КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 381/5036/23 Головуючий у суді І інстанції Осаулова Н.А.
Провадження № 22-ц/824/6567/2024 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Голуб С.А., суддів: Слюсар Т.А., Таргоній Д.О., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 26 грудня 2023 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2023 року товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Споживчий центр» звернулося до суду з вказаним вище позовом, посилаючись на те, що внаслідок невиконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов'язань за укладеним з ним кредитним договором № 02.11.2022-100001692 від 02 листопада 2022 року виникла заборгованість у загальному розмірі 13 930,00 грн, з яких: 7 000,00 грн- основний борг; 1 050,00 грн - комісія; 5 880,00 грн- проценти; яка підлягає стягненню з відповідачки разом із понесеними судовими витратами.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 26 грудня 2023 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 02.11.2022-100001692 від 02 листопада 2022 року у розмірі 11 237,97 грн, з яких: 7 000,00 грн - заборгованість за кредитом, 4 237,97 грн - проценти за користування кредитом.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» судовий збір у розмірі 2 147,20 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з даним судовим рішенням в частині незадоволених позовних вимог, ТОВ «Споживчий центр» в особі представника за довіреністю - Марченко Г.І. звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить його змінити, стягнувши заявлену суму заборгованості за кредитним договором у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначив, що при ухваленні рішення в частині зменшення суми стягнення боргу суд послався на Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, що затверджені Постановою НБУ № 168 від 10 травня 2007 року, однак вказана Постанова скасована Постановою НБУ № 49 від 08 червня 2017 року, тобто, є нечинною уже понад 6 років.

Скасування Постанови НБУ № 168 від 10 травня 2007 року відбулось у зв`язку з прийняттям 16 грудня 2016 року Закону України «Про споживче кредитування», який набрав чинності 10 червня 2017 року і яким передбачено сплату комісії за кредитними договорами.

Таким чином, встановлення комісії, пов`язаної з наданням кредиту, є цілком законним способом отримання доходу фінансовою установою, яка попередньо погоджена з позичальником. Скасування комісії судом з посиланням на нікчемність такої умови кредитного договору є безпідставним.

Відмовляючи частково у задоволенні вимог позову в частині стягнення процентів, суд послався на таблицю, додану до пропозиції про укладення кредитного договору, де зазначені варіанти сплати кредиту залежно від того який варіант обирає відповідачка. Остання погодилася на сплату кредиту по графіку, згідно з яким сума процентів складала би 4 237,97 грн, однак жодного платежу по кредиту не зробила, тому нарахування процентів було проведено на суму 7 000,00 грн, а не на суму, яка мала б бути у разі виконання графіку платежів по кредиту.

У заявці на видачу кредиту, підтвердженні видачі кредиту, паспорті кредитного договору, що оформлені на підставі Постанови НБУ № 49 від 08 червня 2017 року зазначено, що строк дії кредитного договору становить 70 календарних днів під 1,2 % в день. Отже, розрахунок ціни позову був зазначений наступним чином: 7 000 * 1,2 % = 84,00 грн на день, а 84,00 * 70 = 5 880,00 грн. При цьому позивач не нараховував проценти та неустойку поза межами дії кредитного договору, не дивлячись на те, що відповідачка тривалий час не повертає кредит.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надійшов, проте відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України це не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції за наявними матеріалами справи.

Згідно із частиною першою статті 369 ЦПК України у редакції, чинній на час подання апеляційної скарги, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною першою статті 7 ЦПК України встановлено, що розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У зв`язку з наведеним та на підставі ухвали апеляційного суду про призначення справи до судового розгляду у порядку письмового провадження, перегляд справи в апеляційному порядку здійснено без повідомлення (виклику) учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвалене у справі судове рішення не відповідає.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 02 листопада 2022 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 02.11.2022-100001692 шляхом обміну електронними повідомленнями, а саме прийняття позичальником пропозиції кредитора про укладення кредитного договору (оферти).

Кредитний договір складається з таких електронних документів, які містять всі його істотні умови:

- пропозиція про укладення кредитного договору (оферта);

- заявка, сформована на сайті кредитора після ідентифікації позичальника, обрання ним конкретних умов та їх схвалення кредитором;

- відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), сформована на сайті кредитора та підписана позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (коду), отриманого позичальником в смс-повідомленні на номер телефону, вказаного при його ідентифікації на сайті.

Крім того, позичальником підписано паспорт споживчого кредиту з інформацією про контактні дані кредитодавця, умови кредитування, реальної річної процентної ставки та орієнтовною загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту, а також таблицю обчислення загальної вартості кредиту.

Відповідачка підтвердила, що ознайомлена і приймає умови кредитного договору (оферти), а також підтверджує, що однозначно та безумовно приймає (акцептує) пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), невід`ємною частиною якої є заявка до кредитного договору № 02.11.2022-100001692 від 02 листопада 2022 року, з яким вона попередньо уважно ознайомилася. Акцептовані нею умови кредитного договору містяться у вказаних заявці та оферті.

