підприємцем та перебуває на другій групі спрощеної системі оподаткування, а тому при визначенні розміру доходу відповідача слід виходити із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості (частина друга статті 195 СК України).

Колегія суддів вважає, що при визначенні розміру аліментів, з огляду на те, що відповідач є фізичною особою-підприємцем та перебуває на спрощеній системі оподаткування, слід виходити із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, у даному випадку 12555 грн.

У свою чергу, при визначенні матеріального становища платника аліментів та розміру аліментів, який відповідатиме інтересам обох сторін судом враховуються і інші наявні у справі докази.

Надані відповідачем, на підтвердження його доходу докази : відомості про суми нарахованого доходу зареєстрованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску та податкові декларації платника єдиного податку ФОП, не є достатніми для висновку про неспроможність ОСОБА_2 сплачувати аліменти на дитину у розмірі більшому аніж 3 тис грн, враховуючи, що у матеріалах справи наявні квитанції, відповідно до яких відповідач мав змогу перераховувати для доньки суми у розмірі 5- 6 тисяч гривень (червень 22 року 6 тисяч а/с 53-56; липень 22 - лютий 23 року 5 тис. грн.), а також докази про наявність у відповідача рухомого та нерухомого майна.

Крім того, суми зазначені відповідачем у податкових документах визначені ним, відповідно до положень ПК самостійно, а тому не відображають реального матеріального становища платника аліментів.

Колегія суддів вважає, що заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позивачем не надано суду доказів, що нею щомісячно здійснюються витрати на утримання малолітньої дитини в розмірі заявлених позовних вимог.

Крім цього, визначений судом розмір аліментів на дитину 12815 грн є необґрунтованим, враховуючи те, що відповідно до частини першої статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, а тому щомісячні витрати на дитину трирічного віку у розмірі 25630 грн (12815 грн *2) є необґрунтовано завищеними.

При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, колегія суддів відповідно до статті 182 СК України враховує : визнання відповідачем щомісячного його доходу від підприємницької діяльності у розмірі 13000 грн; наявність у власності відповідача нерухомого та рухомого майна; попередню (досудову) у нього фінансову можливість сплачувати на утримання дитини кошти у розмірі п`яти та більше тисяч гривень; його стан здоров`я (відсутні докази про захворювання платника аліментів чи дитини); відсутність на утримані відповідача інших осіб, та приходить висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дочки в розмірі 5000 грн, щомісячно, який буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Колегією суддів також враховано, що виховання дітей одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дітей, у зв`язку з чим, певним чином, з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають докладати обоє батьків для розвитку дітей, таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного, в даному випадку матір.

Доводи позивача про те, що щомісячний дохід відповідача є значним, про що свідчать відомості по банківським рахункам відповідача, колегія суддів відхиляє, оскільки з наявних у справі доказів не вбачається чи є дані рахунки особистими чи підприємницькими.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що посилання позивача на те, шо відповідач отримує значний дохід, про що свідчать відомості по банківським рахункам відповідача та його податкові декларації платника єдиного податку, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки дохід відповідача як фізичної особи-підприємця, яка перебуває на спрощеній системі оподаткування, не може бути врахований при визначенні розміру аліментів, що узгоджується із постановою ВС від 10.04.2024 по справі № 761/43598/21.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (пункт 1-4 частини першої статті 376 ЦПК України).

З огляду на зазначене, апеляційна скарга ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , частково заслуговує на увагу, рішення суду першої інстанції в частині стягнення аліментів на дитину слід змінити, зменшивши розмір аліментів стягнутих з відповідача на користь позивача на дочку з 12815 грн до 5000 грн.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 , яка діє інтересах ОСОБА_1 , не дають правових підстав для збільшення розміру аліментів на дитину, колегія суддів їх відхиляє з огляду на викладені вище підстави.

Щодо стягнення аліментів на дружину.

Статтею 84 СК України встановлено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Отже, за змістом вказаної норми права, можливість отримання аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитини до досягнення нею трьох років, виникає за умови, що чоловік має можливість надавати таку матеріальну допомогу.

Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується й апеляційний суд, встановивши, що ОСОБА_1 потребує матеріальної допомоги та має право на утримання від ОСОБА_2 , як матір малолітньої доньки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з нею, до досягнення дитиною 3-х років, а відповідач у справі ОСОБА_2 може надавати матеріальну допомогу, його стан здоров`я, виходячи із засад розумності та справедливості, дійшов висновку про визначення розміру аліментів 3100 грн, що відповідає прожитковому мінімуму, встановленому для працездатних осіб.

Правових підстав для зміни розміру аліментів на дружину апеляційний суд не вбачає, а тому доводи апеляційних скарг в цій частині є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Колегія враховує й те, що відповідно до частини третьої статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Таким чином, оскільки в даному випадку мова йде у тому числі і про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, то загальний розмір аліментів, які будуть утримуватись за різними виконавчими документами, можуть перевищувати 50 відсотків заробітної плати відповідача (постанова ВС від 5.11.2018 по справі № 522/19526/16-ц).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що зазначені в апеляційних скаргах аргументи в частині незаконності рішення суду першої інстанції стосовно вирішення позовної вимоги про стягнення аліментів на дружину суттєвими не являються та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Щодо розподілу судових витрат.

Згідно з частиною першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_4 , яка діє інтересах ОСОБА_1 , відмовлено, підстав для розподілу судових витрат, понесених позивачем у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, немає.

Ураховуючи те, що апеляційна скарга ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , задоволена апеляційним судом частково, при поданні апеляційної скарги відповідачем сплачено судовий збір в розмірі 3222 грн /т. 2 а. с. 207/, а позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», тому відповідачу слід компенсувати за рахунок держави 2569,54 грн судового збору пропорційно до задоволених частин вимог (розрахунок 3222 х 79,75 5 = 2569,54 грн).

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 , яка діє інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 21.03.2024 в частині визначення розміру аліментів на дитину змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на малолітню дитину ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 гривень щомісячно, починаючи з 19.05.2023 і до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 21.03.2024 залишити без змін.

Компенсувати ОСОБА_11 за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2569 (дві тисячі п`ятсот шістдесят дев`ять) гривень 54 копійки.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: С. Г. Копаничук

С. К. Медвецький