ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4193/24 Справа № 171/1993/23 Суддя у 1-й інстанції - Томаш В. І. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Бондар Я.М., Корчистої О.І.,

за участю секретаря судового засідання Юрченко Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №171/1993/23 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Виконавчий комітет Зеленодольської міської ради про відновлення становища, яке існувало до порушення, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 17 січня 2024 року, ухваленого у складі судді Томаша В.І., -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись з позовом до ОСОБА_3 , третя особа Виконавчий комітет Зеленодольської міської ради про відновлення становища, яке існувало до порушення.

В обґрунтування позовних вимог зазначили, вони сім`єю мешкають за адресою: АДРЕСА_1 . У квітні місяці 2023 року відповідачем ОСОБА_3 самовільно, без згоди мешканців інших квартир будинку, було встановлено зовнішню систему відеонагляду. Відеокамера системи зовнішнього відеонагляду встановлена у під`їзді на стелі з боку від вхідних дверей його квартири АДРЕСА_2 таким чином, що це дозволяє відеокамері знімати та накопичувати відзняту інформацію не тільки про відповідача ОСОБА_3 та членів його сім`ї чи осіб, які входять чи виходять з належної відповідачу квартири, а всіх без винятку осіб, які входять чи виходять з під`їзду будинку, проходять піднімаючись у свої квартири в тому числі саме позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та членів їхньої сім`ї, серед яких є малолітні діти.

Внаслідок встановлення системи зовнішнього відеонагляду відповідач ОСОБА_3 отримав можливість знімати та накопичувати відзняту інформацію про обставини особистого життя позивачів та членів їхньої сім`ї, а саме, малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які мешкають разом з позивачами в даній квартирі, без згоди позивачів на це, чим порушив їхнє право на особисте життя та його таємницю надане законом. Також позивачі мають підстави вважати, що відповідач ОСОБА_3 за допомогою встановленої ним системи зовнішнього відеонагляду, здійснює збирання конфіденційної інформації про них ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та членів їхньої сім`ї, а саме дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 чим порушує вимоги ч.2 ст.32 Конституції України.

08.05.2023 року за допомогою своєї відеокамери встановленої в під`їзді будинку над дверима квартири АДРЕСА_2 відповідач ОСОБА_3 здійснив запис, після чого виготовив DVD-R диск з відеозаписом та надав працівникам поліції, подавши заяву на ОСОБА_2 та сина ОСОБА_4 про вчинення хуліганських дій та ухилення батьками від виконання своїх батьківських обов`язків відносно малолітньої дитини. Ними як позивачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були спроби звернення до відповідача з проханням припинити відеофіксацію їхнього особистого життя, але останній на це жодним чином не зреагував. Крім цього, ОСОБА_2 було подано заяву до Виконавчого комітету Зеленодольської міської ради щодо протиправних дії відповідача ОСОБА_3 , на що отримала відповідь від 02.06.2023 року, з метою об`єктивного вирішення порушеного питання рекомендовано звернутися до суду.

Просили суд, відновити становище, яке існувало до порушення шляхом зобов`язання ОСОБА_3 демонтувати відеокамеру зовнішньої системи відеонагляду, встановлену ним у під`їзді на стелі з боку від вхідних дверей квартири АДРЕСА_3 .

Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 17 січня 2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Виконавчий комітет Зеленодольської міської ради про відновлення становища, яке існувало до порушення - відмовлено.

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням, позивачі подали апеляційну скаргу в якій просили рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначили, що судом при розгляді справи взято до уваги тільки пояснення відповідача ОСОБА_3 , не витребувано у відповідача документів на відеокамеру з її технічними характеристиками, для встановлення технічної можливості здійснення запису фіксації подій на відеоплівку чи на носій в електронному вигляді.

Скаржники зазначають, що відповідач не має права знімати своїх сусідів чи інших людей без їх згоди, а також зберігати фото та відео матеріали на яких зафіксовано сторонніх осіб для власних потреб, а вправі використовувати відеокамери для контролю та спостереження з метою охорони території майна що перебуває лише у його власності.

Вважають, що ними надано достатньо доказів, що встановлення та експлуатація відповідачем ОСОБА_3 камери відеоспостереження порушує їх законні права.

У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач ОСОБА_3 зазначив, що встановлена в під`їзді відеокамера знімає виключно його вхідні двері квартири. Налаштування відеокамери встановлені лише на зону пересування по периметру вхідних дверей до квартири. Огляд камери не поширюється на вхід в під`їзд та сходи. Встановлення відеокамер не заборонено законом та не суперечить моральним засадам суспільства, якщо такі заходи були вжиті з метою захисту та безпеки. Просив суд, відмовити в задоволенні апеляційної скарги, рішення суду залишити без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду, яке проводилось в режимі відео конференції, позивач ОСОБА_2 та її представник підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні апеляційної скарги заперечував проти доводів скарги, просив її відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Третя особа Виконавчий комітет Зеленодольської міської ради в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасника справи, який не з`явився в судове засідання, оскільки, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_2 та її представника, відповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є подружжям та мешкають зі своїми дітьми в АДРЕСА_1 .

