ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/239/23 Номер провадження 22-ц/814/1906/24Головуючий у 1-й інстанції Крючко Н.І. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Гальонкіна С.А., Кузнєцової О.Ю., при секретарі судового засідання: Дороженко Р.Г.,-

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 18 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення боргу,-

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом в якому просив стягнути з відповідача на його користь 144445,97 грн., в рахунок погашення заборгованості за розпискою від 21.01.2022 року, а також вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування позову вказував, що він із відповідачем уклав договір позики, згідно якого він надав 5000 доларів США в строк до 20.12.2018 року, що підтверджується розпискою від 10.09.2018 року. У розписці зазначено, що у разі неповернення коштів у повному обсязі у вказаний строк, ОСОБА_2 зобов`язувалась виплатити пеню в розмірі 0,5% від суми боргу за кожен день прострочення.

Також вказував, що в зв`язку з невиконанням відповідачем ОСОБА_2 умов договору позики від 10 вересня 2018 року, розпискою від 25.01.2022 року, на думку сторони позивача, остання підтвердила свій борг перед ним у сумі 3950 доларів США.

Зазначав, що оскільки відповідач визнала борг за кінцевою розпискою від 20.07.2022 року у розмірі 3950 доларів США він підлягає стягненню з відповідача.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 18 січня 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення боргу відмовлено.

З рішенням суду не погодився ОСОБА_1 та подав на нього апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального, не повного з`ясування обставин справі просить рішення районного суду скасувати, та ухвалити нове, яким позов слід задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що ОСОБА_2 написано три розписки про отримання грошей у борг. Вказував, що ним було допущено описку в позовній заяві у даті розписки за якою він просив стягнути борг з відповідача, та просив суд її виправити на дату 20.07.2022 року.

Зазначає, що посилання ОСОБА_2 на те, що вона грошей не брала за розписками не відповідає дійсності, оскільки в письмових поясненнях до позову відповідачка про написання розписок не заперечувала.

17.04.2024 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення районного суду без змін.

Судове засідання в суді апеляційної інстанції проводилося в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. На момент розгляду справи були присутні позивач та представник відповідача, інші особи, які брали участь в розгляді справи будучи належним чином та завчасно повідомленими про час і місце слухання справи, в судове засідання не з`явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з`явилися, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом в якому просив стягнути з відповідача на його користь 144445,97 грн., в рахунок погашення заборгованості за розпискою від 21.01.2022 року, а також вирішити питання судових витрат.

Із розписки від 10.09.2018 року, яка досліджувалася в судовому засідання в суді першої інстанції вбачається, що ОСОБА_2 , яка проживає у АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 виданий Ленінським РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області 03.01.2000 року взяла в боргу у ОСОБА_1 3950 доларів США та зобов`язувалась віддати до 25 лютого 2022 року.

Окрім того у розписці обумовлена сплата відсотків в сумі 0,5% в день, а також зобов`язання останньої, зазначено мовою оригіналу: «В разі недостачі коштів продам нерухомість верну борг» ( а.с.10).

Під час судового розгляду справи в судовому засіданні в суді першої інстанції для огляду позивачем ОСОБА_1 було надано оригінал боргової розписки від 10 вересня 2018 року.

Відповідач ОСОБА_2 не визнавала, як факт написання такої розписки, так і факт укладення даного правочину у простій письмовій формі, стверджуючи про те, що будь-яких коштів, в тому числі коштів в сумі 5000 доларів США, вона не брала в борг у ОСОБА_1 .

В матеріалах справи також наявна розписка ОСОБА_2 видана на ім`я ОСОБА_1 від 25.01.2022 р, відповідно до якої ОСОБА_2 , яка проживає у АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 виданий Ленінським РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області 03.01.2000 р, взяла в борг у ОСОБА_1 , 3950 доларів США. Згідно тексту розписки ОСОБА_2 зобов`язувалась віддати до 25.02.2022 р вказані гроші. Також у розписці обумовлена сплата відсотків в сумі 1% за кожний прострочений день. В розписці зазначено мовою оригіналу: «В разі недостачі коштів продам нерухомість і верну борг» ( а.с.11).

В судовому засіданні в суді першої інстанції позивачем ОСОБА_1 не було надано для огляду оригінал даної розписки від 25.01.2022 р, при цьому, останній наполягав на тому, що наявна копія даної розписки має силу оригіналу та підтверджує факт наявності на даний час боргових зобов`язань у відповідача ОСОБА_2 перед ним.

