Справа № 209/6733/24
Провадження № 2/209/1672/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2024 року м. Кам`янське

Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді - Левицької Н.В.,

за участі секретаря судового засідання - Погрібної О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за первісною позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» про визнання недійсним пункту договору позики в частині нарахування відсотків,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та стислий виклад позицій сторін.

12.09.2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» (далі також ТОВ «ВЕЛЛФІН», позивач) звернулося до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості.

Предметом позовних вимог є стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заборгованості за договором про споживчий кредит №1660481 від 28.08.2021 року у розмірі 24000 грн. та судових витрат у розмірі 2422 грн 40 коп..

Підставою позовних вимог є те, що ТОВ «ВЕЛЛФІН» є фінансовою установою, що реалізовує фінансові послуги по наданню у позику грошових коштів на умовах строковості, зворотності та платності. 28.08.2021 року між сторонами по справі було укладено Договір про споживчий кредит №1660481 в електронній формі, відповідно до якого Товариство надало позичальникові грошові кошти у розмірі 8000 грн, а ОСОБА_1 зобов`язувалася повернути заборгованість та сплатити проценти за користування позикою в термін 30 днів, тобто до 27.09.2021 року. Відповідач свої зобов`язання не виконала, істотно порушивши умови договору, внаслідок чого станом на 06.09.2024, заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «ВЕЛЛФІН» становить 24000,00 грн. та складається з основного боргу у розмірі 8000 грн, заборгованості за відсотками 18000 грн.

Позивач зокрема звертає увагу суду на те, що відповідно до п.1.4 договору дата перерахування суми позики на банківський рахунок вказаний позичальником, за домовленістю сторін вважається датою укладення договору позики між позичальником та позикодавцем. Позивачем в порядку встановленому п.1.4 договору позики на картковий рахунок відповідача була перерахована сума позики в розмірі 8000 грн., що підтверджується повідомленням №209/09 від 09.09.2024 року ТОВ «Платежі Онлайн». Згідно п.1.5.1 договору позики нарахування процентів за користування позикою проводиться у відповідності до наступних умов:1,8 процента від суми позики, але не менше ніж 50,00 грн. за перший день користування позикою; 1,8 процента від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п. 1.3 цього договору. Відповідно до ст. 21 ч. 3 Закону України «Про споживче кредитування» сукупна сума неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання його зобов`язань на підставі договору про споживчий кредит, загальний розмір кредиту за яким не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, не може перевищувати розміру подвійної суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. При цьому, нарахування процентів проводиться в момент внесення Позичальником коштів на погашення позики та належних на дату погашення платежів.

21.10.2024 року ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 ) через свого представника подала зустрічну позовну заяву до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛІФІН» про захист прав споживачів та визнання недійсним договору позики в частині нарахування відсотків. Просить визнати недійсним договір позики №1660481 від 28 серпня 2021 року, укладений між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та ОСОБА_1 в частині нарахування відсотків, що визначено у п. 1.5. договору.

В обґрунтування позову зазначила, що відповідно до розрахунку заборгованості, наданого ТОВ «ВЕЛЛФІН», загальна заборгованість ОСОБА_1 за Договором від 28 серпня 2021 року №1660481 становить 24000 грн, з яких 8000 грн основна сума заборгованості, 16000 грн - проценти. У даному випадку, визначений ТОВ «ВЕЛЛФІН» у змісті оспорюваного договору розмір процентів (657% річних, виходячи з розрахунку 1,8%*365днів) є непропорційно високим та призводить до дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальниці (споживачці), відтак п. 1. 5 Договору є несправедливим і суперечить принципам розумності та добросовісності, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад 50 %) у разі невиконання/неналежного виконання позичальником зобов`язань за цим договором.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції у разі невиконання ним зобов`язань за договором, що свідчить про наявність правих підстав для визнання пункту 1.5 спірного договору позики недійсним, оскільки визначений ТОВ «ВЕЛЛФІН» розмір процентів є непропорційно великою сумою компенсації, не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Просить врахувати правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 07.10.2020 у справі №132/1006/19.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 01 жовтня 2024 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін про слухання справи на 22 жовтня 2024 року.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 22 жовтня 2024 року прийнято зустрічний позов ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Осипенко Артем Валерійович до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» про захист прав споживачів та визнання недійсним договору позики в частині нарахування відсотків до провадження із первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит.

Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

В судове засідання представник Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» не з`явився. У позовній заяві просив справу розглядати за відсутності позивача, зазначаючи, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Разом з цим, відзив на зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 від ТОВ «ВЕЛЛФІН» до суду не надходив.

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 та її представник в судове засідання також не з`явилися. Від представника - адвоката Осипенко А.В. надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги за зустрічним позовом підтримує повністю, просить їх задовольнити. В задоволенні вимог ТОВ «ВЕЛЛФІН» щодо нарахування відсотків за договором позики №1660481 від 28.08.2021, що визначені в п. 1.5 договору просить відмовити.

Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

В зв`язку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог за первісним позовом та відмову в задоволенні вимог за зустрічним позовом, враховуючи наступне.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Судом встановлено, що 28.08.2021 року між сторонами укладено договір про споживчий кредит №1660481 в електронній формі.

Договір про споживчий кредит підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, у відповідності до п.1.2 Договору, в якому зазначено, що позика надається позичальнику виключно за допомогою Веб-сайту позикодавця (https://creditup.com.ua), за умови ідентифікації позичальника та використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором.

Згідно п.1.1 договору позикодавець надав позичальникові грошові кошти в сумі 8000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування кредитом.

Пунктом 1.3 договору позики встановлено, що позика надається строком на 30 днів.

Відповідно до п.1.4 договору дата перерахування суми позики на банківський рахунок вказаний позичальником, за домовленістю сторін вважається датою укладення договору позики між позичальником та позикодавцем.

Згідно інформаційної довідки ТОВ «Платежі Онлайн» від 09.09.2024 року № 209/09, через платіжний сервіс «Platon» 28.08.2021 було проведено видачу займу в розмірі 8000,00 грн. на банківську карту № НОМЕР_1 .

До позовної заяви долучена копія Анкети оферти, заповненої ОСОБА_1 де вказано її особисті дані, а саме, серія та номер паспорту, ІНН, номер банківської карти, електронна пошта та номер мобільного телефону.

Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору та мотиви, з яких виходить суд при ухваленні рішення.

Порядок отримання та надання позики регламентується Правилами надання грошових коштів у позику у формі споживчого кредиту товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН», затверджених наказом ТОВ «ВЕЛЛФІН» № 60 від 30.12.2020 року.

В Правилах зазначено, що вони є публічною пропозицією (офертою) в розумінні статей 641, 644 ЦК України на укладання договору про споживчий кредит на умовах, що встановлені товариством та застосовуються в разі подання фізичною особою - заявником заявки на сайті товариства за електронною адресою: creditup.com.ua на отримання позики та здійснення інших дій, що передбачають дані Правила (акцепт). Згідно Правил, вони є невід`ємною частиною договору про споживчий кредит.

Умовами п. 1.5 договору позики передбаченого обов`язок відповідача сплатити на користь позивача проценти за користування позикою на наступних умовах: 1,8 процентів від суми позики, але не менше 50,00 грн. за перший день користування позикою; 1,8 процентів від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п. 1.3 договору.

Згідно п. 1.5.2. у разі якщо позичальник не повернув суму позики у строк, встановлений п.1.3. договору, нарахування процентів, встановлених п. 1.5.1. договору проводиться за фактичну кількість календарних днів користування позикою та до повного погашення заборгованості за позикою, включаючи день погашення як плату за неправомірне користування чужими грошовими коштами (понадстрокове користування грошовими коштами), в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України (проценти за понадстрокове користування позикою).

Статтею 205 ЦК України передбачено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі, Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Згідно із ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Частина перша статті 612 ЦК України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не виконав зобов`язання у строк, який встановлений договором чи законом.

Відповідно до частини першої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим до виконання сторонами (стаття 629 цього Кодексу).

Статтями 610-612 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем), у строк та в порядку, що встановлені договором.

На час виникнення спірних правовідносин такі регулювалися Правилами надання грошових коштів у вигляді позики Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» (далі-Правила), розміщеними на офіційному веб-сайті позивача, Законами України «Про електронний цифровий підпис» та «Про електронну комерцію».

Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис-вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа.

Згідно статті 4 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі.

