Справа№592/2728/24
Провадження №2/592/1000/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2024 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми в складі:

головуючого - судді - Литовченка О.В.,

за участю секретаря судового засідання Соляник Є.О.,

представника позивача - адвоката Толмачової В.М.,

представника відповідача - адвоката Луніки Т.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Суми у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення порядку користування спільною власністю,

встановив:

Виклад позиції позивача, відповідача.

Позивач ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 через свого представника, звернувся до Ковпаківського районного суду м. Суми з вказаною позовною заявою, яку мотивує тим, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.10.2020 квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності: ОСОБА_3 1/2 та ОСОБА_2 - 1/2. Спірна квартира складається з 2-х житлових кімнат: № 2, пл. 16,9 кв.м., в якій розташований балкон І, площею 3,5 кв.м., № 3 пл. 11,6 кв.м., кухні № 4, пл. 7,6 кв.м., ванної кімнати № 6, пл. 2,5 кв.м., вбиральні № 5, пл. 0,9 кв.м., коридору № 1, пл. 7.0 кв.м. Загальна площа квартири складає 50,0 кв.м., житлова - 28,5 кв.м., що підтверджується технічним паспортом на квартиру. Сторони не змогли прийти до згоди щодо користування спільною частковою власністю. Відповідачка по справі не сплачує комунальні витрати, заборгованість зростає, вона не бажає, а ні продати квартиру, а ні здати її в оренду, хоча має іншу житлову площу в іншій квартирі АДРЕСА_2 на праві спільної сумісної власності з іншими двома співвласниками, загальна площа якої дорівнює 67.12 кв.м., житлова - 39,7 кв.м., де її 1/3 частка складає: в загальній площі 22,37 кв.м., житловій 13,23 кв.м., що підтверджується Інформаційною довідкою. Таким чином, співвласники спірної квартири, не досягли взаємної згоди щодо користування спірним майном, а тому позивач вимушений звернутися до суду з вимогою щодо визначення порядку користування квартирою, щоб в подальшому мати можливість користуватися своєю кімнатою та сплачувати тільки за свою частину в спірній квартирі.

Просить суд встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , виділивши ОСОБА_2 житлову кімнату № 2, пл. 16,9 кв.м., в якій розташований балкон І, площею 3,5 кв.м., що на 2,65 кв.м. житлової площі більше, ніж площа, яка припадає ОСОБА_2 на частку в спільному майні, а відповідачці по справі кімнату № 3, пл. 11,6 кв.м., що на 2.65 кв.м. менше ніж належна їй частка, залишивши кухню № 4, пл. 7,6 кв.м., ванну кімнату № 6, пл. 2,5 кв.м., вбиральню № 5, пл. 0,9 кв.м., коридор № 1, пл. 7,0 кв.м. в спільному користуванні.

16.05.2024 від представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Луніки Т.Я. надійшло Пояснення у справі, згідно якого просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що Позивач, який діє в інтересах ОСОБА_2 , протягом 2020 - 2023 років не довів факту перешкоджання у реалізації права використання 1/2 спільної часткової власності на квартиру ОСОБА_2 . Так як позивач наголошує, що такі перемовини він не здійснював, а відповідно своєю заявою підтверджує, що не було жодних перешкод у реалізації права ОСОБА_2 користування спільної власності.

Представник позивача ОСОБА_4 у судовому засіданні наполягала на задоволенні позовних вимог з мотивів, наведених у позові.

Представник відповідача ОСОБА_5 просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на мотиви, викладені у Поясненнях у справі.

Процесуальні дії.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 01.03.2024 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 16.05.2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Фактичні обставини, встановлені судом. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, встановив фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1ст. 5 ЦПК).

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

На підставі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про народження Серія НОМЕР_1 , виданого Сумським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Суми), ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Суми, актовий запис № 674, батьками зазначені: батько ОСОБА_1 , мати ОСОБА_6 .

Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Ситник С.М., спадкоємцями зазначеного у свідоцтві майна, квартири АДРЕСА_1 , ОСОБА_6 1976 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , є її мати ОСОБА_3 1/2 частка, у тому числі з урахуванням 1/4 частки у спадщині, від якої відмовився батько спадкодавиці ОСОБА_7 на її користь; донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - 1/2 частка, у тому числі з урахуванням 1/4 частки у спадщині, від якої відмовився чоловік спадкодавиці ОСОБА_1 на її користь.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, квартира за адресою: АДРЕСА_3 , належить на праві спільної часткової власності 1/2 частина належить ОСОБА_2 , 1/2 частина належить ОСОБА_3 .

В ході розгляду справи встановлено, що на даний час юридично оформити та встановити добровільно порядок користування квартирою сторони не можуть.

У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і порядку, встановлених законом.

