КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,

суддів: Музичко С.Г., Олійника В.І.,

при секретарі Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Петрова Тетяна Миколаївна, про встановлення факту проживання однією сім`єю, як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу в фактичних шлюбних відносинах, зміну черговості одержання права на спадкування,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 02 липня 2024 року та на додаткове рішення Оболонського районного суду міста Києва від 17 липня 2024 року, ухвалених під головуванням судді Шролик І.С.,-

встановив:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду із названим позовом.

Позивач просила: встановити факт проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_1 однією сім`єю, як жінки та чоловіка, без реєстрації шлюбу в фактичних шлюбних відносинах з вересня 2016 року по 25 серпня 2023 року; змінити черговість одержання права на спадкування ОСОБА_1 , за померлим ОСОБА_3 , надавши їй права на спадкування разом зі спадкоємцем першої черги.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 та після його смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 фактично проживала із ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_1 .

Позивач зазначала, що близько 10 років проживала із ОСОБА_3 однією сім`ю, як чоловік та жінка.

Враховуючи положення ст. 1259 ЦК України ОСОБА_1 просила змінити черговість у спадкуванні та надати їй право на спадкування разом із донькою спадкодавця ОСОБА_2 .

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 02 липня 2024 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У липні2024 року представник ОСОБА_2 звернулася до суду іззаявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просиластягнути із ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 31 440 грн 00 коп.

Додатковим рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 17 липня 2024 року названу заяву задоволено частково.

Стягнутоіз ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничудопомогу в розмірі 15 000 грн 00 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить: рішення суду від 02 липня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог; додаткове рішення суду від 17 липня 2024 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 просить відмовити у задоволенні вимог апеляційної скарги.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник вимоги апеляційної скарги підтримали.

Представник ОСОБА_2 заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із доведеності спільного проживання позивача разом з ОСОБА_3 однією родиною не менш ніж п`ять років до дня смерті останнього, що надає позивачу право на спадкування в четверту чергу. Факт спільного проживання чоловіка і жінки не є достатнім доказом перебування у фактичних шлюбних відносинах та не є правовою підставою для зміни черговості спадкування.

Стягуючи із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у розмірі 15 000 грн 00 коп. суд першої інстанції виходив із складності справи, кількості судових засідань та обсягу матеріалів справи.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 . Причиною смерті в довідці від 28 серпня 2023 року зазначено вогнепальна травма голови з ручної вогнепальної зброї.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, в тому числі наквартиру АДРЕСА_1 .

До приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Петрової Т.М. із заявамипро прийняття спадщини звернулась ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва зареєстроване місце проживання ОСОБА_3 : АДРЕСА_1 .

З Витягу з реєстру територіальної громади від 19 грудня 2023 року встановлено, що зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 : АДРЕСА_3 .

Позивач зазначала, що відповідно до видаткової накладної від 10 лютого 2022 року ОСОБА_1 придбала ліжко за місцем доставки АДРЕСА_1.

Договір про надання електронних комунікаційних послуг від 24 травня 2017 року укладено між ТОВ «Індастріал медіа нетворк» та ОСОБА_3 щодо надання послуг за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно домедичної характеристики Військово-медичного управління СБУ від 22 березня 2024 року ОСОБА_3 за результатами поглибленого медичного огляду проведеного у 2023 році вставлено ІІІ групу здоров`я, 6 група фізичної підготовки. За станом здоров`я придатний до військової служби, до служби за графою 4, що зазначено в довідці ВЛК № 695.

Згідно до витягу з декларацій ОСОБА_3 , останній набув у власність 15 травня 2017 року квартиру АДРЕСА_1 . В декларації за 2020 рік в розділі 3 щодо об`єктів нерухомого майна, ОСОБА_3 зазначає колишню дружину ОСОБА_4 , як особу з якою спільно проживає проте не перебуває у шлюбі.

Відповідно до декларації з лікарем КНП «Центр первинної МСД № 1», місце фактичного проживання ОСОБА_1 зазначено АДРЕСА_1 .

Обгрунтовуючи позов, ОСОБА_1 зазначала, що вона була єдиною близькою людиною, яка підтримувала ОСОБА_3 . Вважає, що має усі законні підстави на спадкування за законом у першу чергу разом із дочкою ОСОБА_3 . Позивач зазначала, що з вересня 2016 року проживала разом з ОСОБА_3 у квартирі по АДРЕСА_1 .

За ч. ч. 1-2 ст. 3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно з ч. 1 ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до ст. ст. 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Статтею 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

У постанові Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16 зроблено висновок про те, що «обов`язковою умовою для визнання чоловіка та жінки такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. З урахуванням зазначеного, вирішуючи спір про поділ майна, необхідно як установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (ст. ст. 3, 74 СК України)».

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні подружжю. Таким чином, предметом доказування у справах про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.

Відповідно до ст. ст. 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Статтею 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

Так, відповідно до видаткової накладної від 10 лютого 2022 року ОСОБА_1 придбала ліжко за місцем АДРЕСА_1 .

Згідно до декларації з лікарем КНП «Центр первинної МСД № 1», місце фактичного проживання ОСОБА_1 зазначено АДРЕСА_1 .