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу: 265303953 від 10.07.2021 року, власником квартири за вказаною адресою є позивач ОСОБА_1 .

Відповідач ОСОБА_3 є власником кв. АДРЕСА_3 та проживає у вказаній квартирі разом зі своєю сім`єю.

Також встановлено, що між сторонами тривалий час існують неприязні відносини, не одноразово виникали конфлікти, що підтверджується доказами, які містяться в матеріалах справи.

Зокрема, постановою Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 11 липня 2023 року провадження відносно ОСОБА_2 за ст.173 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення. Постановою Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 11 липня 2023 року також закрито провадження відносно ОСОБА_2 за ч.1 ст.184 КУпАП у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що встановлення та експлуатація відповідачем камери відеоспостереження не порушує законних прав та свобод позивачів.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду та зазначає наступне.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожен має право будь - якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно ч.1 ст.302 ЦК України, фізична особа має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію. Збирання, зберігання, використання і поширення інформації про особисте життя фізичної особи без її згоди не допускаються, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Відповідно до ст.307 ЦК України фізична особа може бути знята на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку лише за її згодою. Згода особи на знімання її на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку припускається, якщо зйомки проводяться відкрито на вулиці, на зборах, конференціях, мітингах та інших заходах публічного характеру. Фізична особа, яка погодилася на знімання її на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку, може вимагати припинення їх публічного показу в тій частині, яка стосується її особистого життя.

Під поняття «фото-, кіно-, теле- чи відеозйомка» підпадає процес фіксації фактів на відповідний фото-, кіно-, теле- чи відео носій.

Згідно статті 1 Закону України «Про інформацію» інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

З урахуванням цього, власник не має права знімати своїх сусідів на фото-, кіно- чи відеоплівки без їх згоди. Але використовувати технічні засоби, в тому числі й телекамери (відео реєстратор) для контролю та спостереження, що встановлюється з метою охорони будинку (квартири) біля входу до них має право, без фіксації на фото-, кіно-, теле- відео плівку (тобто без зберігання інформації для її використання).

Як вбачається з матеріалів справи, з метою забезпечення безпеки жителів під`їзду, контролю за збереженням загальнобудинкового майна, запобіганню вчинення протиправних дій сусідами відповідача ОСОБА_3 надано згоду на встановлення камери відеоспостереження у під`їзді № 1 будинку АДРЕСА_4 (а.с.53).

Відповідно до копії фотознімків з камер відеоспостереження, які знаходяться в матеріалах справи, зображено вхідні двері відповідача та частина сходової клітки біля вхідних дверей відповідача, вхідні двері інших мешканців будинку, а також вхідні двері в під`їзд не фіксуються (а.с.54-56).

Згідно пояснень відповідача, наданих у суді першої інстанції, встановлена відеокамера не здійснює збереження інформації, яка є результатом зйомки, дана інформація на камеру та інші носії не записується і не зберігається. Архівування та збереження масивів інформації нею технічно не передбачено.

Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З огляду на вищевикладене вбачається, що позивачем не надано суду доказів, які б свідчили про те, що встановленням камер відеоспостереження відповідач здійснює протиправне втручання в особисте життя мешканців під`їзду АДРЕСА_5 в тому числі особисте життя позивачів по даній справі.

Доказів того, що інші мешканці під`їзду АДРЕСА_5 , звертались за захистом порушених діями відповідача прав, на чому наполягають позивачі, також суду не надано. Дана обставина свідчить про наявний конфлікт між сторонами, не пов`язаний з діями ОСОБА_3 по встановленню відеокамери спостереження біля дверей свої квартири.

За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки встановлення та експлуатація відповідачем камери відеоспостереження не порушує законних прав та свобод позивачів і такий встановлено відповідачем виключно з метою створення безпечних умов проживання.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не має права знімати своїх сусідів чи інших людей без їх згоди, є безпідставними та спростовуються згодою сусідів на встановлення камер відеонагляду, яка знаходиться в матеріалах справи.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач не має права зберігати фото та відео матеріали на яких зафіксовано сторонніх осіб для власних потреб, суд відхиляє, оскільки ці твердження не доведено з наданням належних та допустимих доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 17 січня 2024 року відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 17 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складений 29.04.2024

Головуючий суддя О.В. Агєєв