Справа № 229/989/23
Провадження № 2/229/72/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2024 р. м. Дружківка, Донецької області

Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Рибкіної Н.М.

за участю секретаря судового засідання Шайгородської О.Г.,

представника позивача Гапонець А.А.,

представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою представника позивача адвоката Гапонець Анни Антонівни, яка діє в інтересах ОСОБА_3 , до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , 3 особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Євтушок Ірина Олександрівна про визнання договору позики, додаткової угоди до договору позики та розписки недійсними,-

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_5 , яка діє в інтересах позивача ОСОБА_3 , 08.02.2023 звернулась до суду з позовом (який вподальшому уточнила 26.04.2023) до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , 3 особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Євтушок І.О., в якому просить: визнати недійсним Договір позики №02/10/20-1 від 02.10.2020 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ; визнати недійсною Додаткову угоду до Договору позики №02/10/20-1 від 02.10.2020 року, укладену 02.09.2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ; визнати недійсною Розписку від 02.09.2022 року до Додаткової угоди від 02.09.2022 року; стягнути з відповідачів судові витрати.

В обгрунтування позову зазначає, що 02 жовтня 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено Договір позики №02/10/20-1, згідно з яким ОСОБА_1 передав ОСОБА_3 як позичальнику грошові кошти в сумі 1532787,00 грн , що за курсом продажів доларів США в АТ КБ «Приватбанк» на день укладення цього Договору еквівалентно 53782 доларів США 00 центів. За умовами договору ОСОБА_3 зобов`язувалась повернути позику у визначений цим договором строк, загальна сума в гривнях, яка підлягає поверненню у строки та в порядку передбаченому цим Договором становить 53782 (п`ятдесят три тисячі сімсот вісімдесят два) долара США 00 центів за курсом АТ КБ «Приватбанк» на дату здійснення платежу, та не пізніше ніж через 2 (два) місяці з моменту укладення даного договору, тобто до 02.12.2020 року включно. У пункті 2 Договору зазначено, що сума позики отримана позичальником від позикодавця до моменту підписання Договору в повному обсязі. Відповідно до пункту 5 Договору, ОСОБА_3 зобов`язувалась повернути ОСОБА_1 суму позики відповідно до графіку повернення коштів: 14392,50 грн, що еквівалентно 505 доларів США до 02.11.2020 року, 1518394,50 грн, що еквівалентно 53277 доларів США до 02.12.2020 року. Відповідно до п.11 Договору, у випадку невиконання ОСОБА_3 зобов`язання за даним Договором, даний Договір може бути поданий позикодавцем до стягнення, звернення стягнення здійснюється у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса або в судовому порядку.

А також, на виконання умов Договору позики, цього ж дня 02.10.2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір застави транспортного засобу, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Євтушок І.О. Відповідно до умов договору заставодавець ОСОБА_3 зобов`язана повернути в строк до 02.12.2020 року 1532787.00 грн., що за курсом продажів доларів США в АТ КБ «Приватбанк» на день укладення цього Договору еквівалентно 53782 долара США 00 центів. Предметом застави за цим Договором є рухоме майно Застовадавця, а саме: автомобіль марки MERCEDES-BENZ, МОДЕЛЬ S 560, ШАСІ (кузов, рама) НОМЕР_1 , 2017 року випуску, тип - Загальний легковий - загальний седан-В, колір - чорний, реєстраційний номер НОМЕР_2 . В пункті 1.3. Договору застави, предмет застави оцінений сторонами в сумі 2850000,00 (два мільйони вісімсот п`ятдесят) гривень 00 коп., що на дату укладення Договору застави складає 100000 (сто тисяч) доларів США.

Крім того, позивач зазначає, що 02.09.2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду до Договору позики №02/120-1 від 02.10.2020 року. Відповідно до пункту 1 Додаткової угоди зазначено, що на виконання п.7 Договору Позики від 02.10.2020 року, за взаємною згодою сторони домовились внести зміни в п.1,5,6 Договору виклавши їх в наступній редакції: П.1 - Позикодавець передає у власність Позичальнику, а Позичальник приймає у власність від Позикодавця грошові кошти в сумі 2014431,30, що за курсом АТ КБ «Приватбанк» на день укладення цього Договору еквівалентно 50 487 доларів США 00 центів, п.5 - Позичальник зобов`язаний повернути Позикодавцеві суму позики, визначену в п.1 відповідно до графіка повернення грошових коштів кінцевий строк повернення до 24.11.2022 року включно.

