Справа № 459/324/23
Провадження № 2/459/39/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2024 року Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого-судді Новосад М.Д.

з участю: секретаря судового засідання Кожушко І.М.

позивача ОСОБА_1

відповідачка ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Червонограді цивільну справу за правилами загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору органу опіки та піклування виконавчий комітет Червоноградської міської ради ,про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ :

Позивачі звернулись до суду з даним позовом, в якому просили визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою по АДРЕСА_1 . На обґрунтування позову послались на те, що ОСОБА_12 був основним квартиронаймачем квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 ., дану квартиру він отримав працюючи на шахті No10 «Великомостівська». Фактично в даній квартирі постійно проживали та проживають по даний час ОСОБА_1 та ОСОБА_5 . ОСОБА_12 після тривалої хвороби помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 07.09.2021 року, виданого Червоноградським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Червоноградському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Львів). Ще за життя ОСОБА_5 , за адресою АДРЕСА_1 були зареєстровані: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_2 , ОСОБА_13 . Фактично з моменту реєстрації вище вказані особи не проживають за місце своєї реєстрації. Ще за життя ОСОБА_14 вони неодноразово звертались до відповідачів, щоб вони добровільно знялись з реєстрації, та зареєструвались за фактичним місцем проживання, але розмови були безрезультатні. Понад 5 років вони не спілкуються і їм не відоме фактичне місце проживання відповідачів. Їхніх особистих речей у спірній квартирі у не має. Після смерті ОСОБА_15 позивачам проблемно утримувати квартиру, виготовити субсидію, оплачувати комунальні послуги за усіх зареєстрованих осіб. Зазначили, що факт непроживання у спірній квартирі відповідачів підтверджується актами складеними за участю представників ЖЕК та сусідів, а також може бути підтверджено свідками. Вважають, що підстав для збереження житлового приміщення за відповідачами понад 6 місяців немає і не було.

Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 15.02.2023 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

22.03.2024 представник відповідача ОСОБА_6 адвокат Левицька О.І. подала до суду відзив на позовну заяву (а.с.а.с.74-76 т.1), в якому просила відмовити позивачам у задоволенні позову з підстав, що остання вимушено не проживає у спірній квартирі та не може користуватись житловим приміщенням, оскільки відповідачі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 проживають за кордоном, де ОСОБА_6 офіційно працевлаштована. Наведена причина є поважною для відсутності в житлі понад 6 місяців згідно із ст.71 ЖК України. Вказала, що оплату за комунальні послуги позивачі здійснюють за лічильниками. Інші послуги вона не відмовляється оплачувати за себе і дітей.

29.03.2024 відповідачі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 подали відзив на позовну заяву (а.с.122-123 т.1), в якому просили відмовити у задоволенні позову. Вказали, що у зв`язку із воєнним станом вони вимушено переїхали до Французької Республіки та отримали там дозвіл на тимчасове проживання, отримують фінансову допомогу. Вони мають намір повернутись в Україну і проживати за місцем реєстрації. Коштів на придбання іншого житла в Україні в них немає. Комунальні послуги сплачувати не заперечують. Позивачі не звертались до них із цією вимогою. Вважають, що їх реєстрація у спірному житлі не заважає позивачам користуватись ним. Тому просили відмовити у позовних вимогах позивачів до них повністю.

Ухвалою від 24.04.2023 у справі залучено уповноважений орган опіки та піклування виконавчий комітет Червоноградської міської ради в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. Та витребувано від Державної прикордонної служби України відомості про перетин державного кордону України з 01.01.2018 по даний час відносно громадян України щодо відповідачів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_16 , ОСОБА_11 .

Ухвалою від 28.07.2024 підготовче провадження було закрито.

Ухвалою від 14.12.2023 за клопотанням представника позивача було витребувано від Державної міграційної служби України відомості про те, чи видавались паспорти громадянина України та закордонні паспорти, та чи видавались інші проїзді документи або чи продовжувались такі на ім`я ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проїздний документ дитини НОМЕР_1 ), ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , проїздний документ дитини АА 274342).

Ухвалою від 14.12.2023 за клопотанням представника позивача було витребувано від Державної прикордонної служби України відомості про те чи перетинали державний кордон України відповідачі: ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянка України, РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_10 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянка України, РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_11 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_4 ) з 01.07.2023 по час виконання ухвали суду.

