РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

копія
Справа № 401/61/23 Провадження № 2/401/427/24

13 червня 2024 року м. Світловодськ

Світловодський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Мельничика Ю.С.,

з участю: секретаря судового засідання Рудської В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Процедура (рух справи) :

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № від 21 серпня 2020 року, у розмірі 207 761 грн. 47 коп.

Відповідно до ч.4 та ч.6 ст.19, ч.ч. 1-4 ст.274 ЦПК України ухвалою суду від 19 січня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Заочним рішенням суду від 10 квітня 2023 року позовну заяву Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» задоволено повністю.

Ухвалою суду від 08 листопада 2023 року клопотання відповідача ОСОБА_1 про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення задоволено. Заочне рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 квітня 2023 року скасовано, призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження.

Представник позивача у позовній заяві просить суд проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження за відсутності представника позивача.

Відповідач подав заяву про розгляд справи без його участі.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом в силу ч. 2 ст.247 ЦПК України не здійснюється.

Аргументи позивача, Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК»

Позовні вимоги позивач мотивував тим, що 21 серпня 2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та відповідачем було підписано кредитний договір № .

Відповідно до умов паспорту кредиту № 4895682 та кредитного договору № від 21 серпня 2020 року позичальнику надано грошові кошти на наступних умовах: сума кредиту -153 666 грн. 99 коп.; строк користування - 48 місяців; річні проценти - 0,01% від суми боргу за договором; щомісячні проценти - 2,49 % від суми кредиту.

20 вересня 2021 року права вимоги за кредитним договором відступлені АТ «ТАСКОМБАНК» на підставі договору факторингу № 200921. Відповідно до умов цього договору та витягу з Реєстру прав вимоги до договору факторингу № 200921 від 20 вересня 2021 року, позивач є новим кредитором боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № від 21 серпня 2020 року з усіма наступними додатками та змінами.

Умови вищезазначеного кредитного договору позичальником не виконані, кредитні кошти у встановлені договором (графіком погашення кредиту) строки не повернуті.

Як наслідок, станом на 27 грудня 2022 року заборгованість позичальника за кредитним договором № від 21 серпня 2020 року, становить 207 761 грн. 47 коп., в тому числі заборгованість по тілу кредиту становить 143 421 грн. 96 коп.; заборгованість по річним процентам - 18 грн. 84 коп.; заборгованість по щомісячним процентам 64 320 грн. 67 коп., що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості по кредитному договору та виписками.

В обґрунтування позовних вимог позивач надав суду копії доказів: Кредитного договору № від 21 серпня 2020 року з додатками; Договору факторингу № 200921 від 20 вересня 2021 року; Розрахунку заборгованості за Кредитним договором № від 21 серпня 2020 року; Виписки по особовому рахунку.

Позиція відповідача:

Відповідач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, просить врахувати передбачені законодавством пільги щодо нарахування відсотків та штрафних санкцій. У заяві про скасування заочного рішення зазначав, що з 24 лютого 2022 року до 07 липня 2023 року був мобілізований та проходив військову службу у Збройних Силах України. Не згоден з розрахунком заборгованості по кредитному договору № від 21 серпня 2020 року. Вважає, що сума заборгованості повинна бути значно меншою, оскільки до його мобілізації щомісячно повертав кредитні кошти згідно порядку розробленого кредитодавцем.

В обґрунтування своєї заяви відповідач надав суду копії доказів: паспорта та ідентифікаційного коду; витягу з наказу від 07.07.2023 року; довідку надану начальником штабу військової частини НОМЕР_1 ; свідоцтво про хворобу; копію посвідчення учасника бойових дій.

Розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши матеріали справи та зміст заяви позивача по суті справи, оцінивши у єдності та в сукупності надані позивачем докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, проаналізувавши норми права, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в судовому засіданні доведені належними та допустимими доказами, тому позов належить задовольнити частково з таких підстав.

Встановлені судом обставини справи:

21 серпня 2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та відповідачем було підписано кредитний договір № , паспорт кредиту від «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» № 4895682, та заяву-анкету на отримання послуг в ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», що разом становлять Кредитний договір, відповідно до якого предметом договору є надання позичальнику грошових коштів на наступних умовах: сума кредиту 153 666 грн. 99 коп.; строк, на який надається кредит 48 місяців; річні проценти 0,01 відсотків від суми боргу за договором; щомісячні проценти 2,49 відсотків від суми кредиту. Кредит відповідачем було отримано шляхом безготівкового перерахування коштів. Графік повернення кредиту та його основні умови викладені в паспорті кредиту.

