БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«16» жовтня 2024 року м.Бровари Київської області

Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Василишина В.О.,

за участю секретарів судових засідань: Бас Я.В., Бондар Ю.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання у цьому майні частки

в с т а н о в и в:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, в якому просить суд визнати об`єктом права спільної часткової власності подружжя: житловий будинок, загальною площею 42,3 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на який зареєстровано 12 серпня 2020 року, та земельну ділянку, площею 0,0818 га, кадастровий номер: :00:033:0086, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; - визнати за нею право власності на 1/2 частину вищевказаних об`єктів нерухомого майна та вирішити питання про стягнення судових витрат.

В обґрунтування вимог зазначається, що 23 грудня 2011 року Виконавчим комітетом Богданівської сільської ради Броварського району Київської області зареєстровано шлюб між сторонами.

Від спільного подружнього життя у них народився син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У період перебування у шлюбі сторонами придбано нерухоме майно: житловий будинок, загальною площею 42,3 кв.м, та земельну ділянку, площею 0,0818 га, кадастровий номер: :00:033:0086, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Вказане майно є об`єктом права спільної сумісної власності та підлягає поділу.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 грудня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

18 січня 2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву.

Ухвалою суду від 28 лютого 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Осадча К.О. позовні вимоги визнала частково не заперечує щодо визнання за позивачем права власності на частину будинку, підтвердила, що вказаний об`єкт будувався за спільні кошти подружжя. У силу положень статті 57 Сімейного кодексу України земельна ділянка є особистою власністю відповідача, так як отримана ним у результаті приватизації.

Вислухавши пояснення позивача, заперечення представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що 23 грудня 2011 року Виконавчим комітетом Богданівської сільської ради Броварського району Київської області, актовий запис № 6, зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Від спільного подружнього життя у них народився син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12 серпня 2020 року (індексний номер витягу 220008364) вбачається, що 11 серпня 2020 року на підставі технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, декларації про готовність об`єкта до експлуатації, декларації про готовність об`єкта до експлуатації, за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на житловий будинок, загальною площею 42,3 кв.м, житловою площею 25,3 кв.м, з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 794022, виданого 20 лютого 2008 року, ОСОБА_2 на праві приватної власті належить земельна ділянка, площею 0,0818 га, для обслуговування жилого будинку і господарських будівель, кадастровий номер: :00:033:0086,що розташована адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з довідкою від 20 березня 2023 року, виданої ТОВ «КА «Святозаров та партнери» середня ринкова вартість об`єкту нерухомості, а саме земельної ділянки, площею 0,0818 га, кадастровий номер: :00:033:0086, для обслуговування жилого будинку і господарських будівель, що розташована адресою: АДРЕСА_1 , становить 636 000 грн. 00 коп.

Відповідно до довідки від 20 березня 2023 року, виданої ТОВ «КА «Святозаров та партнери» середня ринкова вартість об`єкту нерухомості, а саме житлового будинку, загальною площею 42,3 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , становить 715 000 грн. 00 коп.

Відповідно до частини першої статті 60 Сімейного кодексу України (далі СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 60 СК України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від

24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.

Частиною першою статті 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частиною третьою статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої та третьої статті 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є:

1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Оскільки законом презюмується виникнення права спільної сумісної власності щодо майна, набутого подружжям у шлюбі, то обов`язок з доведення тієї обставини, що майно, придбане у шлюбі, є особистою власністю одного з подружжя, покладений на останнього.

Відповідач вимогу щодо поділу будинку визнав, підтвердив його належність до об`єктів права спільної сумісної власності.

Щодо вимоги про визнання земельної ділянки об`єктом права спільної сумісної власності, то відповідач заперечує, мотивуючи її належністю до особистої приватної власності.

Так, згідно з частиною першою статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

З державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 794022 вбачається, що земельна ділянка, площею 0,0818 га, для обслуговування жилого будинку і господарських будівель, що розташована адресою: АДРЕСА_1 , виділена ОСОБА_2 на підставі рішення органу місцевого самоврядування, а саме рішення сесії Броварської міської ради № 430-26-05 від 23 серпня 2007 року. Право власності на земельну ділянку відповідач набув 20 лютого 2008 року до реєстрації шлюбу з позивачем. На земельну ділянку не може поширюватися режим спільної сумісної власності.

Однак у даному випадку підлягають застосуванню інші правові норми.

Так, відповідно до частини першої статті 377 Цивільного кодексу України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Частиною першою статті 120 Земельного кодексу України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

У постанові Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі № 128/2949/17 (провадження № 61-4427св20) зроблено висновки про те, що принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди «superficies solo cedit» (збудоване приростає до землі) має фундаментальне значення та глибокий зміст, він продиктований як потребами обороту, так і загалом самою природою речей, невіддільністю об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований. Нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація - будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Отже, об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом, мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності.

Відтак, з визнанням права власності на 1/2 частину будинку, що є об`єктом права спільної сумісної власності, позивач на тому ж самому правовому титулі отримала і земельну ділянку на якій він розташований, так як цільове використання будинку та господарських споруд неможливе без одночасного використання земельної ділянки, на якій він розташований.

Таким чином, за позивачем слід визнати право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0818 га, кадастровий номер: :00:033:0086, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до статті 141 ЦПК України стягнення з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 3 000 грн. 00 коп.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 грудня 2023 року відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору у розмірі 3 755 грн. 00 коп. до ухвалення судового рішення у справі № 361/10201/23.

З огляду на обґрунтованість позовних вимог та їх часткове задоволення судом, стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір у розмірі 3 755 грн. 00 коп.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 81, 141, 263-265 ЦПК України, Броварський міськрайонний суд Київської області

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 житловий будинок, загальною площею 42,3 кв.м, житловою площею 25,3 кв.м з відповідними надвірними будівлями та спорудами: прибудовою, вбиральнею, вигрібною ямою, огорожею, воротами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

У порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку, загальною площею 42,3 кв.м, житловою площею 25,3 кв.м з відповідними надвірними будівлями та спорудами: прибудовою, вбиральнею, вигрібною ямою, огорожею, воротами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Залишити у власності ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку, загальною площею 42,3 кв.м, житловою площею 25,3 кв.м з відповідними надвірними будівлями та спорудами: прибудовою, вбиральнею, вигрібною ямою, огорожею, воротами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,0818 га, кадастровий номер: :00:033:0086, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3 000 (три тисячі) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 3 755 (три тисячі сімсот п`ятдесят п`ять) грн. 00 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Сторони у справі:

позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 );

відповідач: ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ).

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, то зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.О.Василишин