Також, при оформленні кредиту ОСОБА_1 було заповнено анкету позичальника.

Для підписання і укладення цього правочину був введений код з смс-повідомлення, яке було направлено на номер телефону відповідачки.

Відповідно до заявки від 02 листопада 2022 року сума кредиту становить 7 000,00 грн, строк, на який надається кредит - 70 днів з дати його надання, дата повернення (виплати) кредиту - 10 січня 2023 року; процентна ставка - 1,2 % за один день користування кредитом, комісія, пов`язана з наданням кредиту - 15 % від суми кредиту та дорівнює 1 050,00 грн, неустойка - 70 грн за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання, розмір процентів відповідно до статті 625 ЦК України - 438 % річних.

Вирішуючи спір між сторонами та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що у відповідачки перед позивачем утворилась заборгованість за кредитним договором № 02.11.2022-10000692 від 02 листопада 2022 року у розмірі 11 237,970 грн, що складається із заборгованості по тілу кредиту в сумі 7 000,00 грн та по процентам в сумі 4 237,97 грн.

Розмір процентів суд визначив відповідно до таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача, яка додавався до пропозиції про укладення кредитного договору.

Також місцевий суд вважав, що вимога позивача про стягнення з відповідачки комісії в сумі 1 050,00 грн задоволенню не підлягає, оскільки пункти кредитного договору про сплату комісії за надання кредитних коштів є нікчемними.

Проте колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Нормами частини другої статті 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Тобто, будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.

Договір є обов`язковим до виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За змістом положень статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків (термінів), зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (частина перша статті 625 ЦК України).

Згідно частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Суть зобов`язання за кредитним договором полягає в обов`язку банку або іншої фінансової установи надати гроші (кредит) позичальникові та в обов`язку позичальника їх повернути і сплатити за користування ними проценти. Підписання договору не означає безспірності його умов, якщо вони суперечать законодавчим обмеженням.

В частині третій статті 12, частині першій статті 81 ЦПК України закріплено загальне правило розподілу обов`язків з доказування, а саме кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши належні, допустимі, достовірні та достатні докази відповідно до вимог статей 77-80 ЦПК України.

Відповідно до умов кредитного договору № 02.11.2022-100001692 від 02 листопада 2022 року,укладеного між сторонами, передбачена комісія, пов`язана із наданням кредиту, розмір якої становить 1 050,00 грн.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право кредитора встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Отже, посилання суду першої інстанції, як на підставу для відмови у стягненні комісії, на постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» є помилковим.

Також, суд безпідставно стягнув з відповідачки проценти у розмірі 4 237,97 грн, які були розраховані позивачем за умови виконання боржницею умов кредитного договору і щомісячного погашення кредиту. В такому разі проценти нараховувались би на залишок суми кредиту і становили 4 237,97 грн.

Разом із тим, відповідачка взагалі не повертала кредит, а отже проценти за його користуванням нараховуються на всю суму отриманого кредиту у розмірі 7 000,00 грн виходячи із 1,2 % за кожен день користування коштами протягом 70 днів, що становить 5 880,00 грн.

Отже, вимоги позивача про стягнення процентів є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення в оскаржуваній позивачем частині, дійшов до помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованості за кредитним договором № 02.11.2022-100001692 від 02 листопада 2022 року, а саме по комісії у розмірі 1 050,00 грн та по процентам у розмірі 5 880,00 грн, а всього - 6 930,00 грн, що сплата яких узгоджується із умовами договору, погодженого сторонами, та вимогами діючого законодавства.

За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення комісії та процентіву заявленому розмірі не відповідає матеріалам справи, ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального права, а відтак відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про задоволення цих позовних вимог.

За змістом підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України у постанові суду апеляційної інстанції має бути зазначено про розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша статті 133 ЦПК України).

Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України.

У частинах першій, тринадцятій статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції та її переглядом, зокрема, у суді апеляційної інстанції, має здійснити той суд, який ухвалює остаточне рішення у справі, враховуючи загальні правила розподілу судових витрат.

На підставі викладеного з відповідачки стягуються документально підтвердженні судові витрати, понесені позивачем у суді апеляційної інстанції, а саме 622,43 грн сплаченогосудового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції.

З огляду на положення частини третьої статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» задовольнити.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 26 грудня 2023 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення комісії та процентіву заявленому розмірі скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 02.11.2022-100001692 від 02 листопада 2022 року по комісії у розмірі 1 050,00 грн та по процентам у розмірі 5 880,00 грн, а всього - 6 930,00 грн (шість тисяч дев`ятсот тридцять гривень).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» сплаченийсудовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 622,43 грн (шістсот двадцять дві гривні 43 копійки).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Судді: С.А. Голуб

Т.А. Слюсар

Д.О. Таргоній