Позивач просить визнати Договір позики №02/10/20-1 від 02.10.2020 року недійсним відповідно до ст. 230 ЦК України, оскільки її було навмисно введено в оману відповідачем ОСОБА_4 , з яким вона на той час перебувала у шлюбі. Зазначає, що будучи подружжям ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у гарних відносинах, один одного підтримували, могли виконати прохання щодо підписання правочинів, що стосувалися робочих відносин. Позивач не сумнівалася у добрих намірах її чоловіка. У жовтні 2020 року ОСОБА_4 звернувся до позивача задля проставлення підпису на документах, ніби то по роботі ОСОБА_3 . 02.10.2020 року ОСОБА_4 привіз її до офісу ОСОБА_1 підписати документи, які безпосередньо стосуються роботи ОСОБА_4 . У приміщенні офісу ОСОБА_1 позивачці надали підписати Договір позики №02/10/20-1 від 02.10.2020 року. Перед підписанням зазначеного Договору ОСОБА_4 повідомив її про формальність Договору позики, а також про те, що через тиждень після підписання цього Договору він буде анульований. Таким чином, позивач, не вбачаючи ніяких правових наслідків після підписання Договору позики, та враховуючи формальність цього Договору, проставила в ньому свій підпис. Відповідачем ОСОБА_4 на виконання умов Договору позики №02/120-1 здійснювались періодичні платежі та погашалась заборгованість, що підтверджується смс-листуванням з колекторською фірмою, а також підтверджує наявність договірних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .. Позивач вважає, що навмисно була введена в оману ОСОБА_4 щодо правових наслідків, які виникли у позивача після підписання Договору позики. А також, ОСОБА_4 , будучи обізнаним про те що, автомобіль належить на праві особистої приватної власності позивачу (оскільки між подружжям був укладений шлюбний договір щодо майна), та у випадку невиконання умов Договору позики, заставний автомобіль перейде у власність ОСОБА_1 , обманним шляхом зобов`язав позивача підписати Договір позики, так як запевнив, що зазначений підпис необхідний для врегулювання його робочих відносин, що в свою чергу є свідченням того що, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 були раніше знайомими та пов`язані партнерськими відносинами. Таким чином, позивач зазначає, що враховуючи той факт, що ОСОБА_4 повідомив її про фіктивність зазначеного Договору позики та зважаючи на нібито партнерські відносини ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , остання була введена в оману у результаті їх спільної злочинної домовленості. Факт обману полягає саме у зловживанні довірою позивача та повідомленні неправдивих відомостей щодо укладеного правочину.

Крім того позивач зазначає, що у зв`язку з неправомірними діями відповідачів позивач зобов`язана сплатити грошові кошти відповідно до умов Договору позики, які остання не отримувала. Відповідно до пункту 2 Договору позики зазначено, що сума позики, яка встановлена в п. 1 даного Договору, отримана позичальником від позикодавця до моменту підписання даного Договору в повному обсязі, однак позивач стверждує, що їй не було передано грошових коштів, ні до підписання Договору позики, ні після його укладення.

Щодо вимоги про визнання недійсною Додаткової угоди до Договору позики №02/10/20-1 від 02.10.2020 року, укладеної 02.09.2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 позивач зазначає, що вона цю угоду не підписувала, зі змінами, викладеними в Додатковій угоді від 02.09.2022 року не ознайомлена. Після отримання від колекторської фірми «Cronvest» інформації щодо наявності заборгованості у позивача за договором Позики, представнику позивача було повідомлено, що ОСОБА_4 здійснювалось погашення за Договором позики, але зазначені кошти не були враховані ОСОБА_1 , оскільки ніби то між позивачем та ОСОБА_1 було підписано Додаткову угоду до Договору позики від 02.09.2022 року. Позивач зазначає, що підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника правочину. Оскільки зазначену Додаткову угоду вона не підписувала, просить суд визнати її недійсною.

Щодо вимоги про визнання недійсною розписки від 02.09.2022 року позивач зазначає, що про наявність розписки дізналась з матеріалів судової справи. Розписка дана позивачем відповідачу ОСОБА_1 про отримання від нього грошових коштів у сумі 2014431,30 грн, що еквівалентно 50487 долларів США згідно з Додатковою угодою від 02.09.2022 року до Договору позики №02/10/20-1 від 02.10.2020 року, яка зобов`язується дану суму повернути до 24.11.2022 року. Позивач стверджує, що вона не підписувала даної розписки і грошей від відповідача ОСОБА_1 не отримувала, тому просить її визнати недійсною.