Ухвалою від 22.04.2024 прийнято відмову позивача від частини позовних вимог відносно ОСОБА_2 , ОСОБА_13 . Провадження по справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , до ОСОБА_2 , ОСОБА_13 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням- закрито.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача в суді решту позовних вимог підтримали, просили позов задовольнити.Просили визнати відповідачів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Представник позивача додатково пояснила, що покійний чоловік позивачки ОСОБА_12 звертався з позовом до відповідачів про усунення перешкод у користуванні житлом

Представник відповідача ОСОБА_6 та її дітей в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити в задоволенні позову з тих підстав, що відповідачка виїхала на роботу і проживає у Росії. Остання має паспорт громадянки України, також має право проживання в спірній квартирі. Відповідачі не вселялись у спірну квартиру, так як примирились із батьком. Вказала, що має намір взяти участь в приватизації житла.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, подав витяг з рішення виконавчого комітету Червоноградської міської ради №103 від 19.07.2023, згідно із яким питання доцільності визнання неповнолітніх ОСОБА_13 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_2 покласти на думку суду (а.с.35 т.2).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно із копією ордеру від 06.09.1987 ОСОБА_12 як працівнику шахти № НОМЕР_5 «Великомостівська» було надано квартиру по АДРЕСА_1 (а.с.29 т.1).

ОСОБА_12 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.8 т.1).

Як видно з довідок відділу реєстрації Червоноградської міської ради від 07.02.2023 в указаній вище квартирі зареєстровані відповідачі (а.с.40-47 т.1).

Згідно з копіями актів КП «Червонограджитлокомунсервіс» виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області від 21.12.2022, 13.06.2022, 05.10.2022, 04.11.2022, 29.07.2022, 29.08.2022 28.11.2022, на час складання акту у спірній квартирі відповідачі не проживають (а.с.7,9.24,25 т.1).

Крім цього, відповідно до витягу з рішення Виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області від 19.07.2023 № 103 питання доцільності визнання неповнолітніх ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_2 вирішено покласти на думку суду.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

В силу положень ч.1 ст.71 та ч.1 ст.163 Житлового кодексу України у разі відсутності наймача та членів його сім`ї, за ними зберігається займане жиле приміщення протягом шести місяців.

Верховний Суд України у своїй Ухвалі від 15 грудня 2010 року зазначив - за положеннями ч.ч. 1, 2, п. 3 ч. 3, ч. 5 ст. 71, ст. 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадку тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання. У випадках, передбачених пп. 1 - 7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до роз`яснень, даних у п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» про те, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Стаття 9 Житлового кодексу УРСР визначає, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Стаття 18 Закону України «Про охорону дитинства» закріплює право дитини на житло, а саме: «Держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла».

Відповідно до ч.2 ст.11, ч.1 ст.14 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Україною 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Статтею 27 Конвенції закріплено, що Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом.

Як встановлено судом, відповідачка ОСОБА_6 є інвалідом 3 групи по загальному захворюванню з дитинства (а.с.82 т.1).

Згідно із довідкою від 13.03.2023 остання з 10.02.2017 працює на АТ «Картон-Поліграф» на території Російської Федерації. Її неповнолітні діти ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відвідують школу на території Російської Федерації. Там мають постійне місце проживання (а.с.85,87 т.1).

Заперечуючи щодо задоволення позовних вимог, ОСОБА_9 покликається на те, що проживає разом зі МатвієнкоЮ.М. за кордоном у Республіці Франція як вимушено переселена особа у зв`язку із воєнними діями на території України.

ОСОБА_11 подав суду письмове заперечення та вказав, що в нього немає власного житла. Він не має доступу до спірної квартири, і вважає, що його реєстрація не перешкоджає позивачам користуватись даним житлом.

Судом встановлено, що з вказаних відповідачів у спірній квартирі фактично ніхто не проживає понад 6 місяців. З інформації наданої Державною прикордонною службою вбачається, що відповідачі ОСОБА_17 та її неповнолітні діти не повертались в Україну.

Судом було оглянуто в судовому засіданні матеріали справи №459/3014/19, з яких було встановлено, що рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 20 травня 2016 року ОСОБА_12 було відмовлено у задоволенні позовних вимог про виселення ОСОБА_6 та ОСОБА_9 та задоволено зустрічні позовні вимоги про усунення перешкод в користуванні квартирою та вселення.

В подальшому ОСОБА_12 повторно звертався до суду із позовом, в якому просив визнати ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , ОСОБА_18 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_2 .

Рішенням Червоноградського міськрайонного суду Львівської області від 29 липня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_12 було відмовлено.

Дані рішення набрали законної сили. Однак відповідачі жодних спроб вселення у спірну квартиру не вчиняли та не зверталися до виконавчої служби про примусове виконання рішення суду. Відповідачі виїхали на постійне місце проживання за іншими адресами.

Позивачі також вказали, що жодним чином не перешкоджали відповідачам у доступі до квартири. Останні взагалі туди не з`являються.