Статтею 379 ЦК України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною 1 статті 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно з положеннями ч.2 ст.358 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Згоди про порядок володіння та користування спірною квартирою між її співвласниками в даному випадку не досягнуто.

Нормою ч.3 ст. 358 ЦК України визначено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до матеріалів справи, письмовий договір з приводу порядку володіння та користування спірною квартирою між сторонами не укладався.

Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року, квартира не підлягає поділу в натурі якщо не можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири, у такому випадку може бути встановлено лише порядок користування приміщеннями квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

У постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 363/928/16-ц (провадження № 61-24395св18) зроблено висновок, що при здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим.

Верховний Суд виходить з того, що встановлюючи порядок користування квартирою у запропонований позивачем спосіб, суди попередніх інстанцій врахували баланс інтересів співвласників спірної квартири та осіб, які мають право користування квартирою та дійшли до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову. Іншого варіанту користування спірною квартирою, який би відповідав часткам співвласників у праві власності, відповідач не запропонував, наполягаючи на неможливості встановлення порядку користування житлом без порушення прав когось із мешканців квартири.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, відповідно до розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17.02.2016 року № 6-1500 цс 15.

Правовою позицією Верховного Суду, викладеній у Постанові від 07.02.2022 у справі № 182/3348/19 щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, визначено, що оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натур частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав власників.

Таким чином, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, керуючись положеннями діючого цивільного законодавства України, виходячи з інтересів малолітньої дитини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог позивача щодо встановлення заявленого останнім порядку користування сторонами спірних правовідносин квартирою, яка належить сторонам на праві спільної часткової власності, оскільки судом встановлено відсутність між сторонами спірних правовідносин домовленості щодо порядку користування квартирою, що є їхньою спільною частковою власністю, наслідком чого наявні конфліктні ситуації та виникнення спору, що підлягали розгляду в межах даного провадження.

При цьому судом, прийнято до уваги той порядок користування квартирою, суд вважає правильним встановити наступний порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , згідно технічного паспорту квартири від 14.02.2024, таким чином: у користування ОСОБА_2 виділити житлову кімнату № НОМЕР_2 , площею 16,9 кв.м., в якій розташований балкон 1, площею 3,5 кв.м.; у користування ОСОБА_3 виділити житлову кімнату № НОМЕР_3 , площею 11,6 кв.м.; у спільному користуванні власників залишити: кухню № НОМЕР_4 , площею 7,6 кв.м., ванну кімнату № 6, площею 2,5 кв.м., вбиральню № 5, площею 0,9 кв.м., коридор № 1, площею 7,0 кв.м.

За таких обставин суд вважає, що вище вказаний порядок користування спільною квартирою найбільше враховує баланс інтересів кожного зі співвласників, тому наявна можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток, виділених в користування, ідеальним часткам у праві власності, у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність при вирішенні судом питання про визначення порядку користування спірною квартирою.

Отже, сторони мають рівні права на користування квартирою, а відтак з огляду на технічні характеристики квартири, запропонований позивачем порядок користування квартирою забезпечить кожному із сторін рівною мірою користуватись житлом.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення порядку користування спільною власністю, підлягає задоволенню.

Крім того, суд зазначає, що встановлення порядку користування квартирою не змінює частки співвласників у праві власності на квартиру.

Разом з тим, суд звертає увагу, що встановлений порядок користування квартирою в подальшому може бути змінений та зауважує, що встановлення співвласниками порядку користування квартирою з виділенням конкретних приміщень у натурі не припиняє право спільної часткової власності, такі частини не перетворюються в об`єкт самостійної власності кожного з них та такі приміщення не завжди можуть точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) рішення від 10.02.2010).

Судові витрати

Пунктом 12 статті 2 ЦПК України встановлено, що одним з основних принципів цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 1211,20 грн.

Керуючись ст.ст. 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позовну заяву за позовом ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення порядку користування спільною власністю задовольнити.

Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , згідно технічного паспорту квартири від 14.02.2024, таким чином:

- у користування ОСОБА_2 виділити житлову кімнату № НОМЕР_2 , площею 16,9 кв.м., в якій розташований балкон 1, площею 3,5 кв.м.;

- у користування ОСОБА_3 виділити житлову кімнату № НОМЕР_3 , площею 11,6 кв.м.;

- у спільному користуванні власників залишити: кухню № НОМЕР_4 , площею 7,6 кв.м., ванну кімнату № 6, площею 2,5 кв.м., вбиральню № 5, площею 0,9 кв.м., коридор № 1, площею 7,0 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 - АДРЕСА_4 , рнокпп НОМЕР_5 .

Відповідачі: ОСОБА_3 АДРЕСА_5 , рнокпп НОМЕР_6 .

Повний текс судового рішення складено 20.06.2024.

Суддя О.В. Литовченко