Ухвалою суду від 28.02.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

29.03.2023 року від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив, в якому він заявлений позов не визнає повністю, зазначає, що 02 жовтня 2020 року між ним та ОСОБА_3 був укладений Договір позики №02/10/20-1, згідно з яким він передав у позику ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 1532787,00 грн., які вона зобов`язувалася повернути до 02.12.2020 року. 02.09.2022 року між сторонами була укладена додаткова угода до Договору позики №02/10/20-1 від 02.10.2020, відповідно до умов додаткової угоди було внесено зміни до п.п.1,5,6 Договору позики та зазначено, що позикодавець передає позичальнику 2014431,00 грн, а позичальник зобов`язується повернути позику до 24.11.2022 року. У п. 5 визначено графік повернення позики. Крім того, 02.09.2022 року позичальник власноруч підписала розписку, в якій зазначила, що кошти в сумі 2014431,00 грн отримала у позику та зобов`язується повернути до 24.11.2022 року. Зазначає, що позичальник повинен належним чином виконувати зобов`язання. Щодо посилання позивача на введення її в оману зазначає, що ОСОБА_3 перед підписанням договору належно і у доступній формі ознайомилась з усіма його умовами, повністю і однаково з позикодавцем їх розуміла, вважала справедливими, адекватними, розумними, жодних заперечень не мала, договір підписаний добровільно, волевиявлення позичальника було вільним, не під впливом помилки, тиску чи тяжких обставин, відповідало її внутрішній волі та намірам безумовного і реального виконання взятих на себе зобов`язань, що закріплене в п.17 Договору позики. Підписавши Договір позики, додаткову угоду та розписку, позивач підтвердила, що повідомлена про умови договору та вся інформація по вказаному договору їй відома та зрозуміла. При нотаріальному посвідченні Договору застави позивач теж усвідомлювала значення своїх дій і керувалась ними та мала необхідний обсяг цивільної дієздатності. Належних та допустимих доказів того, що договір позики та додаткова угода укладені під впливом обману внаслідок навмисного введення в оману позивачем не доведено, тому просить в позові відмовити.

10.04.2024 до суду від представника відповідача ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , надійшов відзив, в якому відповідач ОСОБА_4 заявлений позов не визнає повністю, зазначає, що він не має матеріальних правовідносин з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 за договором позики від 02.10.2020 №02/10/20-1 та додатковій угоді від 02.09.2022 до договору позики; сторонами договору є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , тому він не може бути відповідачем у справі, та просить відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки він є неналежним відповідачем у справі.

Ухвалою суду від 29.05.2023 року відповідачу ОСОБА_1 було відмовлено у передачі цивільної справи за підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва.

Ухвалою суду від 29.05.2023 року у справі була призначена судова почеркознавча експертиза, провадження у справі зупинено.

04.07.2023 року за клопотанням експерта провадження у справі було відновлено.

Ухвалою суду від 26.07.2023 року судом витребувано у відповідача ОСОБА_1 оригінали Додаткової угоди та розписки на час проведення експертизи.

Ухвалою суду від 26.07.2023 року відмовлено стороні позивача у задоволенні клопотання про призначення психофізіологічної експертизи із застосуванням комп`ютерного поліграфу.

Ухвалою суду від 08.09.2023 року відмовлено стороні позивача у задоволенні клопотання про призначення судово-психологічної та психофізіологічної експертиз із застосуванням комп`ютерного поліграфу.

Ухвалою суду від 17.04.2024 клопотання представника позивача було задоволено, у справі призначено судово-психологічну експертизу із застосуванням спеціального технічного пристрою- комп`ютерного поліграфа, провадження у справі зупинено.

Ухвалою суду від 13.11.2024 року провадження у справі було відновлено.

Ухвалою суду від 26.11.2024 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 просила позов задовольнити, повідомила, що позивач підписала Договір позики тому, що їй не було повідомлено суттєві обставини відповідачами, при підписанні Договору позики її було введено в оману відповідачем ОСОБА_4 , додаткову угоду до договору позики та розписку позивач не підписувала, грошових коштів не отримувала. Дані обставини підтверджуються висновками судової почеркознавчої експертизи та судово-психологічної експертизи, проведеними в ході судового розгляду. А також, вбачається очевидна невідповідність підпису позивача у додатковій угоді та розписці.

Представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 в судовому засіданні заявлений позов не визнав, просив відмовити у задоволенні. Позивач перед укладенням Договору позики була повністю обізнана про умови Договору, заперечень не мала, її воля була добровільною, про що зазначено в п.17 Договору. Зазначає, що судова почеркознавча експертиза була проведена з порушенням Інструкції про призначення та проведення судових експертиз, експерту було надано 10 документів за 2020 рік замість 20 документів за 2021-2022 роки, вільні зразки почерку не надавались. Висновок судово-психологічної експертизи із застосуванням комп`ютерного поліграфа грунтується на припущеннях, має орієнтовний характер, на сторінці 26 висновку експертом робиться припущення про те, що він «не виключає, що на час підписання договору позики підекспертна могла перебувати у психологічній залежності», відповіді на питання не точні, тому вважає, що ці докази є недостатніми.

Відповідач ОСОБА_4 , належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, клопотань, заяв до суду не подавав.

3 особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Євтушок І.О. , належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи до судового засідання не з`явилась, від неї 29.11.2024 надійшла заява про розгляд справи у її відсутність.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, дійшов висновку про таке.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як передбачено ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Спір між сторонами виник з приводу наявності підстав для визнання недійсними Договору позики, Додаткової угоди до Договору позики, Розписки про отримання грошових коштів.

Судом встановлено, що позивачем у справі є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації : АДРЕСА_1 ( т.1 а.с. 9-10)

З Договору позики № 02/10/20-1 від 02.10.2020 року вбачається, зокрема:

-п.1 ОСОБА_1 як позикодавець передає у власність ОСОБА_3 як позичальнику, а позичальник приймає у власність від позикодавця грошові кошти в сумі 1532787,00 гривень, що за курсом продажів доларів США в АТ КБ Приватбанк на день укладення Договору становить 53782 доларів США, в свою чергу позичальник зобов`язується повернути позику у визначений цим договором строк та згідно з визначеними цим Договором умовами. Сторони домовились, що загальна сума в гривнях, яка підлягає поверненню у строки та в порядку, передбаченому цим Договором буде 53782 доларів США за курсом АТ КБ Приватбанк на дату здійснення платежу не пізніше ніж через 2 місяця з моменту укладення договору, тобто до 02.12.2020;

-п.2 Сума позики отримана позичальником від позикодавця до моменту підписання даного договору в повному обсязі;

-п.5 Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві суму позики відповідно до графіка повернення грошових коштів до 02.12.2020;

-п.10 З метою забезпечення позичальником виконання своїх зобов`язань за цим Договором, в тому числі щодо повернення суми позики, можливих штрафних санкцій позичальник укладає Договір застави транспортного засобу.

-п.11 Забезпеченням виконання позичальником зобов`язань за цим договором є передача в заставу рухомого майна: автомобіль марки MERCEDES-BENZ, МОДЕЛЬ S 560, ШАСІ (кузов, рама) НОМЕР_1 , 2017 року випуску, тип - Загальний легковий - загальний седан-В, колір - чорний, реєстраційний номер НОМЕР_2 та належить позичальнику. Додатковим забезпеченням виконання позичальником зобов`язань за цим договором є підписана генеральна довіреність від 02.10.2020 року, посвідчена приватним нотаріусом Євтушок І.О. та зареєстрована в реєстрі № 1608;

-п.14 Позичальник зобов`язаний зокрема, встановити на транспортний засіб gps- трекер та не вчиняти будь-яких дій які можуть призвести до порушення його роботи чи демонтажу.

-п.17 Сторони підтверджують, що цей договір відповідає дійсним намірам і не носить характеру фіктивного та удаваного правочину, укладається у відповідності зі справжньою їх волею, без будь-якого застосування фізичного чи психічного тиску та на вигідних для сторін умовах і не є результатом впливу тяжких обставин, договір укладається без застосування обману чи приховування фактів, які мають істотне значення; сторони однаково розуміють значення, умови договору, його природу і правові наслідки, бажають настання саме тих правових наслідків, що створюються даним договором, а також свідчать, що договором визначені всі істотні умови, про що свідчать їх особисті підписи в Договорі. ( т.1 а.с. 11-12)

З Договору застави транспортного засобу від 02.10.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Євтушок І.О., зареєстрованого в реєстрі за № 1609 вбачається, що ОСОБА_1 (далі- заставодержатель) та ОСОБА_7 ( далі- заставодавець) попередньо ознайомлені з правовими наслідками недодержання при вчиненні правочинів вимог закону, усвідомлюючи природу цього правочину та значення своїх дій, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, діючи добровільно, за відсутності будь-якого примусу як фізичного так і психічного, маючи необхідний обсяг цивільної дієздатності уклали договір про таке, зокрема:

п.1.1 Відповідно до цього договору забезпечується заставою виконання Заставодавцем зобов`язань за договором позики № 02/10/20-1 від 02.10.2020;