Посилання відповідачки ОСОБА_6 про те, що остання відсутня за зареєстрованим місцем проживання понад 6 місяців з поважних причин через роботу, суд не бере до уваги, оскільки надані нею документи свідчать про те, що остання з 2017 року проживає та працює на території Російської Федерації, її діти там навчаються. Після оголошення воєнного стану не повернулась на територію України як громадянка України. З наданих нею документів встановлено, що дозвіл на тимчасове перебування в російській федерації у неї закінчився 08.09.2018. Остання не цікавиться спірним житлом, їїособистих речей та її дітей у помешканні немає, остання не несе витрати щодо оплати житлово-комунальних послуг у квартирі, та її реєстрація у спірному житлі перешкоджає позивачці вільно користуватись квартирою. З встановлених судом фактичних обставин, остання втратила правовий зв`язок із вказаним житлом, проживає постійно та має налагоджений побут на території росії та не вчинила жодних спроб повернутись із неповнолітніми дітьми на територію України та користуватись спірною квартирою.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 із дітьми з 2017 року не поверталась в спірне житло. Наявність у неї об`єктивних перешкод у проживанні та користуванні спірною квартирою судом не встановлено. Остання продовжує проживати на території росії, мають там постійне місце проживання, праці та навчання. Поважних причин вибуття з спірного житла та неповернення на територію України не навели.

Відповідач ОСОБА_11 також втратив правовий зв`язок із спірним житлом. Останній вказав, що не має власного житла. Проте не надав доказів поважності причини своєї тривалої відсутності в даному житлі, свого місця перебування та з яких причин він не може потрапити у спірну квартиру, та яким чином позивачі йому перешкоджають потрапити туди.

Наведені докази є належними та допустимими, та підтверджують факт не проживання відповідачів ОСОБА_11 та ОСОБА_6 разом із неповнолітніми дітьми ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 у спірній квартирі без поважних причин більше шести місяців.

Аналізуючи вище наведені обставини, суд дійшов висновку, що позбавлення права відповідачів ОСОБА_11 , ОСОБА_6 та неповнолітніх ОСОБА_7 , ОСОБА_8 проживати у спірному житлі, є виправданим, необхідним для захисту прав позивачів та співмірним із втратою відповідачками ОСОБА_11 , та ОСОБА_6 разом із її дітьми права на проживання у цій квартирі, і зазначене не буде втручанням у її права на житло. Таке втручання є пропорційним та необхідним для захисту прав позивачів. Тому в цій частині позовних вимог до відповідачів ОСОБА_11 , ОСОБА_6 та неповнолітніх ОСОБА_7 , ОСОБА_8 . суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає до задоволення.

Щодо відповідачів ОСОБА_9 та ОСОБА_19 , останні 06.02.2024 подали суду заяву, вкій вказали, що мають намір повернутись проживати по місцю реєстації в м.Червоноград після закінчення воєнного стану. Надали підтверджуючі документи про те, що вимушено тимчасово проживають на території Республіки Франція, мають дозвіл на тимчасове проживання та працюють там за строком трудовим договором (а.с.122-128 т.1, а.с.91-97 т.2).

Позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження наявності у них іншого постійного житла на праві користування чи праві власності. Останні вказують на свій інтерес до спірного житла та бажання повернутись на територію України та проживати за місцем реєстрації.

Слід врахувати, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право особи на повагу до житла (рішення у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» від 13 травня 2003 року ; «Кривіцька та Кривіцький проти України від 02 грудня 2010 року).

За відсутності у відповідачів ОСОБА_9 та ОСОБА_19 іншого належного їм на праві власності чи праві постійного користування житла, буде становити для них надмірний тягар, не спів мірний із переслідуваною законною метою та не є необхідним у демократичному суспільстві, а відтак визнання відповідачів такими, що втратили право на користування квартирою, зважаючи на відсутність іншого житла, буде порушенням їхніх житлових прав, гарантованих державою.

Враховуючи те, що відповідачі ОСОБА_9 та ОСОБА_19 правомірно набули право користування спірним житлом, іншого житла на праві власності та можливості зареєструватись за місцем свого фактичного проживання за кордоном не мають, тому вони не можуть бути позбавлена права користування займаним приміщенням.

Тому суд дійшов висновку, що відсутні підстави для визнання відповідачів ОСОБА_9 та ОСОБА_19 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_2 , і не вбачає обґрунтованих, законних підстав для задоволення позову в частині позовних вимог до відповідачів ОСОБА_9 та ОСОБА_19 ..

Згідно із ст.141 ЦПК України з відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_11 у користь позивачів слід стягнути по 536,80 грн. сплаченого позивачами судового збору.

Керуючись ст.ст. 2, 12,13, 81, 141, 200, 206, 263-265, 273, 279, 354 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 , АДРЕСА_1 ), ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_7 , АДРЕСА_1 ), до ОСОБА_6 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_7 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_8 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_9 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_10 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_11 ( АДРЕСА_1 ), з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору органу опіки та піклування виконавчий комітет Червоноградської міської ради , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 такими, що втратили право на користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_2 .

В решті вимог про визнання ОСОБА_9 та ОСОБА_10 такими, що втратили право користування житловим приміщенням відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 та ОСОБА_11 по 536,80 грн. грн. сплаченого судового збору.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 02.05.2024.

Суддя: М. Д. Новосад