Статтею 6 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що сертифікат ключа містить такі обов`язкові дані: найменування та реквізити центру сертифікації ключів (центрального засвідчувального органу, засвідчувального центру); зазначення, що сертифікат виданий в Україні; унікальний реєстраційний номер сертифіката ключа; основні дані (реквізити) підписувача - власника особистого ключа; дату і час початку та закінчення строку чинності сертифіката; відкритий ключ; найменування криптографічного алгоритму, що використовується власником особистого ключа; інформацію про обмеження використання підпису. Посилений сертифікат ключа, крім обов`язкових даних, які містяться в сертифікаті ключа, повинен мати ознаку посиленого сертифіката ключа. Інші дані можуть вноситися у посилений сертифікат ключа па вимогу його власника.

Відповідно до ч. 2 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні нього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або притінення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому, зокрема, Цивільним кодексом України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначенимст.12цьогоЗакону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції із порядку, визначеному ч.6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченомуст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченомуст.12цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із ч.3 і ч.6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону.; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, у якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Частина 5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом пере направлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину (електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з п.4.1, 4,2 Правил заявник, який бажає отримати позику, проходить реєстрацію в особистому кабінеті на сайті товариства. Для цього він здійснює оформлення заявки на сайті товариства шляхом заповнення всіх полів заявки, що відмічені як обов`язкові для заповнення.

У п. 6.3 Правил передбачено, що у разі прийняття позитивного рішення товариство інформує заявника шляхом відправлення СМС-повідомлення на телефонний номер, зазначений в заявці, розміщенням інформації щодо прийнятого рішення в особистому кабінеті та шляхом надсилання електронного повідомлення на електрону адресу зазначену в заявці. Електронне повідомлення про прийняття позитивного рішення в наданні позики містить гіперактивне посилання. Здійснюючи перехід по гіперактивному посиланню, заявник отримує електронну копію договору позики.

У разі отримання договору позики засобами електронного зв`язку, заявник укладає договір позики з товариством в особистому кабінеті.

Відповідно до п. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку передбаченому статтею 12 цього Закону, у якій передбачено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Визначеним цим Законом.

Згідно з п.9 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Пунктом п.12 цієї норми передбачено, що одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Пунктом 6.7 Правил встановлено, що заявник погоджується на використання у всіх відносинах, що засновані на першому договорі позики та на всіх наступних договорах позики, інших договірних угодах, що можуть бути укладені між заявником та товариством свого логіну та паролю особистого кабінету в якості аналога власноручного підпису між товариством та заявником.

Відтак, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», Правил надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «ВЕЛЛФІН», укладення електронного договору позики з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором не потребує наявності сертифікації ключа ЕЦП підписувача, відомостей про особистий ключ підписувача та інших ознак, властивих звичайному електронному цифровому підпису без одноразового ідентифікатора.

Встановлено, що 28 серпня 2021 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір про споживчий кредит № 1660481 в електронній формі.

У пункті 2.1.1.3 договору позики зазначено, що невід`ємною частиною договору є Правила.

Відповідно до п. 4.8 Правил підтвердженням згоди заявника на отримання позики є направлена на розгляд товариством заявка про надання позики з одночасною перевіркою банківської платіжної картки.

Згідно з п. 4.9 Правил дійсність банківської платіжної картки перевіряється за допомогою резервування довільної, заздалегідь невідомої заявнику суми від 1 до 99 копійок та з послідуючим зазначенням у відповідному полі особистого кабінету, Заявником точної суми, що була зарезервована. Точну, зарезервовану суму заявник може дізнатися шляхом звернення у банк, який емітував платіжну картку. Заявнику пропонується звернутись у банк використавши засоби СМС-повідомлень, засоби телефонного зв`язку, тощо.

Відповідно до п.4.10 Правил відповідність зазначеної суми підтверджує належність рахунку для перерахування позики заявнику та підтверджує його згоду на отримання позики.

Пунктами 6.9-6.11 Правил передбачено, що товариство надає позику в порядку одночасного перерахування суми, зазначеної в договорі позики на рахунок банківської платіжної картки, зазначеної в заявці. Перерахування грошових коштів здійснюється в строк не пізніше одного робочого дня з дати підписання договору позики сторонами. Датою укладання договору позики між товариством і позичальником є дата перерахування суми позики на банківський рахунок.

Згідно з п. 1.4 договору позики дата перерахування суми позики на банківський рахунок, вказаний позичальником, за домовленістю сторін вважається датою укладання договору позики.