п.1.2 Предметом застави є рухоме майно заставодавця автомобіль марки MERCEDES-BENZ, МОДЕЛЬ S 560, ШАСІ (кузов, рама) НОМЕР_1 , 2017 року випуску, тип - Загальний легковий - загальний седан-В, колір - чорний, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

п.1.3 Предмет застави належить Заставодавцю; предмет застави оцінений сторонами в сумі 2850000,00 гривень, що на дату укладання договору становить 100000,00 доларів США;

п.1.6 У разі невиконання Заставодавцем зобов`язань за Договором позики Заставодержатель має право одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмету застави переважно перед іншими кредиторами відповідно до законодавства України та цього Договору. (т.1 а.с.13-16)

З додаткової угоди до Договору позики № 02/10/20-1 від 02.10.2020 вбачається, зокрема, що 02.09.2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду до Договору позики №02/10/20-1 від 02.10.2020 року. Відповідно до пункту 1 Додаткової угоди зазначено, що на виконання п.7 Договору Позики від 02.10.2020 року, за взаємною згодою сторони домовились внести зміни в п.1,5,6 Договору виклавши їх в наступній редакції: П.1 - Позикодавець передає у власність Позичальнику, а Позичальник приймає у власність від Позикодавця грошові кошти в сумі 2014431,30 гривень, що за курсом АТ КБ «Приватбанк» на день укладення цього Договору еквівалентно 50 487 доларів США 00 центів, п.5 - Позичальник зобов`язаний повернути Позикодавцеві суму позики, визначену в п.1 відповідно до графіка повернення грошових коштів кінцевий строк повернення до 24.11.2022 року включно. Після зазначення тексту додаткової угоди містяться підписи сторін ( т.1 а.с.17)

Відповідно до Розписки від 02.09.2022 року ОСОБА_3 отримала позику від ОСОБА_1 02.09.2022 року у сумі 2014431,30 гривень, що за курсом АТ КБ Приватбанк на день укладення цього Договору еквівалентно 50487 доларів США 00 центів згідно додаткової угоди від 02 вересня 2022 року до договору позики №02/10/20-1 від 02.10.2020 року і зобов`язується повернути цю суму ОСОБА_1 в строк до 24.11.2022 року. Під текстом зазначене прізвище ОСОБА_3 та розпис. ( т.1 а.с.71)

З листа-повідомлення від 27.01.2023 року, засвідченого приватним нотаріусом КМНО Євтушок І.О., зареєстрованим в реєстрі № 42 вбачається, що ОСОБА_1 пропонує ОСОБА_3 , до 27.02.2023 року виконати зобов`язання та сплатити 2034626,10 гривень, що еквівалентно 50 487 доларів США 00 центів, основної заборгованості за договором позики №02/120-1 від 02.10.2020 року. У разі несплати боргу у встановлений строк, він вимушений звернутися до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису. ( т.1 а.с.18-19)

З п.3 шлюбного договору від 18.04.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Гунько І.І. , зареєстрованого в реєстрі № 1-159 вбачається, що все майно, рухоме і нерухоме, придбане та набуте ОСОБА_4 та ОСОБА_3 після реєстрації шлюбу , є особистим майном і належить на праві особистої приватної власності тому з подружжя, на чиє ім`я воно було придбано або набуте ( т.1 а.с. 21-22)

З розписки від 09.11.2021 року вбачається, що ОСОБА_8 , що діє від імені ОСОБА_1 , прийняла від ОСОБА_3 платіж в сумі 2216 доларів США в рахунок чергової сплати боргу за договором позики №02/10/20-1. ( т.1 а.с. 27)

Згідно зі статтею 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей ( ст 1047 ЦК України ).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей (постанова Верховного Суду України, від 08 червня 2016 р. (справа № 1103цс16), від 12 квітня 2017 року (справа № 442/8157/15-ц).

При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця, а також, що позичальник зобов`язується повернути позику. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки (постанова 16 червня 2021 року по справі № 463/5955/18 (провадження № 61-1913св21).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 викладено правовий висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Щодо позовних вимог про визнання недійсними Додаткової угоди до Договору позики № 02/10/20-1 від 02.10.2020 від 02.09.2022 року та Розписки від 02.09.2022 року суд зазначає наступне.

Позивач стверджувала, що не підписувала 02.09.2022 додаткової угоди до Договору позики № 02/10/20-1 від 02.10.2020 та розписки від 02.09.2022 року.

Згідно з частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним не виникли.

