Справа № 460/4253/16-ц
Провадження №2-п/944/2/24
УХВАЛА

01.05.2024 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді - Колтуна Ю.М.

з участю секретаря судового засідання Романик Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі суду, у м.Яворові, заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Яворівського районом суду Львівської області від 17.06.2021 у справі № 460/4253/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

встановив:

відповідач звернулася в суд із заявою, в якій просить скасувати заочне рішення від 17.06.2021. Заяву про перегляд заочного рішення мотивує тим, що дізналась про винесене заочне рішення тільки 24.10.2022 від державного виконавця в межах виконавчого провадження, щодо стягнення вказаних в судовому рішенні коштів. Того ж дня звернулася до суду з заявою про видачу копії судового рішення та ознайомлення з матеріалами справи. Зазначає, що в судові засідання вона не могла з`явитись із незалежних від неї причин. Оскільки була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , та проживала там певний час, проте, після ДТП, яке мало вкрай тяжкі наслідки, їй довелося пройти кілька етапів складних медичних процедур, які можуть надаватися лише кваліфікованими спеціалістами в м. Києві, у зв`язку з чим переїхала. Судові повістки їй жодного разу не були вручені. Таким чином, відповідач вважає поважними підстави її неявки у судові засідання, оскільки вона не була належним чином повідомлена про розгляд судової справи та відповідно про рішення ухвалене у справі також не знала.

Окрім цього заявник вказує, що їй не було відомо й про будь які інші дії, які вчинялися, в тому числі, щодо закриття кримінального провадження, також вважає, що щодо неї не було складено протоколу про вчинення адміністративного правопорушення та не було винесено жодних постанови про притягнення її до адміністративної відповідальності. Більше того, із висновку експерта за результатами проведення судової автотехнічної експертизи №640/15-22 від 08.02.2016 дослідженого судом вбачається, що за результатом проведеного дослідження неможливо достеменно встановити технічний стан автомобіля 3A3-VIDA р.н. НОМЕР_1 , а також його можливі технічні несправності. На думку заявника, її автомобіль володів значним люфтом керма під час руху, що і стало причиною ДТП, оскільки вона не порушувала правила дорожнього руху, а виїзд автомобіля на смугу зустрічного руху відбувся внаслідок того, що кермо автомобіля при його максимальних обертах не забезпечило зміни траєкторії руху транспортного засобу. Відтак, просить визнати причини її неявки поважною та на підставі викладеного скасувати заочне рішення.

Представник позивача ОСОБА_2 адвокат Компанієць Н.Г. звернулася до суду із письмовими запереченнями проти заяви ОСОБА_1 щодо перегляду заочного рішення, в яких зазначено, що заява про перегляд заочного рішення є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, відповідачем ОСОБА_3 у заяві про перегляд заочного рішення підтверджено, що її місце проживання у період розгляду справи було зареєстроване за адресою АДРЕСА_1 , за якою і направлялись судом листи та повістки по справі. Наголосила, що дану справу суд розглядав впродовж п`яти років. Разом з тим, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 460/4253/16 виданого 26.07.2021 відкрите постановою державного виконавця за заявою стягувача 23.11.2021 та вже 09.02.2022 згідно платіжного доручення № 1943 від 03.02.2022 стягнуто з ОСОБА_1 кошти по справі у розмірі 31 720, 96 грн., які переведено на рахунок ОСОБА_2 (про що надавла підтверджуючі документи), однак заявник вказує, що про заочне рішення дізналася лише 24.10.2022, тобто такі доводи не відповідають дійсності.

Окрім цього, заявником не наведено поважних причини неявки в судові засідання. Доводи про те, що заявник проходила лікування після отриманих травм в результаті ДТП у м. Києві, не підтверджені, оскільки долучені до матеріалів заяви копії медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_1 містять записи про її лікування з січня по березень 2016 року, в той час, як справа розглядалась з серпня 2016 року по червень 2021 року.

До того ж, представник позивача з метою врегулювання мирним шляхом спору, який вже на той момент перебував на розгляді в суді, зв`язувалась з відповідачем та їй були відомі обставини аварії, яку вона спричинила, та її наслідки.

Представник позивача вказує, що до заяви про перегляд заочного рішення ОСОБА_1 не долучено жодного доказу, яким обґрунтовуються заперечення проти вимог позивача, та які не були досліджені при розгляді даної справи в суді. На підставі викладеного представник позивача просить суд залишити заяву відповідача без задоволення.

У судове засідання заявник ОСОБА_1 не з`явилася, повідомлялася про судове засідання належним чином, про причини неявки суд не повідомила.