Позивачем в порядку встановленому п. 1.4. договору позики через оператора послуг платіжної інфраструктури PLATON на картковий рахунок відповідача була перерахована сума позики, яка зазначена у договорі споживчого кредиту, що підтверджується інформаційною довідкою, ТОВ «Платіжні Онлайн» яке надає ТОВ «ВЕЛЛФІН» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк-еквайер здійснює зарахування коштів згідно договору про організацію переказу грошових.

ТОВ «Платіжні Онлайн» є оператором послуг платіжної інфраструктури, яке уповноважене надавати окремі види послуг в платіжній системі та здійснювати операційні, інформаційні та інші технологічні функції щодо переказу коштів, та діяльність якої регулюється, зокрема, нормами Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». На операції по перерахуванню коштів через оператора послуг цієї платіжної інфраструктури не розповсюджується дія Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України № 22 від 21 січня 2004 року, яка встановлює загальні правила, види і стандарти розрахунків клієнтів банків та банків у грошовій одиниці України на території України, що здійснюються за участю банків, оскільки ТОВ «Веллфін» не є банком.

Із встановленого належить зробити висновок, що реєстрація відповідача на сайті позивача, подання відповідачем заповненої заявки на отримання позики із зазначенням номера банківської картки для перерахування коштів, підтвердження позивачем заявки на отримання позики у передбачений правилами спосіб, вчинення відповідних дій щодо отримання позики, свідчить про те, що відповідач був ознайомлений з усіма істотними умовами отримання позики, договір позики було укладено та підписано в електронній формі, що відповідно до ст.627 ЦК України, ст. ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що прирівнюється до договору у письмовій формі.

Відтак, суд прийшов до висновку, що між сторонами укладено договір позики, який підписано в електронній формі, що відповідає вимогам статей 6 та 627 ЦК України, вимогам Закону України «Про електронну комерцію»; сторонами узгоджено розмір відсотків, відповідальність сторін за невиконання умов договору, зокрема, - сплату відсотків до повного погашення позики у строк дії договору.

Відповідачка належним чином не виконувала свої зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого станом на 06.09.2024 року ТОВ «ВЕЛЛФІН» нарахована заборгованість за кредитом у загальному розмірі 24000,00 гривень, з яких: 8 000 гривень сума основного боргу, 16000,00 гривень заборгованість за відсотками.

Виходячи з наведеного, беручи до уваги отримання відповідачем кредиту, невиконання відповідачем умов договору, що призвело до порушення графіку погашення кредиту за кредитним договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість по кредиту, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача суми позики в розмірі 8 000 гривень є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог первісного позивача про стягнення заборгованості згідно договору за відсотками та заявлених вимог зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики №1660481 від 28 серпня 2021 року, який укладений між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та ОСОБА_1 в частині нарахування відсотків, що визначено у п. 1.5. договору, суд зазначає наступне.

Згідно з вимогами ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 536 ЦК України, встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Доводи представника позивача за зустрічним позовом про те, що заборгованість по відсотках є явно завищеною, не є співрозмірною розміру кредиту, є несправедливою та порушує принцип розумності та добросовісності суд відхиляє, з огляду на таке.

Законом, який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері є Закон України «Про споживче кредитування».

Згідно ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Однак, умови кредитного договору не можна вважати несправедливими, оскільки розмір відсотків за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст. 627 ЦК України. Відповідач розумів розмір процентів, надаючи свою згоду на отримання кредитних коштів, що ним під сумнів не ставиться.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Згідно із ч.1, 2 ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування» (на момент укладення договору) споживач, який порушив своє зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним, має відшкодувати кредитодавцю завдані цим збитки відповідно до закону з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. У договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу. Сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань споживачем на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін.

Згідно зі статтями 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) дія цього Закону поширюється і на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем за договором про надання споживчого кредиту), що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Згідно зі статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Відповідно до пункту п`ятого частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: 1) такі положення також підлягають зміні; або 2) договір може бути визнаним недійсним у цілому. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення.

Як слідує з розрахунку заборгованості, позивачем не нараховувалась неустойка (штраф, пеня) і комісія, а тому вищевказані норми не підлягають застосуванню.

