Номер провадження: 22-ц/813/2915/24
Справа № 509/644/23
Головуючий у першій інстанції Гандзій Д.М.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Лозко Ю.П.

суддів: Кострицького В.В., Карташова О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Пересипка Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 вересня 2023 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини,

встановив:

21 лютого 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним вище позовом, у якому просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно у розмірі 1/4 частини її заробітку (доходу) починаючи з дня звернення до суду і до досягнення сином повноліття - ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позов обґрунтовано тим, що сторони з 03 листопада 2007 року по 17 грудня 2012 року перебували у зареєстрованому шлюбі, і від цього шлюбу мають неповнолітню дитину, сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з позивачем, перебуває на його утриманні.

Відповідачка з березня 2012 року проживає окремо, добровільно не надає позивачу коштів на утримання сина ОСОБА_4 , на час подання цього позову ОСОБА_2 створила нову сім`ю з іншим чоловіком.

Заочним рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 01 лютого 2019 року місце проживання неповнолітньої дитини сторін визначено разом з позивачем.

Рішенням Овідіопольського райсуду Одеської області від 28 лютого 2018 року, яке набрало законної сили 02 квітня 2018 року ОСОБА_5 визнано такою, що втратила право користування житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 та зобов?язано посадових осіб Миколаївської сільради Овідіопольського району Одеської області зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_5 по вказаній адресі.

Отже, на день звернення ОСОБА_1 із цим позовом дитина сторін постійно проживає разом з позивачем (батьком).

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 вересня 2023 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка є матір?ю-одиначкою, яка не працює, не має будь якого доходу, перебуває на обліку у центрі зайнятості населення, проживає разом зі своєю малолітньою дитиною у своїх батьків, будь-якого нерухомого чи рухомого майна у власності не має, окрім соціальної допомоги від держави на утримання малолітньої дитини, як одинокій матері щомісячно у розмірі 2600 грн, у відповідачки відсутні, на відміну від позивача, який є заможною людиною зі стабільним заробітком та доходом.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 вересня 2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позов, посилаючись на те, що висновки суд про відмову в задоволенні його позову з підстав наведених в оскаржуваному рішенні є помилковими, і не відповідають обставинам справи. Зазначення судом щодо зловживання ним довірою відповідачки та взяття на себе обов`язку утримувати їхню дитину самостійно до досягнення сином повноліття є безпідставними.

Щодо посилань суду стосовно неспроможності відповідачки сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини в якості підстав для відмови в задоволенні позову скаржник зауважує, що матеріальне становище ОСОБА_2 покликане відсутністю її працевлаштування, і може мати значення лише при визначенні розміру аліментів, водночас не звільняє останню від обов`язку утримувати неповнолітнього сина.

01 грудня 2023 року через систему Електронний суд ОСОБА_2 , від імені якої діє представник адвокат Шепель В.С., подала до суду відзив на апеляційну скаргу, у якому посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, і законність оскаржуваного рішення просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

У судовому засіданні скаржниця та її представник адвокат Шепель В.С. підтримали вимоги апеляційної скарги.

Позивач будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи до суду не з`явився, що відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення скаржниці та її представника за доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з огляду на таке.

Відповідно до приписів статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Вказаним вимогам рішення суду не відповідає.

Судом встановлено такі обставини.

Сторони з 03 листопада 2007 року по 17 грудня 2012 року перебували у зареєстрованому шлюбі, мають неповнолітню дитину, сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який постійно проживає з позивачем, перебуває на його утриманні.

Відповідачка з березня 2012 року проживає окремо, є працездатною особою, участі в утриманні неповнолітнього сина не приймає.

Заочним рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 01 лютого 2019 року визначено місце проживання неповнолітньої дитини сторін разом з батьком позивачем ОСОБА_1 .

Відповідачка ОСОБА_2 з 30 червня 2022 року зареєстрована, як безробітна особа (а.с.63), проживає разом із малолітнім сином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.61), у своїх батьків за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.58,59).

Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина ( ст. 181 СК України). Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом ( ч.1 ст. 183 СК України).

Обставини, які суд повинен врахувати при визначенні розміру аліментів, передбачені ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України. Ці обставини стосуються як дитини, так і платника аліментів: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом частини 2 зазначеної статті розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Положеннями ст. 1 Закону України "Про прожитковий мінімум" поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатня для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

В силу статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Колегія суддів вважає безпідставними та хибними посилання суду першої інстанції як на встановлені у справі обставини щодо порушення прав відповідачки, як матері неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із зазначенням про домовленість сторін у письмовій формі, стосовно взятих позивачем на себе зобов`язань та гарантій перед відповідачко виховувати та утримувати їхнього неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Дійсно, відповідно до ст. 9, ч.1 ст. 181 СК України подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім`ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

Водночас, з розписки, що міститься у матеріалах справи убачається, що позивач ОСОБА_1 взяв на себе зобов`язання самостійно утримувати спільну з ОСОБА_2 дитину сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , лише на період перебування відповідачки за кордоном, тож звернення ОСОБА_2 із цим позовом про стягнення з відповідачки на його користь аліментів на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_4 не суперечать досягнутим раніше між сторонами домовленостям.

