РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2024 року м. Володимир

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Каліщука А.А.

за участю секретаря судового засідання Кравчук А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Володимир-Волинського міського суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за несплату аліментів,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що згідно з рішення Володимир-Волиського міського суду Волинської області від 19.11.2021 з відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі частини від всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму доходів громадян щомісячно, починаючи з 06.10.2021 і до досягнення дитиною повноліття.

На час подачі позову у відповідача існує заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 6 194,02 гривні.

Оскільки відповідач має заборгованість по сплаті аліментів, тому на підставі ст. 196 СК України має сплатити пеню за прострочення сплати аліментів.

Відповідно до розрахунку заборгованість по пені за період з 01.01.2023 по 31.08.2023 становить 4284,35 гривень.

Позивач просить стягнути із відповідача 4 284,35 грн пені за прострочення сплати аліментів.

В судове засідання позивач не з`явився, однак представник позивача подав заяву в якій позовні вимоги підтримує повністю, просить проводити розгляд справи у відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, із заявою про розгляд справи за його відсутності до суду не звертався, тому судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення, проти якого у поданій заяві не заперечив позивач.

Враховуючи те, що сторони в судове засідання не з`явились, тому згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється без фіксування технічними засобами.

Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі.

Судом встановлено, що позивач та відповідач є батьками неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 19.11.2021 вирішено стягувати із відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньогосина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі частини від всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму доходів громадян щомісячно, починаючи з 06.10.2021 і до досягнення дитиною повноліття.

Із довідки виданої начальником Ввідділу Володимирського відділу ДВС у Володимирському районі Волинської області від 06.02.2024 встановлено, що станом на 06.02.2024 сукупний розмір заборгованості ОСОБА_4 по сплаті аліментів становить 6194,02 гривні.

Згідно з ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Суд, вирішуючи спірні правовідносини, застосовує роз`яснення Пленум Верховного Суду України у постанові № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

У пункті 22 цієї постанови роз`яснено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначеної ст.196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Обов`язок, щодо спростування своєї вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладено на відповідача.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05 грудня 2018 року (справа № 372/264/15-ц).

Доказів існування поважних причин несплати аліментів відповідачем суду не надані. Таким чином, суд прийшов до висновку, що заборгованість зі сплати аліментів виникла саме з вини відповідача, тому позивач має право на стягнення неустойки.

Згідно з приписами ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні відповідної норми сімейного права, суд має врахувати висновки щодо застосування відповідних норм права викладених в постановах Верховного Суду.

Позивачем здійснено розрахунок пені, у розмірі одного відсотку від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. При здійсненні розрахунку позивач врахував правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду України від 25 квітня 2018 року справа №572/1762/15-ц.

Так, Верховний Суд у своїй постанові від 25 квітня 2018 року по справі №572/1762/15-ц відступив від попередніх правових позицій щодо розрахунку пені та вказав, що пеня за заборгованістю по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Згідно з формули обрахування пені, визначеній у постанові Верховного суду від 25 квітня 2018 року справа №572/1762/15-ц, вказано наступне:

правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Також, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року в справі № 333/6020/16-ц, провадження № 14-616цс18 зазначила, що розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

Відповідно до розрахунку позивача, неустойка (пеня) зі сплати аліментів за період з 01.01.2023 по 31.08.2023 становить 4284,35 гривні, що відповідає порядку обчислення розміру пені викладених у вищенаведених постановах Верховного Суду.

Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Однак відповідач не надав суду доказів, які б спростували доводи позивача про наявність підстав для стягнення пені, її розміру, а також доказів на підтвердження оплати заборгованості по сплаті аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є законними, доведеними, а тому позов підлягає до задоволення.

Оскільки позов задоволено повністю і позивач звільнений від сплати судового збору при поданні позову, а тому з відповідача підлягає стягненню в користь держави 1211,20 грн судового збору.

Вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з наступного.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року N 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон N 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону N 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону N 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу та інші, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, згідно зі ст. 137 ЦПК України несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання такої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

При стягненні витрат на правничу допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору.

Розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає таку допомогу.

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Із матеріалів справи встановлено, що наявність договірних відносин між адвокатом Жуком Ю.Б. та ОСОБА_1 у справі, що розглядається, підтверджується договором про надання правничої допомоги від 08.09.2023, ордером на надання правничої допомоги, актом виконаних послуг, квитанцією до прибуткового касового ордера №33 від 13.03.2024, які визначають перелік виконаних адвокатом послуг і робіт та становлять 5847,20 гривень.

Відповідач не довів неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу та не подавав клопотання про зменшення розміру таких витрат відповідно до вимог ч.ч. 4,5 ст. 137 КПК України.

Оскільки судом повністю задоволено позовні вимоги, а тому з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5847,20 гривень.

Керуючись ст.ст. 12,81,89,265, 280-282 ЦПК України, ст. 196 Сімейного Кодексу України, суд,

у х в а л и в:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4 284,35 гривень пені за прострочення сплати аліментів, які стягуються на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5 847,20 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь держави 1211,20 грн судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку для подання заяви про перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНКОПП НОМЕР_1 , проживає у АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживає у АДРЕСА_2 .

Головуючий:/підпис/

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Суддя А.А. Каліщук