Справа № 462/7564/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

12 грудня 2024 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді Колодяжного С.Ю.

з участю секретаря судового засідання Чайко А.В.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

встановив:

ОСОБА_2 27.09.2024 року звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житлом у квартирі АДРЕСА_1 .

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що дане житло не приватизоване, він зареєстрований в такому з 11.10.1988 року. Згідно рішення виконкому Залізничної райради народних депутатів №472 від 11.10.1988 року він являється наймачем даної квартири. У квартирі окрім нього зареєстровані також відповідачі його донька ОСОБА_3 та внук ОСОБА_4 .Зазначив, що відповідачі понад 6 місяців не проживають за місцем реєстрації, обов`язків по утриманню квартири та оплаті комунальних послуг не несуть. Вважає, що за таких обставин реєстрація відповідачів в даній квартирі порушує його права, тому з підстав, передбачених ст.71 ЖК України просить визнати ОСОБА_3 , ОСОБА_4 такими, що втратили право користування вказаною квартирою.

Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 12.11.2024 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачам встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії такої ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала, посилаючись на мотиви такого, який просить задовольнити.

Відповідачі, які належним чином були повідомлені про час, день та місце розгляду, в судове засідання не з`явилися, відзиву, заяви про розгляд справи за їх відсутності не подали і про причини своєї неявки суд не повідомили.

Відповідно до ч.2 ст.281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими главою 11 Заочний розгляд справи.

За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень представника позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.1, 2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зі змісту ст.76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність достатності.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 не приватизована та перебуває в комунальній власності територіальної громади м.Львова.

Згідно довідки ЛКП «Левандівка» №713 від 07.08.2024 року (а.с.27) в даній квартирі зареєстровано десятеро осіб: позивач ОСОБА_2 , його донька ОСОБА_5 , його син ОСОБА_6 , його внуки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , його невістка ОСОБА_1 , та відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Рішенням виконкому Залізничної райради народних депутатів №472 від 11.10.1988 року визнано ОСОБА_2 наймачем квартири АДРЕСА_1 та вирішено укласти з ним договір житлового найму цього жилого приміщення (а.с.28).

Згідно архівної довідки архівного відділу Львівської міської ради №18784 від 15.02.2024 року вулицю Нестерова перейменовано на вул.М.Каганця на підставі рішення виконкому Львівської міської ради №336 від 29.08.1991 року «Про перейменування вулиць і площ в м.Львові» (а.с.35).

Також встановлено, що відповідачі з 2008 року у вказаній квартирі не проживають, в такій навіть не з`являються, жодних речей відповідачів у цьому житлі немає. Наведене стверджується поясненням представника позивача, яка підтвердила обставини того, що відповідачі з 2018 року в спірній квартирі не проживають, а також актами ЛКП «Левандівка» №48 від 20.03.2024 року, №100 від 31.05.2024 року, та №169 від 02.08.2024 року (а.с.29, 30, 31).

Суд приймає до уваги доводи представника позивача, що позивач несе витрати на утримання квартири АДРЕСА_1 самостійно, без участі відповідачів, оскільки це підтверджується копіями наданих платіжних інструкцій (а.с. 32-34).

Суду не надано доказів на спростування повідомлених позивачем обставин того, що відповідачам ніхто і ніколи не чинив перешкод у користуванні спірним жилим приміщенням, однак, вони не користуються такими та не приймають участі в утриманні житла протягом вказаного періоду часу.

Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно з ч.4 ст.9ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Нормою, яка встановлює порядок визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є ст.72 ЖК УРСР, у ст.71 ЖК УРСР передбачені підстави збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами.

Стаття 71 ЖК УРСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Також жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім?ї понад шість місяців, зокрема, у випадку тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи.

Відповідно до ст.72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності.

При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.

У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК УРСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На підтвердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Судом встановлено відсутність відповідачів у квартирі АДРЕСА_1 з 2008 року, що доведено позивачем.

Виходячи з наведеного та враховуючи, що відповідачі відсутні за місцем своєї реєстрації на АДРЕСА_2 і не проживають в цьому житлі понад шість місяців, в судовому засіданні не встановлено поважності причини їх відсутності чи наявності домовленості між ними і позивачем чи власником житла щодо порядку користування квартирою, тому ОСОБА_3 , ОСОБА_4 слід визнати такими, що втратили право користування житлом квартирою на АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідачів підлягає стягненню на користь позивача по 605,60 (1211,20:2) грн. понесених судових витрат зі сплати судового збору (а.с.11).

Керуючись ст.12, 13, 81, 89, 141, 258-259, 264-265, 274, 279, 280-281 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути із ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 по605,60 грн. понесених судових витрат зі сплати судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складання повного судового рішення.

Відповідачі, яким повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Позивач, якому повне рішення суду не було вручено в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання якого зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 ;

відповідачі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання якої зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 ;

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання якого зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 16.12.2024 року.

Суддя (підпис)

З оригіналом згідно.

Суддя: С.Ю. Колодяжний