Представник позивача ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, однак через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника з урахуванням поданиз письмових заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст.287 ЦПК України заява про перегляд заочного рішення розглядається в судовому засіданні. Неявка осіб, належним чином повідомлених про дату, час і місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, вимоги заяви дійшов висновку про те, що заява про перегляд заочного рішення не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що в провадженні Яворівського районного суду Львівської області перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Так, 06.09.2016 відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дані матеріали були передані судді Воробель М.М., 08.09.2016 ухвалою судді було відкрито провадження у справі, однак оскільки Постановою Верховної Ради України від 21.09.2016 № 5157 «Про звільнення суддів» суддю Воробель М.М. було звільнено з займаної посади, матеріали справи повторно розділено між суддями і відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 12.10.2016 розподілено та передано судді Швед Н.П.

21.12.2016 суддею Швед Н.П. було відкрито провадження у справі.

20.09.2017 у відповідь на запит суду надійшла інформація відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМСУ у Львівській області, що адреси зареєстрованого місця проживання ОСОБА_1 , а саме: АДРЕСА_2 .

Згодом, згідно розпорядження керівника апарату Яворівського суду № 266 від 28.02.2019 протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.02.2019 у зв`язку із закінченням повноважень судді Швед Н.П. матеріали справи були передані судді Кондратьєвій Н.А., яка 15.03.2019 ухвалою суду прийняла до свого провадження справу та призначила судовий розгляд.

Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 13.12.2019 позовну заяву залишено без розгляду.

Постановою Львівського апеляційного суду від 20.05.2020 ухвалу Яворівського районного суду Львівської області від 13.12.2019 скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

09.06.2020 суддею Кондратьєвою Н.А. відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

24.09.2020 ухвалою Яворівського районного суду Львівської області підготовче засідання у справі відкладено у зв`язку з неявкою відповідача в підготовче засідання. Судова повістка на 24.09.2020, направлена відповідачу, повернулась до суду відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою».

18.12.2020 ухвалою суду закрите підготовче провадження та призначено справу до розгляду відповідач в судове засідання не з`явилася, судова повістка на 18.12.2020, направлена відповідачу, повернулась до суду відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою».

05.04.2021 суду судове засідання проведено без участі сторін у зв`язку з їх неявкою, витребувано із СВ Зборівського відділення поліції ТВП ГУ НП в Тернопільській області матеріали досудового розслідування за № 0000323 від 20.11.2015 за ч. 1 ст. 286 КК України. Судова повістка на 05.04.2021, направлена відповідачу, повернулась до суду відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою».

Заочним рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 17.06.2021 позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 260 788,42 грн завданої матеріальної шкоди та 2000,0 грн за проведення оцінки матеріального збитку, а також 2627, 89 грн сплаченого судового збору.

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, судом було вжито необхідні заходи щодо забезпечення належного повідомлення ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи, а саме, шляхом направлення судової повістки за місцем проживання.

При цьому ОСОБА_1 не з`явилася в судові засідання, не повідомила про причини неявки, а також не подала відзив на позовну заяву.

Відповідно до ст. 284 ЦПК України, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Згідно із положеннями ст. 285 ЦПК України, у заяві про перегляд заочного рішення повинно бути зазначені, зокрема: обставини, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання і не повідомлення їх суду, і докази про це посилання на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача.

На підставі ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Тобто для скасування заочного рішення необхідна наявність одночасно двох наведених умов.

Щодо тверджень ОСОБА_1 про те, що вона змінила місце проживання у зв`язку із проходженням лікування після отриманих травм в результаті ДТП у м. Києві, а тому вона не була належним чином повідомлена про розгляд судової справи, судом зазначається наступне.

Згідно п.4 ч.8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси..

Відповідно ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають електронного кабінету, за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому суду адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає, не перебуває або не знаходиться

При цьому, суд враховує долучену до матеріалів справи копію медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_1 , яка містять записи про її лікування з лютого по березень 2016 року, в той час, як справа розглядалась з вересня 2016 року по червень 2021 року.

Вищенаведені обставини свідчать про виконання судом вимог закону щодо належного повідомлення відповідача про дату та час розгляду справи.

Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції, кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів. Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного й обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 09 червня 2011 року у справі «Желтяков проти України» («Zheltyakov v. Ukraine», заява № 4994/04, § 42-43)).

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також рішенням Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Окрім того, відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Христов проти України» (Khristovv. Ukraine, заява № 24465/04) від 19.02.2009, де в п. 33 зазначено, що «Суд повторює, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], заява № 28342/95, п. 61, ECHR 1999-VII). 34. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata (див. там же, п. 62), тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (див. справу «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-IX).