За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року в справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18) зроблено висновок про те, що підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Відповідно до висновку експерта № 2629-23 за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи від 12.01.2024 року Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз встановлено:

По питанню №1. Підпис від імені ОСОБА_3 , що розміщений в графі Позичальник оригіналу додаткової угоди, укладеної 02.09.2022 року до договору позики від 02.10.2020 № 02/10/20 виконаний не ОСОБА_3 , а іншою особою з наслідуванням справжньому її підпису.

По питанню № 2. Підпис від імені ОСОБА_3 , що розміщений в оригіналі розписки від 02.09.2022 до договору позики від 02.10.2020 № 02/10/20-1 - виконаний не ОСОБА_3 , а іншою особою з наслідуванням справжньому її підпису.

По питанню № 3. Рукописний текст від імені ОСОБА_3 , що розміщений під друкованим текстом оригіналу розписки від 02.09.2022 до договору позики від 02.10.2020 № 02/10/20-1 - виконаний не ОСОБА_3 , а іншою особою з наслідуванням справжньому її підпису. ( т.2 а.с. 133-144)

Стороною відповідача у письмових поясненнях та представником відповідача в судовому засіданні заявлялось про те, що експертиза була проведена з порушенням Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та судових досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 № 53/5, оскільки була виконана без надання вільних зразків підпису позивача, порівняльні зразки підпису позивача містились у 10 документах за 2020 рік, замість 20 документів за 2021, 2022 роки.

Оцінюючи даний висновок експерта, суд зазначає, що висновок складено уповноваженою установою експертом Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз, та сумнівів в кваліфікації експерта, який має вищу юридичну освіту, експертну спеціальність 1.1 Дослідження почерку та підписів, стаж експертної роботи з 2013 року, який попереджався про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову від виконання покладених на них обов`язків, у суду не має.

В дослідницькій частині експертизи експертом зазначено, що роздільним вивченням з наступним порівнянням між собою наданих зразків підпису ОСОБА_3 встановлено, що ознаки, які характеризують почерк по ступеню та характеру сформованості письмово-рухового навику, руху по структурі-виконуються без суттєвих змін, стійко. З огляду на викладене, експерт дійшов висновку, що наданий порівняльний матеріал за об`ємом та якістю достатній для науково-обгрунтованого висновку експерта, за результатами дослідження якого склав висновок. ( т.2 а.с. 136), в іншому випадку експертом було би надіслано клопотання про надання додаткових матеріалів для виконання експертизи.

Суд зазначає, що у висновку експертом надані однозначні вичерпні відповіді на порушені питання, неузгодженості між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи не вбачається.

Таким чином, суд не вбачає підстав для визнання висновку експерта № 2629-23 за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи від 12.01.2024 року недопустимим, оскільки відсутні сумніви походження даного доказу, його надійності, повноти та достовірності.

Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні кожного отриманого у справі доказу зокрема, та належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що стороною позивача доведено належними, допустимими та достатніми доказами ті обставини, що Додаткова угода до Договору позики № 02/10/20-1 від 02.10.2020 від 02.09.2022 року та Розписка від 02.09.2022 року позивачем не підписувались, а отже не могли відповідати її внутрішній волі.

Оскільки судом встановлено, що позивачем не підписувалось Додаткової угоди та Розписки, тому цей правочин є нікчемним. Даний висновок узгоджується із правовою позицією викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі №145/2047/16-ц. Отже, нікчемний правочин не тягне правових наслідків у вигляді обов`язку, встановленого змістом Додаткової угоди та Розписки.

Дана позиція узгоджується з висновком, висловленим у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2024 року у справі № 204/8017/17, згідно з яким відсутність підпису (чи його підроблення) сторони правочину, щодо якого передбачена обов`язкова письмова форма, за загальним правилом не свідчить про недійсність цього правочину, а вказує на дефект його форми та за відсутності підтвердження волевиявлення сторони на його укладення свідчить про неукладеність такого правочину. Тобто йдеться не про дефект волевиявлення сторони, а про його цілковиту відсутність. Таким чином, неукладеність договору у зв`язку з недотриманням встановленої для нього законом обов`язкової письмової форми, зокрема й щодо його підписання, повинна насамперед корелюватися з відсутністю у сторони правочину будь-якого волевиявлення на його укладення, тобто якщо особа фактично не є учасником договірних правовідносин, про що, зокрема, може свідчити факт непідписання договору цією особою чи підписання його від імені сторони іншою неуповноваженою особою (підроблення підпису).

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 16 червня 2020 року у справі №145/2047/16-ц, у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення. Тому у позові потрібно відмовити саме з підстав обрання позивачем неефективного способу захисту.

