ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2367/24 Справа № 205/3985/23 Суддя у 1-й інстанції - Терещенко Т.П Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Барильської А.П., Демченко Е.Л.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Трофімова Дмитра Юрійовича на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Управління - служби у справах дітей Адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради, про внесення частини аліментів на особовий рахунок дитини, -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 , третя особа: Управління - служби у справах дітей Адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради, про внесення частини аліментів на особовий рахунок дитини.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2023 року позовну заяву залишено без розгляду.

25 листопада 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Трофімов Д.Ю. звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просив стягнути з ОСОБА_4 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 500 грн..

Вказана заява мотивована тим, що відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення без розгляду відповідач має право заявити вимогу про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. Вказує, що розгляд справи тривав пів року, відповідачка була змушена звернутись до адвоката за захистом її прав, а витрати на адвоката вона понесла, саме через подання позивачем позову.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2023 року відмовлено у задоволенні заяви.

Ухвала суду мотивована тим, що відсутні підстави для визнання дій позивача необґрунтованими, оскільки звернення останнього до суду за захистом порушеного права, а також дії, направлені на такий захист, не можуть свідчити про зловживання позивачем своїми процесуальними правами, і не можуть вважатися необґрунтованими та тягнути за собою його обов`язок відшкодувати понесені відповідачем витрати на правничу допомогу.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Трофімов Д.Ю. посилаючись на порушення судом норм процесуального права просив ухвалу скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву про ухвалення додаткового рішення у справі задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідачка понесла витрати на правову допомогу, які б ніколи не платила,якби позивач не звернувся до суду із даним позовом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Отже, враховуючи викладене, апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Трофімова Д.Ю. на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2023 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення у справі, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для визнання дій позивача необґрунтованими, оскільки звернення останнього до суду за захистом порушеного права, а також дії, направлені на такий захист, не можуть свідчити про зловживання ним своїми процесуальними правами, і не можуть вважатися необґрунтованими та тягнути за собою його обов`язок відшкодувати понесені відповідачем витрати на правничу допомогу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, у квітні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 , третя особа: Управління - служби у справах дітей Адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради, про внесення частини аліментів на особовий рахунок дитини.

21 листопада 2023 року позивач звернувся до суду із заявою про залишення його позову без розгляду.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2023 року позовну заяву залишено без розгляду.

25 листопада 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Трофімов Д.Ю. звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просив стягнути з ОСОБА_4 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 500 грн..

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги на рахунок держави.

Відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

У випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 9 ст. 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Так, ст. 13 ЦПК України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, а залишення позову без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення.

Крім того, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантоване статтями 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Таким чином, за змістом ч. 5 ст. 142 ЦПК України стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно було довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Така ж позиція висловлена у п. 38 постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», а саме, що в разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи внаслідок необґрунтованих дій позивача. У такому разі заявлені вимоги розглядаються у цій же справі одночасно із вчиненням наведених процесуальних дій. Розмір відшкодування доводить відповідач. При цьому саме по собі пред`явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача.

Тобто, для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідач повинен довести, що позовна заява була залишена без розгляду внаслідок необґрунтованих дій позивача.

З системного тлумачення положень чч.ч. 5, 6 ст. 142, ч. 9 ст. 141 ЦПК України вбачається, що необґрунтовані дії позивача, як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами.

Таким чином, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що відповідачем ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції, не доведено, які саме необґрунтовані дії позивача чи зловживання його процесуальними правами були здійснені в ході розгляду справи, а тому відсутні підстави для стягнення з позивача витрат відповідача на правову допомогу, оскільки звернення позивача до суду за захистом свого порушеного права, а також його дії, направлені на такий захист, не можуть свідчити про зловживання ним своїми процесуальними правами.

Підстави вважати, що позивач вчинив необґрунтовані дії, чи діяв недобросовісно, зловживаючи своїми правами, відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала, як така, що відповідає нормам процесуального права підлягає підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 268, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Трофімова Дмитра Юрійовича - залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її постановлення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді А.П. Барильська

Е.Л. Демченко