20 вересня 2021 року право вимоги за вищевказаним кредитним договором відступлено АТ «ТАСКОМБАНК» на підставі Договору факторингу № 200921.

Відповідно до розрахунку заборгованості по кредитному договору № від 21 серпня 2020 року, станом на 27 грудня 2022 року заборгованість ОСОБА_1 становить 207 761 грн. 47 коп.

19 жовтня 2022 року за вих. № 18245/70.2.2. відповідачу ОСОБА_1 було направлено повідомлення-вимогу про дострокове повернення кредиту.

Факт отримання кредитних коштів відповідачем підтверджується випискою по рахунку.

АТ «ТАСКОМБАНК» у січні 2023 року звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № від 21 серпня 2020 року, у розмірі 207 761 грн. 47 коп.

Відповідач, ОСОБА_1 не згоден з розрахунком заборгованості по кредитному договору № від 21 серпня 2020 року. Вважає, що сума заборгованості повинна бути значно меншою, оскільки до його мобілізації щомісячно повертав кредитні кошти згідно порядку розробленого кредитодавцем.

Як встановлено із матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 з 27.02.2022 року по 10.07.2023 року був мобілізований до Збройних Сил України у зв`язку з введенням воєнного стану та перебував на військовій службі.

Із копії посвідчення серії НОМЕР_2 виданого 01 червня 2023 року встановлено, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій.

Із довідки №1/1391 від 02.04.2024 року встановлено, що ОСОБА_1 виключено з обліку військовозобов`язаних запасу 10.07.2023 року за станом здоров`я.

Вказані обставини справи підтверджуються належними та допустимими доказами.

Оцінка суду:

Відповідно до частини першої, другої статті 207 Цивільного кодексуУкраїни (далі - ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частинами першою-другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 27 грудня 2022 року складає: заборгованість за простроченим тілом кредиту 143 421 грн. 96 коп.; - заборгованість по річним процентам 18 грн. 84 коп.; - заборгованість по щомісячним процентам 64 320 грн. 67 коп

Як встановлено із матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 з 27.02.2022 року по 10.07.2023 року був мобілізований до у зв`язку з введенням воєнного стану та перебував на військовій службі.

Із копії посвідчення серії НОМЕР_2 виданого 01 червня 2023 року встановлено, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій.

Також, із довідки №1/1391 від 02.04.2024 року встановлено, що ОСОБА_1 виключено з обліку військовозобов`язаних запасу 10.07.2023 року за станом здоров`я.

Відповідно до підпункту 3 пункту 4 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20 травня 2014 року статтю 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено пунктом 15, згідно з яким військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Пунктом 1 Розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» дію підпункту 3 пункту 4 цього Закону поширено на військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби.

Згідно з положеннями Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

В Україні особливий період розпочався з моменту оголошення Указу ПрезидентаУкраїни «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року та триває по теперішній час.

За змістом статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період продовжується з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Мобілізацією, згідно з положеннями наведеної статті, є комплекс заходів, здійснюваних, серед іншого, з метою переведення Збройних Сил України на організацію і штати воєнного часу.

У частині четвертій статті 3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» зазначено, що зміст мобілізації становить переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, а також адміністративно-територіальних одиниць України на роботу в умовах особливого періоду.

Таким чином, закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду. Законом не визначено чіткого порядку припинення особливого періоду.

Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» надано визначення поняттю демобілізації як комплексу заходів, спрямованих, серед іншого, на планомірне переведення Збройних Сил України, інших військових формувань, на організацію і штати мирного часу.

Вирішуючи питання щодо меж дії особливого періоду в розумінні Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 серпня 2020 року у справі № 813/402/17 (провадження № 11-609апп19) дійшла висновку про те, що за змістом наведених вище визначень, навіть за не введення у країні воєнного стану, особливий період, початок якого пов`язаний з моментом оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової чи прихованої), хоч і охоплює час мобілізації, однак не може вважатися закінченим лише зі спливом строку, протягом якого підлягали виконанню визначені у відповідному рішенні про мобілізацію заходи.

Відповідно до пункту 13 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» особам, які мають право на пільги, гарантії та компенсації, передбачені цим Законом, видаються посвідчення.

Аналіз статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» дає підстави зробити висновок, що перелік пільг військовослужбовців та членів їх сімей закріплений у пунктах 1-12 цього Закону та право на отримання саме цих пільг потребує наявність відповідного посвідчення.

Разом з цим пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення.

Вказані правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі № 522/12270/15-ц (провадження № 61-21025св18).