Дана позиція узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у Постанові ВП ВС від 10.04.2019 у справі № 463/5896/14-ц, про те, якщо правочин є нікчемним, то позовна вимога про визнання його недійсним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача.

Таким чином суд дійшов висновку, що у задоволенні вимог позивача про визнання недійсними додаткової угоди до Договору позики № 02/10/20-1 від 02.10.2020 від 02.09.2022 року та розписки від 02.09.2022 року слід відмовити з підстав обрання позивачем неефективного способу захисту.

Щодо вимоги про визнання Договору позики №02/10/20-1 від 02.10.2020 року недійсним суд зазначає наступне.

Позивач стверджувала, що підписала Договір позики № 02/10/20-1 від 02.10.2020 року, однак її умисно було введено в оману відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_1 під час підписання Договору позики шляхом повідомлення неправдивої інформації, яка вплинула на укладення правочину, грошові кошти нею не отримувались, а отже вона вчинила правочин під впливом обману.

На підтвердження своїх доводів заявила клопотання про призначення судово-психологічної експертизи із застосуванням спеціального технічного пристрою - комп`ютерного поліграфа, яке судом було задоволено.

У Постанові Верховного Суду від 29 листопада 2023 року у справі № 589/4601/21 (провадження № 61-13788св23) Верховний Суд виснував, що висновок експерта (зокрема, за результатами проведення психологічної експертизи із застосуванням поліграфа) є рівноцінним засобом доказування у справі поряд з іншими письмовими, речовими й електронними доказами, а оцінка його як доказу здійснюється судом у сукупності з іншими залученими до справи доказами за загальним правилом ст. 89 ЦПК України. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 457/906/17, при перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з`ясувати: достатність поданих експертові об`єктів дослідження; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи.

Пунктом 6.8 Розділу VI Наказу Мінюсту від 08.10.1998 № 53/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 03.11.1998 за №705/3145 "Про затвердження Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень" (далі Інструкція № 53/5), з метою отримання орієнтувальної інформації можуть проводитися опитування із застосуванням спеціального технічного засобу комп`ютерного поліграфа.

З висновку експерта Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз № 2121-24 за результатами судової психологічної експертизи, проведеної із застосуванням спеціального технічного пристрою - комп`ютерного поліграфа від 28.10.2024 року вбачається, що для Бєлявської Н.О. під час підписання Договору позики № 02/10/20-1 від 02.10.2020 із ОСОБА_1 обставини справи були не реальними, а абстрактними та такими що не в повній мірі відповідають вчиненим діям; під час підписання Договору позики № 02/10/20-1 від 02.10.2020 із ОСОБА_1 ОСОБА_3 імовірно перебувала у психологічній залежності від ОСОБА_4 ; на час підписання розписки про отримання грошових коштів в борг від 02.09.2022 року ОСОБА_3 , з урахуванням обставин впливу з боку ОСОБА_4 на неї, методами психологічного впливу, не могла повною мірою усвідомлювати значення своїх дій, надавати їм оцінку та керувати ними; ОСОБА_3 , з урахуванням визначених обставин, не здатна була у повному обсязі та повною мірою усвідомлювати фактичний зміст власних дій та їх наслідки під час підписання Договору позики № 02/10/20-1 від 02.10.2020 із ОСОБА_1 ; ОСОБА_3 не могла повною мірою прогнозувати наслідки власних дій під час підписання Договору позики № 02/10/20-1 від 02.10.2020 із ОСОБА_1 ; психологічний вплив ОСОБА_4 суттєво змінив психоемоційний стан ОСОБА_3 та вольову регуляцію її поведінки під час підписання Договору позики №02/10/20-1 від 02.10.2020 із ОСОБА_1 ; ОСОБА_3 не могла повною мірою усвідомлено приймати рішення щодо підписання Договору позики № 02/10/20-1 від 02.10.2020 із ОСОБА_1 , адекватне ситуації, та повною мірою усвідомлено реалізувати його; за результатами психологічного дослідження із використанням комп`ютерного поліграфа значущих реакцій, які свідчать про те, що ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_1 та/або іншої особи грошові кошти під час укладання договору позики грошових коштів від 02.10.2020 року не виявлено; за результатами психологічного дослідження із використанням комп`ютерного ипграфа виявляються значущі реакції, які свідчать про те, що ОСОБА_3 підписала Договір позики № 02/10/20-1 від 02.10.2020 за проханням ОСОБА_4 ; за результатами психологічного дослідження із використанням комп`ютерного поліграфа значущих реакцій, які свідчать про те, що ОСОБА_3 зверталась до ОСОБА_1 про отримання у борг грошових коштів в розмірі 2 014 431,30 грн, що еквівалентно 50 487 доларам США не виявлено; за результатами, психологічного дослідження із використанням комп`ютерного поліграфа у ОСОБА_3 значущих реакцій, які свідчать про передачу їй ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі 2 014 431,30 грн, що еквівалентно 50 487 доларам США не виявлено ( т.4 а.с.18-44)

