Провадження № 2/366/554/24
У Х В А Л А

Іменем УКРАЇНИ

13 червня 2024 року смт Іванків

Суддя Іванківського районного суду Київської області Корчков А.А., розглянувши матеріали цивільної справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління та житлової експлуатації «Новосервіс», в особі представника, адвоката Бабури Олесі Петрівни, до ОСОБА_1 (що діє в інтересах неповнолітнього сина, ОСОБА_2 ),

ВСТАНОВИВ:

16.04.2024 позивач звернувся до Печерського районного суду міста Києва з вищевказаним позовом.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 19.04.2024 матеріали цивільної справи № 757/17131/24-ц за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління та житлової експлуатації «Новосервіс», в особі представника, адвоката Бабури Олесі Петрівни, до ОСОБА_1 (що діє в інтересах неповнолітнього сина, ОСОБА_2 ) передано за підсудністю до Іванківського районного суду Київської області з підстав, що відповідач, ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

07.06.2024 матеріали зазначеної цивільної справи надійшли до Іванківського районного суду Київської області.

Відповідно до протоколу авторозподілу судової справи між суддями від 07.06.2024, головуючим суддею визначено суддю Корчкова А.А.

Суддя, отримавши позовну заяву, перевіряє її відповідність вимогам статей 175, 177 ЦПК України, а також чи не мають місце випадки, коли позовну заяву необхідно повернути, відмовити у відкритті провадження.

Перевіривши позовну заяву та додані до неї документи, приходжу до висновку, що позовна заява направлена до Іванківського районного суду Київської області з порушенням правил виключної підсудності, встановлених ЦПК України, виходячи з наступного.

Згідно із частиною 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Як визначено частиною 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом частини 1 статті 378 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Передаючи справу на розгляд до Іванківського районного суду Київської області, Печерський районний суд міста Києва виходив з того, що відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Тому, враховуючи що зареєстроване місце проживання відповідача знаходиться поза межами території на яку поширюється юрисдикція (підсудність) Печерського районного суду міста Києва, суд вважав, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню загальні правила підсудності.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за надані послуги з обслуговування будинку та прибудинкової території, комунальних та додаткових послуг за адресою АДРЕСА_2 .

З долучених до матеріалів справи документів, а саме: договору про надання послуг № 205-041/2 від 19.10.2020 /а.с.11-17/, Договору дарування квартири від 17.10.2020 /а.с.22/, Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 228483275 від 17.10.2020, /а.с.21/ вбачається, що власником приміщення, а саме квартири АДРЕСА_3 є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від імені якого діє законний представник, мати, ОСОБА_1 (відповідач у справі).

З відповіді з Єдиного демографічного реєстру № 547210 від 17.04.2024, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.76/.

Однак, визначення підсудності за зареєстрованим місцем проживання у цьому конкретному випадку є порушенням правил виключної підсудності з огляду на наступне.

З матеріалів справи встановлено, що заборгованість відповідача за надані послуги з обслуговування будинку та прибудинкової території комунальних та додаткових послуг виникла за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Статтями 27, 28, 30 ЦПК України врегульовано питання загальної територіальної підсудності за місцем проживання (місцезнаходженням) відповідача, підсудності справ за вибором позивача та виключної підсудності.

За загальним правилом територіальної підсудності, яке закріплене в ч.ч. 1, 2 ст. 27 ЦПК України передбачено, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Виняток із вказаного правила становить альтернативна підсудність (стаття 28 ЦПК України) та виключна підсудність (стаття 30 ЦПК України).

Згідно з частиною 1 статті 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст.263 ЦПК України).

Відповідно до п. п. 41, 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність (стаття 114 ЦПК, в чинній редакції - ст. 30 ЦПК України), є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально. У разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об`єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (в чинній редакції ст. 30 ЦПК України). Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Таким чином, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно. З урахуванням наведеного, позов про стягнення заборгованості за надання послуг з утримання нерухомого майна має пред`являтися за місцем знаходження цього майна, за правилами виключної підсудності (постанови Верховного Суду від 10 квітня 2019 року по справі № 638/1988/17 (провадження № 61-30812св18), від 04 березня 2020 року по справі № 757/91/19-ц (провадження № 61-19591св19).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 лютого 2021 року у справі № 911/2390/18 зазначила, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення.

Таким чином, виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, тобто спір може стосуватися як правового статусу нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

Отже, позови що виникають з приводу нерухомого майна - це позови, пов`язані з нерухомим майном, нерухомістю, нерухомою річчю, а тому усі позови, у спорах, які є наслідком правовідносин, пов`язаних з обігом нерухомого майна, повинні бути пред`явлені до суду за місцем знаходження цього майна.

Спір про право, який виник з приводу надання житлово-комунальних послуг щодо обслуговування житлового будинку (квартири), є спором з приводу нерухомого майна.

Аналогічна правова позиція Верховного Суду викладена у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 638/1988/17 про те, що позов про стягнення заборгованості за надання послуг з утримання нерухомого майна має пред`являтися за місцем знаходження майна, за правилами виключної підсудності.

При цьому суд, встановлений законом (законний суд), є необхідним інституційним елементом справедливого правосуддя в тому розумінні, яке цьому поняттю надає стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Лише такий суд, керуючись правовими засадами та за встановленою законом процедурою, є компетентним здійснювати правосуддя.

Відповідний правовий висновок висловлений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі №125/1267/16-ц.

Як вбачається з матеріалів заяви, позивач просить стягнути заборгованість за надані послуги з обслуговування будинку та прибудинкової території комунальних та додаткових послуг, яка виникла за адресою: АДРЕСА_2 , що знаходиться на території Печерського району міста Києва, тому, враховуючи викладене, розгляд зазначеної справи відноситься до підсудності Печерського районного суду міста Києва.

У даному випадку підлягають застосуванню правила виключної підсудності за ч. 1 ст. 30 ЦПК України, загальні правила підсудності за ч. 1 ст. 27 ЦПК України не підлягають застосуванню, оскільки розгляд справи з порушенням правил виключної підсудності є порушення норм процесуального права, навіть за умови, що спори про підсудність не допускаються.

Верховний Суд у Постанові від 10.10.2019 в справі №61-14226св19 вказав на те, що у разі конкуренції правил підсудності мають застосовуватись правила виключної підсудності.

Відповідно до ч. 9 ст. 187 ЦПК України, якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч.1ст. 31 ЦПК України передбачено, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що дана справа не підсудна Іванківському районному суду Київської області, тому її необхідно передати за підсудністю до Печерського районного суду міста Києва.

Керуючись статтями 4, 5, 10, 19, 30, 31, 187, 260, 261, 352-355 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Цивільну справу № 757/17131/24-ц за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління та житлової експлуатації «Новосервіс», в особі представника, адвоката Бабури Олесі Петрівни, до ОСОБА_1 (що діє в інтересах неповнолітнього сина, ОСОБА_2 ) направити за підсудністю до Печерського районного суду міста Києва (вул. Володимирська, 15, м. Київ, 01601).

Копію ухвали направити позивачу до відома.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її винесення шляхом подання апеляційної скарги, а у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання її копії.

Суддя Анатолій КОРЧКОВ