Таким чином, на відповідача ОСОБА_1 поширюються пільги передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме: не повинні нараховуватися штрафні санкції, пеня та проценти за користування кредитом у зазначений період.

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування - це процесуальний обов`язок суду.

За змістом статті 6 ЦПК України суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак.

Згідно з частинами першою-третьою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі №642/548/21 (провадження №61-9565св22) зазначено наступне: «У справі, яка переглядається, встановивши, що ОСОБА_1 перебував на військовій службі у Збройних Силах України, суди дійшли правильного висновку про те, що на нього поширювалися пільги (не повинні нараховуватися штрафні санкції, пеня та проценти за користування кредитом), передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», з початку запровадження особливого періоду, тобто з 17 березня 2014 року. Разом з тим, залишаючи рішення місцевого суду в частині відмови в задоволенні первісного позову без змін, суд апеляційної інстанції залишив поза увагою те, що в цій справі АТ КБ «ПриватБанк» надало документальне обґрунтування кредитної заборгованості, зокрема виписку по особовому рахунку позичальника та детальний розрахунок, на підставі яких суд, навіть з урахуванням поширення на позичальника пільг, передбачених пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», був спроможний самостійно здійснити розрахунок заборгованості за тілом кредиту (зменшити обсяг заборгованості на суми зарахованих банком платежів на погашення процентів та неустойки)».

Установлено, що відповідач сплачував кошти на погашення заборгованості за Кредитним договором.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновок суду:

21 серпня 2020 року ОСОБА_1 уклав з ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» кредитний договір № , за умовами якого кредитодавець зобов`язався надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник ОСОБА_1 , зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

Кредит відповідачем було отримано шляхом безготівкового перерахування коштів у спосіб, зазначений у кредитному договорі, отже кредитодавець, свої обов`язки за кредитним договором виконав в повному обсязі. Проте, умови кредитного договору позичальником ОСОБА_1 , не виконані, кредитні кошти у встановленому договором строки не повернуті.

20 вересня 2021 року права вимоги за кредитним договором відступлені АТ «ТАСКОМБАНК» на підставі договору факторингу № 200921. Відповідно до умов цього договору та витягу з Реєстру прав вимоги до договору факторингу № 200921 від 20 вересня 2021 року, позивач є новим кредитором боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № від 21 серпня 2020 року з усіма наступними додатками та змінами.

Станом на 27 грудня 2022 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № від 21 серпня 2020 року становить 207 761 грн. 47 коп. в тому числі заборгованість по тілу кредиту становить 143 421 грн. 96 коп.

На підставі викладеного, позовну заяву АТ «ТАСКОМБАНК» про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № від 21 серпня 2020 року, а саме заборгованість по тілу кредиту яка становить 143 421 грн. 96 коп. слід задовольнити.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість по річним процентам - 18 грн. 84 коп. та заборгованість по щомісячним процентам 64 320 грн. 67 коп. суд виходить з такого.

Позивачем надано розрахунок заборгованості по річним процентам та по щомісячним процентам які нараховувалась з 20.09.2021 року.

ОСОБА_1 з 27.02.2022 року по 10.07.2023 року був мобілізований у зв`язку з введенням воєнного стану та перебував на військовій службі.

Оскільки відповідач ОСОБА_1 з 27.02.2022 року був мобілізований до Збройний Сил України, то підлягають задоволенню стягнення заборгованості по процентам у період до лютого 2022 року, а саме до моменту мобілізації ОСОБА_1 .

З огляду на це та враховуючи розрахунок заборгованості наданий позивачем з відповідача ОСОБА_1 підлягає частковому стягненню заборгованість по річним процентам у розмірі 5 грн. 77 коп. та заборгованість по щомісячним процентам 22 788 грн. 12 коп.

Судові витрати у справі розподіляються у відповідності з положеннями ст.141 ЦПК України та покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 10-13, 76-81, 83, 89, 141, 223, 264, 265, 268, 274, 279, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 258, 267, 525, 526, 530, 536, 549, 553, 554, 610, 611, 1048-1054 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК», заборгованість за кредитним договором № від 21 серпня 2020 року, а саме: - заборгованість за простроченим тілом кредиту 143 421 грн. 96 коп.; заборгованість по річним процентам 5 грн. 77 коп. та заборгованість по щомісячним процентам 22 788 грн. 12 коп. а також судовий збір в сумі 2 493 грн. 13 коп.

У решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Найменування сторін:

Позивач: Акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК» місцезнаходження за адресою: 01032, м. Київ, вулиця С. Петлюри, будинок 30, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя Світловодського

міськрайонного суду Ю.С. Мельничик

Згідно з оригіналом