Враховуючи пояснення допитаних свідків та долучені до матеріалів справи документи та фотографії, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо доведеності позивачем факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу із ОСОБА_3 не менш ніж п`ять років до дня смерті останнього.

Звертаючись до суду, ОСОБА_1 просила змінити черговість у спадкуванні та надати їй право на спадкування разом із донькою спадкодавця ОСОБА_2 , враховуючи положення ст. 1259 ЦК України.

Так, судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.

Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність таких юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.

Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п`яти зазначених обставин (постанови Верховного Суду від 18 лютого 2019 року у справі № 569/18047/17-ц (провадження № 61-40302св18), від 26 вересня 2019 року у справі № 521/6358/17 (провадження № 61-11757св19), від 09 жовтня 2019 року у справі №552/8452/17 (провадження №61-48561св18), від 27 травня 2020 року у справі № 755/8930/18 (провадження № 61-14692св18), від 01 червня 2020 року у справі № 431/5445/19 (провадження № 61-6789св20), від 18 червня 2020 року у справі № 565/1046/16-ц (провадження № 61-35423св18), від 27 серпня 2020 року у справі № 266/2391/16 (провадження № 61-1300св20), від 17 вересня 2020 року у справі № 755/14155/16-ц (провадження № 61-23350св19), від 02 грудня 2020 року у справі № 592/1045/18-ц (провадження № 61-820св20), від 01 березня 2021 року у справі № 233/5990/18 (провадження № 61-19232св19), від 17 березня 2021 року у справі № 200/12980/14 (провадження № 61-14159св19), від 22 квітня 2021 року у справі № 331/6453/18 (провадження № 61-380св21).

Відповідно до частини другої статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

За змістом наведеної норми при вирішенні питання про зміну черговості спадкування позивач повинен довести факт опікування, матеріального забезпечення спадкодавця протягом тривалого часу та перебування спадкодавця у безпорадному стані, тобто стані, обумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли особа не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

У Пленумі Верховного Суду України від 30.05. 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Належними доказами, які підтверджують безпорадний стан особи, є відповідні медичні (лікарські) документи, висновки судово-медичних експертів.

Так, відповідно до медичної довідки Військового-медичного клінічного центру від 06 січня 2022 року ОСОБА_3 встановлено діагноз: гіпертонічну хворобу ІІ ст., ІХС, дифузний кардіосклероз, СНІ ст., ЦВХ, ДЕП,ГЕРХ,Хронічний гастродеуденіт.

За медичною характеристикою Військово-медичного управління СБУ від 22 березня 2024 року ОСОБА_3 за результатами поглибленого медичного огляду проведеного у 2023 році вставлено ІІІ групу здоров`я, 6 група фізичної підготовки.

У справі, яка переглядається апеляційним судом, встановлено, що померлий ОСОБА_3 дійсно мав деякі хвороби, проте матеріали не містять та позивачем не надано належних, допустимих письмових (медичних) доказів (медичну довідку тощо) на підтвердження перебування спадкодавця у безпорадному стані.

ОСОБА_1 , всупереч вимогам ст. ст. 12, 81 ЦПК України не довела наявності юридичних фактів у їх сукупності для зміни в судовому порядку черговості спадкування.

Колегія судів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для зміни черговості у спадкуванні після померлого ОСОБА_3 .

Доводи апелянта про те, що вона тривалий час опікувалась спадкодавцем в силу стану здоров`я,колегія суддів відхиляє, оскільки зазначене не може бути достатньою обставиною для зміни черговості спадкування в розумінні ч. 2 ст. 1259 ЦК України.

Інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального або неправильне застосування норм процесуального права.

Так, у липні 2024 року представник ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просила стягнути ізОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 31 440грн 00 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 червня 2021 року у справі № 820/479/18 зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження витрат на правничу допомогу надано копію: договору про надання правової допомоги від 28 серпня 2023 року № 416; детального опису робіт (наданих послуг); рахунку на оплату № 4 від 11 березня 2024 року; рахунку на оплату № 16 від 03 липня 2024 року; платіжної інструкції від 11 березня 2024 року.

В детальному описі робіт (наданих послуг) зазначено:

- адвокатський запит інформації для громадян України;

- отримання документу з РАЦС;

- ознайомлення з матеріалами цивільної справи;

- вступ у електронну справу;

- забезпечення доказової бази;

- підготовка відзиву на позовну заяву;

- підготовка заперечення на відповідь;

- підготовка процесуальних заяв та клопотань;

- подання документів через систему «Електронний суд»;

- підготовка до допиту свідків;

- судове засідання.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

З урахуванням критеріїв співмірності складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з конкретних обставин даної справи, колегія суддів вважає, що зазначені представником ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в розмірі 31 440 грн 00 коп. є завищеними та не достатньо обґрунтованими.

Відтак, з огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу у розмірі 15 000 грн 00 коп.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що судом при вирішенні спору були порушені норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 02 липня 2024 року та додаткове рішення суду від 17 липня 2024 року ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для їх скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 02 липня 2024 року залишити без змін.

Додаткове рішення Оболонського районного суду міста Києва від 17 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст складено 18 грудня 2024 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов

Судді: С.Г. Музичко

В.І. Олійник