Щодо покликання представника відповідача за первісним позовом на правову позицію ВС, яка викладена в постанові від 07.10.2020 у справі №132/1006/19, суд звертає увагу на те, що у вказаній справі правовідносини відмінні від справи, яка розглядається, зокрема відмінні умови укладеного договору та умови такого договору були визначені правилами кредитування договору позики, якими зокрема передбачено, що при порушенні позичальником зобов`язань за договором, в тому числі у разі прострочення строку повернення кредиту та сплати процентів, позичальник на вимогу позикодавця сплачує відсотки в розмірі 3,8 % від простроченої суми кредиту, за кожний день прострочення. Тобто 1387% річних.

До того ж, у правових позиція Верховного Суду зазначено про відсутність підстав для визнання договорів недійсними, зокрема, пунктів договору щодо нарахування процентів за користування кредитом та відсутність порушень зі сторони кредитодавця вимог Закону України «Про захист прав споживачів», які укладені відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», що відображено в постановах від 12.01.2022 у справі № 524/5556/19, від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19, від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 28.04.2021 у справі № 234/7160/20, від 10.06.2021 у справі № 234/7159/20, від 18.06.2021 у справі № 234/8079/20. Волевиявлення сторони щодо підписання договору свідчить, що особа, яка погоджується укласти договір, отримала всі необхідні відомості для прийняття рішення про погодження умов договору.

Таким чином, покликання представника ОСОБА_1 , що нарахована позивачем сума відсотків за користування кредитом не відповідає вимогам законодавства про захист прав споживачів суд не приймає, оскільки укладаючи кредитний договір ОСОБА_1 підтвердила, що до укладання договору уважно ознайомилась з текстом цього договору та правилами, а також отримала від кредитодавця інформацію, надання якої передбачено чинним законодавством України, зокрема, частиною другою статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» на сайті, що забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. Договір не суперечить будь-яким договірним обмеженням, що є обов`язковими для позичальника (п.п. 7.2., 7.2.1., 7.2.2. п. 7 Договору).

Відтак, суд вважає, що відсутні підстави для визнання недійсним договору позики №1660481 від 28 серпня 2021 року, який укладений між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та ОСОБА_1 в частині нарахування відсотків, що визначено у п. 1.5. договору, з підстав, зазначених у зустрічному позові, а відтак в задоволенні такого слід відмовити.

При цьому слід звернути увагу, що здійснений первісним позивачем математичний розрахунок простроченої заборгованості за нарахованими процентами стороною відповідача за первісним позовом не спростовано, контррозрахунку не надано.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Указаний висновок узгоджується із правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду України від 28.03.2018 року у цивільній справі № 444/9510/12.

З огляду на викладене, суд вважає безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню вимоги ТОВ «ВЕЛЛФІН» в частині стягнення з відповідача процентів за межами строку кредитування.

За таких обставин, суд прийшов до висновку про часткове задоволення первісного позову, а саме в розмірі 12320 грн., з яких: 8000 грн. основного боргу та 4320 грн. процентів.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду з вказаним позовом, позивачем ТОВ «Веллфін» були понесені судові витрати на сплату судового збору у сумі 2422,40 гривень, які документально підтверджені.

Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Враховуючи, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, то з відповідачки на користь позивача слід стягнути судові витрати у справі пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 1 120,12 гривень (12320 х 2422,40/24 000 = 1 243,50 грн.).

Керуючись ст.ст. 2, 5, 12, 13, 19, 76, 77, 81, 133, 141, 187, 193, 211, 247, 263-265, 273, 274, 353-355 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» (юридична адреса: 03061, м. Київ, вул. Героїв Севастополя,48; ; рахунок ІВАN- НОМЕР_3 в АТ «СЕНС_БАНК»; МФО 300346) - 12320 (дванадцять тисяч триста двадцять) гривень 00 копійок заборгованості за Договором про споживчий кредит №1660481 від 28.08.2021 року, яка складається із 8000 гривень основного боргу та 4320 гривень заборгованості за відсотками.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» про визнання недійсним договору позики в частині нарахування відсотків - відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» (юридична адреса: 03061, м. Київ, вул. Героїв Севастополя,48; ; рахунок ІВАN- НОМЕР_3 в АТ «СЕНС_БАНК»; МФО 300346) судові витрати у розмірі 1243 (одна тисяча двісті сорок три) гривні 50 коп.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного тексту судового рішення 17 грудня 2024 року.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН», , місцезнаходження: вул. Героїв Севастополя, 48, Київ, 03061.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя Н.В. Левицька