Аналізуючи та оцінюючи вищезазначений висновок за результатами проведення психологічної експертизи із застосуванням спеціального технічного пристрою - комп`ютерного поліграфа від 28.10.2024 року суд вважає його недостатнім доказом для підтвердження доводів позивача про введення її в оману відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_1 щодо суттєвих умов Договору позики та неотримання грошових коштів від позичальника, оскільки вважає його джерелом вірогідної інформації, орієнтовним визначенням уявлення досліджуваної особи про певні події.

Даний висновок може бути прийнятий судом лише як додатковий доказ в сукупності з іншими належними та допустимими доказами, які позивачем в ході судового розгляду не подавались.

Так, у дослідницькій частині висновку експерт зазначає, що з метою отримання відповіді на поставлені питання та забезпечення високого рівня ймовірнісної отриманих результатів та максимальної достовірності висновків дослідження включало групи завдань ( т.4 а.с.24); в цій же частині експерт зазначає з урахуванням таких індивідуально-психологічних властивостей підекспертної ....., згідно наданих нею показів .... можливо припустити, що обставини під час укладання договору позики ОСОБА_3 мали для підекспертної примусовий характер, були здійснені під психологічним впливом ( т.4 а.с.43).

Таким чином, суд зазначає, що даний висновок не може бути визнаний як абсолют певних показів, а є лише орієнтовним визначенням уявлення досліджуваної особи про певні події і може бути прийнятий лише як додатковий доказ в сукупності інших належних доказів.

Суд також звертає увагу на ті обставини, що задля забезпечення виконання умов Договору позики 02.10.2020 року між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_1 додатково укладався договір застави транспортного засобу позивача, який посвідчувався нотаріально; серед умов Договору позики було встановлення gps- трекеру на транспортний засіб та дотримання умов не вчинення будь-яких дій, які можуть призвести до порушення його роботи чи демонтажу; позивачем нотаріально надавалась генеральна довіреність на керування заставним транспортним засобом - однак ці додаткові дії відповідно умов Договору позики не викликали у неї негативної реакції, заперечень, будь-яких активних дій з її боку як при укладенні Договору позики та і протягом тривалого проміжку часу аж до подачі позову до суду.

Тлумачення статті 230 ЦК України свідчить, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення (абзац 2 частини першої статті 229 ЦК України).

Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину.

У постанові Верховного Суду України від 29 квітня 2014 року у справі № 3-11гс14 зроблено висновок, що «обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Виходячи із змісту зазначеної норми, правочин визнається вчиненим внаслідок обману у разі навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Суб`єктом введення в оману є сторона правочину як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю».

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 4 статті 12 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання недійсним Договору позики №02/10/20-1 від 02.10.2020 року є недоведеними, оскільки позивач не надала суду належних доказів на підтвердження своїх доводів, що вона вчинила цей правочин під впливом обману, наявності умислу з боку другої сторони правочину або через інших осіб за домовленістю з нею.

Таким чином, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні кожного отриманого у справі доказу, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що в заявленому позові слід відмовити.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 7, 12, 17, 18, 76, 141, 259, 263-265 ЦПК України, ст. 202,203, 204, 208, 230, 627,638,1046,1047 ЦК України, суд -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову представника позивача адвоката Гапонець Анни Антонівни, яка діє в інтересах ОСОБА_3 , до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , 3 особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Євтушок Ірина Олександрівна про визнання договору позики, додаткової угоди до договору позики та розписки недійсними - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складено 19 грудня 2024 року.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації : АДРЕСА_1 ;

Представник позивача: Гапонець Анна Антонівна, адреса місцезнаходження: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований АДРЕСА_3 ;

представник відповідача: Плачинда Костянтин Олександрович, адреса місцезнаходження: м. Київ, вул Дніпровська набережна 19-а /20;

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , остання відома адреса мешкання: АДРЕСА_1 ;

3 особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Євтушок Ірина Олександрівна , адреса місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул Січових Стрільців, 7/7.

Суддя Н.М. Рибкіна