Справа №642/4695/24
Провадження №2/639/1744/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2024 року

Жовтневий районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - судді Рубіжного С.О.,

за участю секретаря Чубенко О.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Лисакова Є.С.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Холодногірсько -Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зняття арешту з майна та виключення запису про обтяження з реєстру, -

ВСТАНОВИВ:

08 серпня 2024 року до Ленінського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_1 до відповідачаХолодногірсько - Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. В позові просить суд зняти арешт з майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 . Виключити з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про обтяження, а саме реєстраційний номер №10382190, зареєстрований 19.10.2010 року, підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №450/3 від 19.10.2010 Ленінський ВДВС ХМУЮ.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 12 серпня 2024 року позовну заяву передано за підсудністю на розгляд до Жовтневого районного суду м. Харкова.

Згідно супровідного листа Ленінського районного суду м. Харкова від 02.09.2024 року, справа надійшла до Жовтневого районного суду м. Харкова 03.09.2024 року.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.09.2024 року для розгляду вказаної справи було визначено головуючого суддю Рубіжного С.О.

Ухвалою суду від 09 вересня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі. Призначено підготовче судове засідання.

В підготовчому судовому засіданні судом було поставлено на обговорння питяння про закриття провадження у справі на підставі статті 447 ЦПК України.

Позивач не заперечував проти закриття провадження у справі.

Представник відповідача зазначив, що позивачеві необхідно звернутись з відповідним позовом до адміністративного суду, оскільки достеменно невідомо за яким виконавчим документом винесена постанова про арешт майна боржника, матеріали виконавчого провадження не містяться в архіві відділу через їх знищення.

Суд, дослідивши матеріали справи дійшов до наступного висновку.

Так, позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив суд зняти арешт накладений постановою Ленінського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №405/3 від 19.10.2010 (реєстраційний номер обтяження 10382190) з квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 . Виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна запис про обтяження, а саме Реєстраційний номер обтяження 10382190; 5 зареєстрований 19.10.2010 року 17:03:21; підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, 405/3, 19.10.2010, Ленінським ВДВС ХМУЮ, ДВ-3, заявник: Ленінський відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції; обтяжувач: Ленінський відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції; тип обтяження: арешт нерухомого майна; власник: ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 ; об`єкт обтяження: квартира, адреса: АДРЕСА_3 ..

В обгартування позову зазначає, що улипні 2024 року він дізнався, що на квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить накладено арешт на підставі постанови Ленінського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 405/3 від 19.10.2010 (реєстраційний номер обтяження 10382190).

Зазначена обставина підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон 2 відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 05.08.2024 №389666432.

Однак в інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 05.08.2024 № 389668264 відомості про заборону відчуження вказаного нерухомого майна відсутні.

15.07.2024 ОСОБА_1 звернувся до КП «ХМБТІ» з запитом про надання копії постанови про арешт майна боржника № 405/3 від 19.10.2010, виданої Ленінським відділом державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції (реєстраційний номер обтяження 10382190).

Згідно відповіді КП «ХМБТІ» в матеріалах інвентаризаційної справи за адресою: АДРЕСА_3 , відсутня постанова про арешт майна боржника № 405/3 від 19.10.2010, що була видана Ленінським відділом державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, тому надати копію такої постанови не має фактичної можливості.

26.07.2024 ОСОБА_1 звернувся до Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з заявою про зняття арешту з майна.

Згідно відповіді Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 30.07.2024 № 83081 зазначено, що перевіркою даних автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що в період з 11.11.2011 по 14.12.2011 в провадженні Ленінського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції перебувало виконавче провадження № 29899696 з примусового виконання постанови № 025633, виданої 30.10.2009 відділом Державної автомобільної інспекції у Ленінському районі про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штраф в розмірі 510,00 грн. За результатами розгляду зазначеної заяви було встановлено, що Автоматизована система виконавчого провадження не містить даних про внесення в межах виконавчого провадження № 29899696 постанови про арешт майна боржника.

Відповідно до інформаційної довідки № 388492853 Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, містяться дані про постанову про арешт нерухомого майна, а саме: підстава обтяження - постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, 405/3, 19.10.2010, Ленінський ВДВС Харківського МУЮ. Об`єкт обтяження: квартира, адреса: АДРЕСА_3 .

Вищезазначені дані унеможливлюють ідентифікацію за яким виконавчим документом винесена постанова про арешт майна боржника, отже Холодногірсько-Новобаварський відділ державної виконавчої служби у місті з Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції позбавлений можливості зняти арешт з майна.

Крім того, згідно зазначеної відповіді Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 30.07.2024 № 83081 вказано, що матеріали виконавчого провадження не містяться в архіві відділу через їх знищення і для вирішення питання щодо зняття арешту запропоновано звернутися до суду для отримання відповідного рішення.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 , як на підставу своїх порушених прав, посилалася на те, що йому на праві власності належить нерухоме майно, на яке постановою державного виконавця накладений арешт, проте виконавчі провадження відсутні.

У постанові Верховного Суду 11 березня 2024 року у справі № 932/6245/22 визначено, що «згідно із частиною першою статті 32 Закону від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-XIV) (у редакції, чинній на час прийняття державним виконавцем постанови про арешт майна боржника) заходами примусового виконання рішень, зокрема, є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 11 Закону № 606-XIV державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 57 Закону № 606-XIV арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження. Копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті, та органам, що ведуть Державний реєстр обтяжень рухомого майна. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Аналогічні положення містяться і у статті 56 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII).

Так, у постанові Верховного Суду від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19) викладено висновок про те, що відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону № 1404-VIII особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Так, відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Установивши, що позивач є боржником у виконавчому провадженні, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.»

Згідно із частиною другою статті 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. Отже, імперативною нормою - частиною другою статті 74 Закону № 1404 VIII закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Вказаний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №766/740/17-ц, від 07 лютого 2019 року у справі №927/769/16.

Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Як роз`яснено у п.6 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» не підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб). Такі скарги подаються до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.10.2019 по справі № 346/79/17 (провадження № 14-471 цс 19).

Зазначена правова позиція є аналогічною викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 826/7941/17, у п.36 якої вказано, що у разі оскарження рішень дій чи бездіяльності державного виконавця при виконанні рішень інших органів такий спір має бути вирішений саме адміністративним судом в силу прямих приписів статті 74 Закону України«Про виконавчепровадження» та ст.287 КАС України.

Дану позицію також містить ухвала Верховного Судуу складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 грудня 2021 року у справі № 183/4659/21.

Таким чином, у порядку цивільного судочинства розглядаються усі спори, пов`язані із виконанням саме судових рішень, винесених місцевим судом. Нормами ЦПК України встановлено судовий контроль за виконанням рішень, ухвалених судами в порядку цивільного судочинства.

Судовий контроль за виконанням рішень інших органів покладено законодавством на адміністративні суди.

Тобто, юрисдикція спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби залежить від типу виконавчого документа, на підставі якого було відкрите виконавче провадження, а також суб`єктів їх видання, змісту рішень виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби.

Згідно матеріалів справи встановлено, що накладено арешт на майно позивача, як боржника у виконавчому провадження, таким чином останній має право звернутися до суду зі скаргою в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України або з позовом в порядку адміністративного судочинства, залежно від типу виконавчого документа, на підставі якого було відкрите виконавче провадження.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 19, 186, 260, 261, 272, 353, 447 ЦПК України, ст. 287 КАС України. Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

УХВАЛИВ:

Провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Холодногірсько -Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зняття арешту з майна та виключення запису про обтяження з реєстру - закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день ії складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 17.12.2024.

Суддя С.О. Рубіжний