Оцінка ж судом дій позивача як батька дитини сторін щодо його звернення із позовом про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим будинком, що належить ОСОБА_1 на праві власності, як і ухвалення судом відповідного рішення виходить за межі предмета доказування у цій справі про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання сина.

Колегія суддів вважає також безпідставними і посилання суду про порушення позивачем прав відповідачки, зокрема, його зверненням до суду з позовом про визначення постійного місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки це є правом позивача, а ухвалене Овідіопольським районним судом Одеської області рішення від 01 лютого 2019 року, за результатами розгляду справи за його позовом, відповідачкою ОСОБА_2 не оскаржувалося.

Стосовно посилань суду на обставини про неспроможність відповідачки надавати позивачу матеріальну допомогу на утримання їхнього неповнолітнього сина, які суд вважав встановленими, колегія суддів зауважує про таке.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.

Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суд від 02 жовтня 2019 року у справі № 522/16724/16-ц.

Обставин щодо не можливості надавати матеріальну допомогу на неповнолітнього сина, якими заперечується позовні вимоги, відповідачкою не доведено.

Щодо посилань ОСОБА_2 на те, що вона є матір`ю одиначкою малолітньої дитини ОСОБА_6 , на які суд першої інстанції послався, як на доведені матеріалами справи обставини, колегія суддів зауважує, що такі, попри протилежні посилання суду в оскаржуваному рішенні, не підтверджені жодними доказами. Так, з наданого відповідачкою свідоцтва про народження ОСОБА_6 убачається, що його батьком є ОСОБА_7 , доказів усунення останнього від утримання дитини, у порушення ст. 76-81 ЦПК України, суду не надано.

Стосовно наданих відповідачкою витягів з державного реєстру фізичних осіб платників податків та Пенсійного фонду України, довідки з центру зайнятості, колегія суддів зауважує, що такі не доводять відсутність будь якого доходу у ОСОБА_2 .

Так, у довідці з державного реєстру фізичних осіб платників податків з центру зайнятості зазначено про відсутність у ОСОБА_2 доходів у четвертому кварталі 2022 року, проте у другій довідці вказано про нарахування останній у жовтні 2022 року 3 841,57 грн та у листопаді 2022 року 2 442,08 грн. Також, відповідачкою не надано суду інформації щодо наявних в неї банківських рахунків та руху коштів за ними, а також реєстрації за нею нерухомого майна або відсутності такої.

Стосовно обставин на які посилається відповідачка заперечуючи проти позову, зокрема, що вона не працює, тому не має можливості надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітнього сина, апеляційний суд зауважує, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження її непрацездатності.

Отже відповідачка є працездатною особою, водночас добровільно не надає допомогу на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , який проживає разом із батьком позивачем ОСОБА_1 , хоча має таку можливість, і зобов`язана утримувати дитину до її повноліття.

Колегія суддів також погоджується із доводами апеляційної скарги про те, що висновок суду першої інстанції про матеріальний стан скаржника, який суд оцінив, як заможний, зводиться, у порушення ч.6 ст. 81 ЦПК України, до не підтверджених матеріалами справи припущень.

Виходячи із рівності прав та обов`язків обох батьків щодо дитини, які в однаковій мірі несуть тягар утримання дитини, тож відмова у задоволенні позову з підстав відсутності працевлаштування відповідачки колегія суддів вважає призвело до дисбалансу у обов`язках батьків щодо утримання дитини до її повноліття.

Крім того, колегія суддів приймає до уваги, що при стягненні аліментів за іншою процесуальною процедурою (видачі судового наказу), відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Таким чином, законодавець за вказаними правовідносинами визначив 1/3 частину заробітку платника аліментів із розрахунку на двох дітей.

Відтак, враховуючи доводи апеляційної скарги, та встановлені у справі обставини, зокрема, перебування на утриманні у відповідачки малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з урахуванням засад справедливості, добросовісності та розумності (ч. 9 ст. 7 СК України), вважає є підстави для часткового задоволення позову ОСОБА_1 та стягнення з відповідачки аліментів на користь позивача на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідачки щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, оскільки такий розмір аліментів буде необхідним та достатнім, і буде відповідати достатньому життєвому рівню самого платника аліментів.

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 30).

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.4 ч.1, ч. ч.2 ст. 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається зокрема, застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Підсумовуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що з вказаних вище підстав апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та стягнення з відповідачки на користь позивача аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття - ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог

Статтею 134 ЦПК України встановлено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Зважаючи на висновки до яких дійшов апеляційний суд, при цьому позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позовної заяви до суду, на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України Про судовий збір (від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів), а тому колегія суддів вважає, що судовий збір, що підлягав сплаті за подання позовної заяви (1 073,60 грн), та апеляційної скарги (1 610, 40 грн), підлягає стягненню з відповідачки в користь держави (у відповідності до ч.6 ст.141 ЦПК України).

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 вересня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) аліменти на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття - ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір, що підлягав сплаті за подання позовною заяви у розмірі 1073,60 грн та судовий збір, що підлягав сплаті за подання апеляційної скарги у розмірі 1 610,40 грн.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст постанови складено 15 квітня 2024 року.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: В.В. Кострицький

О.Ю. Карташов