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частини перша, друга та п`ята статті 263 ЦПК України).

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підстав у своїх вимог і заперечень.

Використання законодавцем в конструкції коментованої ст. 288ЦПК України сполучника "і" дозволяє зробити висновок, що для скасування заочного рішення необхідно не лише встановити поважність причин неявки відповідача в судове засідання, в якому було ухвалене заочне рішення, а й те, щоб його аргументи щодо обставин справи впливали на правильне її вирішення. Лише за сукупності цих двох умов можна говорити про наявність підстав для скасування заочного рішення і призначення справи для розгляду в загальному порядку.

Отже, відповідач повинен вказати на докази, якими обґрунтовуються заперечення проти вимог позивача. При цьому, заочне рішення підлягає скасуванню, тільки якщо докази, на які посилається відповідач, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Як на підтвердження свої вимог про скасування заочного судового рішення ОСОБА_5 покликається на висновок експерта за результатами проведення судової автотехнічної експертизи №640/15-22 від 08.02.2016. За висновками якого з визначення технічного стану досліджуваного автомобіля ЗАЗ-VIDA р.н. НОМЕР_1 не вдається можливим встановити ознаки несправностей основних систем, які впливають на безпеку руху та які виникли до ДТП, з причин значних механічних пошкоджень передньої частини вказаного транспортного засобу та передньої частини салону в місці розташування елементів керування автомобілем та його системами.

ОСОБА_5 стверджує, що її автомобіль мав значний люфт керма під час руху, що і стало причиною ДТП.

Враховуючи те, що згідно з ч. 2 ст.281 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою, можна зробити висновок, що суд, ухвалюючи заочне рішення, повинен дати оцінку всім доказам, які є у справі.

Таким чином, не може бути підставою для скасування заочного рішення посилання відповідача на докази, які були у справі, оскільки вони вже були оцінені судом при ухваленні заочного рішення. Для скасування заочного рішення потрібно, щоб докази були новими (не досліджувались судом при ухваленні заочного рішення) та мали істотне значення для правильного вирішення справи.

В той же час в ЦПК України чітко врегульовано порядок подачі доказів. Так, згідно зі ст. 43 сторони зобов`язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті. Докази, подані з порушенням даної вимоги, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин.

Отже, можна зробити висновок, що відповідач посилаючись на докази, якими обґрунтовуються заперечення, повинен вказати не тільки на нові докази, але й навести поважні причини, чому такі докази не були подані до початку розгляду справи по суті. І тільки за одночасної наявності названих процесуальних і матеріальних обставин суд може скасувати заочне рішення. При спеціальному порядку суд першої інстанції може переглянути заочне рішення, тільки якщо відповідач посилається на докази, які мають істотне значення для правильного вирішення справи у випадку відсутності відповідача з поважних причин; порушення норм процесуального права при ухваленні заочного рішення може бути підставою тільки для апеляційного оскарження.

Однак, звертаючись до суду із заявою про перегляд заочного рішення, доказів, які слугують на користь відповідача та мають істотне значення для правильного вирішення справи, та які не було подано на час розгляду справи по суті, зокрема на спростування висновків суду, заявником не надано.

Відтак, суд вважає, що заявник будь-яких передбачених законом підстав для перегляду заочного рішення з наданням відповідних доказів на підтвердження таких обставин, в заяві не навела. Вказані ОСОБА_1 обставини, ґрунтуються суто на її непогодженні з ухваленим рішенням, а відтак, не можуть бути підставами для перегляду заочного рішення в розумінні вимог ст. 285 ЦПК України.

Таким чином, оскільки підставами скасування заочного рішення є поважність неявки в судове засідання відповідача та наявність істотних доказів у справі в обґрунтування заперечень проти вимог позивача, за відсутності зазначених обставин у сукупності, суд не має законних підстав для скасування заочного рішення, отже, у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення відповідача слід відмовити.

При цьому, оскільки матеріали справи не містять доказів отримання ОСОБА_1 вказаного заочного рішення суду від 17.06.2021, суд вважає за можливе поновити строки на подання даної заяви.

На підставі викладеного, керуючись статтями 287-288,258-260 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Поновити ОСОБА_1 строки на подання заяви про перегляд заочного рішення суду.

Заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Яворівського районом суду Львівської області від 17.06.2021 у справі № 460/4253/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Заочне рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області у встановлені законом строки.

Суддя Ю.М. Колтун