Номер провадження: 22-ц/813/388/24
Головуючий у першій інстанції Михайлюк О. А.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
29.04.2024 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,
при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства «Укрсиббанк» - Демчук О.В. на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2021 року по справі за позовом Акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
У провадженні Одеського апеляційного суду знаходилися апеляційній скарги представника Акціонерного товариства «Укрсиббанк» - Демчук О.В. та представника ОСОБА_1 адвоката Главацького Юрія Анатолійовича на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2021 року по справі за позовом Акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
11 квітня 2024 року постановою Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Главацького Юрія Анатолійовича задоволено частково, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2021 року змінено та доповнено в частині мотивування, в іншій частині залишено без змін.
Разом з тим, при ухваленні даної постанови не було вирішено питання щодо розгляду апеляційної скарги представника Акціонерного товариства «Укрсиббанк» - Демчук О.В. на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2021 року.
Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Сторони в судове засідання не викликалися. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Апеляційний суд, погоджуючись із такими висновками суду першої інстанції та відхиляючи апеляційну скаргу, вважає за потрібне зазначити наступне.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частини першої ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
За змістом ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
Зі змісту кредитного договору (пункту 2.7.) вбачається, що за користування кредитними коштами позичальник зобов`язався сплачувати проценти, що нараховуються за траншем 1 23,9% річних, за траншем 2 0,001% річних (т. 1, а.с. 14). Однак, згідно з довідками-розрахунками станом на 09 серпня 2019 року (т. 1, а.с. 28-37) та станом на 13 квітня 2021 року (т. 1, а.с. 184-201) розмір відсоткової ставки за вказані періоди варіювався від 2% до 47,8%. При цьому, в матеріалах справи відсутні докази про те, що відповідач був обізнаний та погодився зі збільшенням відсоткової ставки за користування кредитом, що, в свою чергу, свідчить про зміну відсоткової ставки банком в односторонньому порядку.
При оцінці поведінки та способу ведення справ позивачем суд має враховувати, що банк є професійним учасником ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання певних правил та процедур, які є традиційними у цій сфері послуг, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ позивачем є вищим, ніж до споживача фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою (постанова Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі №219/1704/17). Крім того, тягар доказування обґрунтованості вимог пред`явленого позову, за загальним правилом, покладається на позивача.
За таких обставин, оскільки позивач не підтвердив обізнаність та згоду відповідача на збільшення розміру відсоткової ставки за користування кредитними коштами, а умови договору не містять положень щодо погодження сторонами односторонньої зміни відсоткової ставки без відповідної згоди відповідача, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні вимог банку щодо стягнення відсотків за користування кредитом, так як всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони (позичальника), яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах.
Крім того, апеляційний суд відхиляє доводи апелянта щодо нерелевантності застосованих судом першої інстанції висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі 342/180/17, оскільки в обох випадках одностороння зміна банком розміру відсоткової ставки, що підлягає сплаті за користування кредитними коштами, сторонами не узгоджувалася та із відповідними змінами сторона відповідача (позичальника) ознайомлена не була. При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленим у постанові від 12 жовтня 2021 року у справі №233/2021/19 на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.
Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги не спростували правильних висновків суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні вимог банку про стягнення заборгованості за відсотками, апеляційний суд на підставі ст. 375 ЦПК України, відхиляючи апеляційну скаргу, залишає рішення суду першої інстанції в цій частині без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,
Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Укрсиббанк» - Демчук О.В. залишити без задоволення.
Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2021 року (в частині відмови у стягнення заборгованості за відсотками) залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік