Провадження № 2/712/787/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2024 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого/судді - Троян Т.Є.

при секретарі Шевченко О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Органу опіки та піклування Черкаської міської ради про повернення раніше відібраної дитини, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Органу опіки та піклування Черкаської міської ради про повернення раніше відібраної дитини. Свої вимоги мотивує тим, що вона є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . До початку повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України, вона разом зі своїми дітьми проживала за адресою: АДРЕСА_1 , але у зв`язку з бойовими діями була змушена переїхати в місто Черкаси, задля забезпечення безпеки життя своїх дітей. В місті Черкаси разом з дітьми проживала за адресою: АДРЕСА_2 . Так сталося, що змінивши місце проживання переїхавши в місто Черкаси в сукупності з отриманим стресом від втрати свого будинку та всього минулого життя в рідному місті, вона потрапила в компанію людей, які вели не прийнятний спосіб життя з вживанням алкогольних напоїв, що в свою чергу призвело до зміни її життя та поведінки, та в кінцевому результаті до створення ситуації, де вона під час сварки вдарила свого сина. Вказала, що 29 травня 2023 року Соснівським районним судом м. Черкаси винесено заочне рішення по справі № 712/2620/23 за позовом органу опіки та піклування, яким було відібрано дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у ОСОБА_1 без позбавлення батьківських прав та стягнуто аліменти в розмірі від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зазначила, що 31.10.2023 нею було подане звернення до Органу опіки та піклування ЧМР з питанням повернення їй сина ОСОБА_2 . 13.11.2023 листом № 4562/30-01-23 Служба у справах дітей ЧМР надала відповідь, в якій зазначила, що дане питання розглядається у судовому порядку при усуненні обставин, які спричинили відбирання дитини.

Відмітила, що на даний час вона повністю змінила своє життя, та на даний момент відсутні причини, які передували відібранню дитини без позбавлення батьківських прав, а саме: змінила місце проживання, повністю вийшла з компанії, яка втягувала в аморальне життя, веде здоровий спосіб життя, не вживає алкогольні напої. На даний час проживає в АДРЕСА_3 , де створені всі умови для нормального життя та розвитку дитини. Вказане підтверджується характеристикою сусідів.

Вказала, що здатна забезпечувати матеріальний стан своєї дитини на відповідному рівні, даючи йому все необхідне для життя та розвитку.

Крім того, зазначила, що постійно спілкується зі своїм сином, ОСОБА_3 , а також фінансово підтримує його, забезпечує його необхідними речами, засобами зв`язку та іншим необхідними для його нормального розвитку та життя речами.

На даний час ОСОБА_4 перебуває в будинку сімейного типу при Релігійній організації «Релігійна Громада Церква «Голгофа» Євангельських християн-баптистів» за адресою: АДРЕСА_4 . Хоча з боку представників даного будинку сімейного типу здійснюються перешкоди у спілкування з сином, вона максимально намагається спілкуватися із сином, проводити з ним час та матеріально йому допомагати.

Просить суд повернути їй на виховання неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 27.11.2023 року відкрито провадження в даній справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 12.06.2024закрито підготовне провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач та представник позивача адвокат Давидюк А.Ю. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила в позові відмовити, надала суду Висновок Виконавчого комітету ЧМР від 25.03.2024 про невідповідність інтересам малолітнього.

Суд, заслухавши думку сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, допитавши малолітнього, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є матір`ю малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 від 29.10.2022 року (видане повторно), актовий запис № 647.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 29.05.2023 року відібрано від матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без позбавлення її батьківських прав малолітню дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_2 .

Згідно з довідкою Комунального закладу «Черкаський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей Черкаської обласної ради» № 549 від 30.10.2023 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував в Центрі з 30.11.2022 року по 11.08.2023 року. За період перебування в Центрі, мати ОСОБА_1 відвідала сина 40 разів.

Рішенням Виконавчого комітету Черкаської міської ради № 953 від 01.08.2023 року малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 11.08.2023 року влаштовано на виховання та спільне проживання до дитячого будинку сімейного типу ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які проживають за адресою: АДРЕСА_5 .

31.10.2023 року ОСОБА_1 звернулася до Органу опіки та піклування ЧМР із листом про намір повернути свого сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на що отримала відповідь щодо необхідності звернення з відповідною заявою до суду.

Відповідно до характеристики з місця проживання на ОСОБА_1 зазначено, що ОСОБА_1 за роки проживання за адресою АДРЕСА_3 проявила себе з виключно позитивного боку. За період проживання скарг від сусідів на неї немає, працьовита, товариська та ввічлива, в побуті доброзичлива, чуйна. Проблем із зловживанням алкоголю не було помічено, веде здоровий спосіб життя, не конфліктна, дружелюбна та по можливості надає допомогу сусідам. За весь час проживання ОСОБА_1 зарекомендувала себе як зразкова громадянка, що підтримує добрі стосунки як у сім`ї, так і в спілкування з сусідами.

25.03.2024 року Виконавчим комітетом Черкаської міської ради затверджений Висновок Органу опіки та піклування м. Черкаси, про недоцільність повернення дитини ОСОБА_2 в родину матері, оскільки ОСОБА_1 не надані документи на підтвердження фінансового забезпечення, зокрема в матеріалах справи відсутня довідка про доходи заявниці та довідка про сплату аліментів; не надані документи про результати роботи з центром соціальних служб, зокрема, не надана інформація щодо взаємовідносин, які на даний час склалися між нею та її малолітнім сином ОСОБА_3 . Рішення суду в частині стягнення аліментів ОСОБА_1 не виконує, має значну заборгованість за сплати аліментів. Громадянкою ОСОБА_1 не надано належних доказів щодо усунення причин, які перешкоджали належному вихованню сина.

Відповідно до довідки Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) № 53018340 від 05.06.2024 року зазначено, що ОСОБА_6 не отримував аліменти від ОСОБА_1 за період з 01.11.2023 року по 31.04.2024 року згідно з виконавчим листом № 712/2620/23 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів в розмірі всіх видів заробітку на користь малолітнього ОСОБА_2 на його утримання, на особовий рахунок дитини.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 не заперечувала того факту, що нею дійсно не сплачуються аліменти за рішенням суду на утримання сина, мотивуючи це неправильним нарахуванням аліментів. Вказувала, що регулярно бачиться із сином та допомагає йому матеріально.

23.05.2024 року представник позивача адвокат Давидюк А.Ю. надав додаткові пояснення, у яких зазначив, що на даний час позивачка проживає разом з громадянином ОСОБА_8 , який в подальшому планує укласти офіційний шлюб з позивачкою. Зазначив, що ОСОБА_8 офіційно працевлаштований та утримує позивача та її дітей.

Статтею 12 Конвенції ООН «Про Права дитини» передбачено, що держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

Так, в судовому засіданні надав пояснення малолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який пояснив, що на даний час проживає в прийомній сім`ї, де йому затишно, про нього турбуються та забезпечують всім необхідним. Вказав, що у нього склалися дружні відносини із братиками та сестричками. Мама ОСОБА_1 його відвідує. Він виявляє бажання повернутися до мами, оскільки турбується про молодшу сестричку.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР.

Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання.

Так, рішенням у справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року

(заява № 2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.

Також у справі «М.С. проти України» у рішенні від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, та у рішенні «Мамчур проти України», № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (§ 76).

На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків.

У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага й, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Отже, положення про право батьків і дітей бути поряд один з одним не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, при розгляді справи суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини.

Відповідно до частини першої статті 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

За правилом частини першої статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 25 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Згідно з частиною третьою статті 170 СК України якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини.

Відповідно до наведеного правила для вирішення питання про повернення дитини батькам необхідно довести, що причини, які стали підставою для відібрання дитини відпали.

Водночас, під час вирішення питання про повернення дитини на підставі наведеної статті судам необхідно перевіряти доводи сторін щодо наявності інших підстав, передбачених статтею 170 СК України, для відібрання дитини, які можуть свідчити про існування перешкод для повернення дитини її батькам (одному з батьків). У протилежному випадку створюватимуться умови для безпідставної передачі дитини її батькам та наступного вирішення питання про повторне її відібрання, що порушуватиме справедливу рівновагу між інтересами батьків та дітей.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Рішення суду, як найважливіший акт правосуддя, покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Конституцією України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «RuizTorija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, § 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Suominen v. Finland» від 01 липня 2003 року № 37801/97, § 36,). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року № 49684/99, § 30).

Як вбачається з наявних у справі доказів, позивачкою не вжито заходів до виправлення після відібрання дитини. Зокрема, позивачкою не надано суду доказів щодо наявності постійного місця роботи, доходів, облаштування стабільного побуту. Крім того, рішення суду щодо сплати аліментів, ОСОБА_1 не виконується. Тобто, не вбачається вжиття нею активних дій, що свідчать про її щире бажання створити нормальні умови для дитини.

На підставі викладеного судом встановлено, що причини, які стали підставою для відібрання дитини, не відпали. Тому на даному етапі суд вважає передчасним повернення малолітнього ОСОБА_2 в родину ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 2-13, 76-83, 258, 259, 263-268 ЦПК України, ст.ст.7, 151, 170 СК України, Законом України «Про охорону дитинства»,суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Органу опіки та піклування Черкаської міської ради про повернення раніше відібраної дитини залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Черкаського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлений 18.06.2024 року.

Головуючий: Т.Є. Троян