Також, в матеріалах справи міститься копія розписка ОСОБА_2 видана на ім`я ОСОБА_1 від 20.07.2022 р, відповідно до якої ОСОБА_2 , яка проживає у АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 виданий Ленінським РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області 01.03.2000 р, взяла в борг у ОСОБА_1 , 3950 доларів США. Згідно тексту розписки ОСОБА_2 зобов`язувалась віддати до 20.11.2022 р вказані гроші. В розписці зазначено мовою оригіналу: « В разі недостачі коштів продам нерухомість і верну борг» ( а.с.12).

Разом з тим, позивачем під час розгляду справи зазначено, що розписки датовані 25.01.2022 р та 20.07.2022 р складені ОСОБА_2 не про отримання коштів в борг в сумі 3950 доларів США, а про підтвердження наявності залишку основного боргу перед позивачем ОСОБА_1 у сумі 3950 доларів США та зі сплати пені в разі прострочення виконання зобов`язання. При цьому позивач підтвердив суду, що по вказаним розпискам, кошти в сумі 3950 доларів США, ним ОСОБА_2 не передавалися.

Відповідач не визнала факт отримання грошових коштів у ОСОБА_1 у сумі 3950 доларів США та пені за розписками від 25 січня 2022 року та 20 липня 2022 року, а також наявності у неї боргових зобов`язань перед ОСОБА_1 у сумі 3950 доларів США на час складання даної розписки, як і не визнавала факт складання нею розписок від 10 вересня 2018 року, 25 січня 2022 року та 20 липня 2022 року. Також факт отримання 10.09.2018 року в борг у ОСОБА_1 , а також про отримання коштів в сумі 5 000 доларів США остання також категорично заперечувала.

Відмовляючи в задоволенні позову, районний суд виходив з того, що вимоги про стягнення боргу у розмірі 144445,97 грн. за розпискою від 21.01.2022 року не підтверджені належними доказами, оскільки позивачем не надано до суду оригіналу розписки.

Колегія суддів вважає такий висновок районного суду вірним з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно зі ст. 1047 ЦК України договір укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,- незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Відповідний висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 та від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, 11 листопада 2015 року у справі №6-1967цс15.

Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Разом з тим, розписка (оригінал та її копія) про отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_1 в борг коштів в сумі 3950 доларів США складена 21 січня 2022 року, за якою у позичальника за твердженням позивача виник обов`язок виконання боргових зобов`язань перед позикодавцем відсутня.

Оскільки ОСОБА_1 не надано суду розписки від 21 січня 2022 року, як документа, що підтверджує боргове зобов`язання у ОСОБА_3 та містить умови отримання позичальником ОСОБА_3 у борг грошей у сумі 3950 доларів США із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів на підтвердження своїх позовних вимог заявлених у даному позові, відсутні підстави вважати, що існують договірні зобов`язання між сторонами.

Окрім того слід зазначити, що відповідно до правової природи договору позики, договір позики є укладеним з моменту передання грошей, тобто у будь-якому разі складанню розписки передує факт передачі коштів у борг. Так, розписка від 21 січня 2022 року суду не надана, що надає підстави вважати, що факт передачі ОСОБА_2 коштів у сумі 3950 доларів США ОСОБА_1 - відсутній.

Зазначене також підтвердив сам позивач, вказавши, що кошти в сумі 3950 доларів США, ним ОСОБА_2 не передавалися, а зазначалися в розписках від 25 січня 2022 року та 20 липня 2022 року для підтвердженням наявності залишку основного боргу перед позивачем ОСОБА_1 .

Враховуючи викладене, районний суд дійшов вірного висновку про те, що позивачем не надано належні та допустимі докази наявності грошового зобов`язання у ОСОБА_2 за розпискою від 21.01.2022 року та факт передачі грошових коштів у розмірі 3950 доларів США, а тому вірно відмовив у задоволенні позову за недоведеністю.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що ОСОБА_1 було надано розписки згідно яких наявні підстави для задоволення позову не заслуговують на увагу та спростовуються матеріалами справи, оскільки позивачем не надано доказів отримання ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 3950 доларів СШП у борг за розпискою від 21.01.2022 року.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, має бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року).

Апеляційний суд доходить висновку, що судом першої інстанції були всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 18 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 2 9 квітня 2024 року.

Головуючий суддя : __________________ Г.Л. Карпушин

Судді: _______________ С.А. Гальонкін _______________ О.Ю. Кузнєцова