Справа №760/8349/23 2-др/760/69/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

додаткове

11 квітня 2024 року м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Ішуніної Л. М.,

за участю секретаря судового засідання Отруби В. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Голиці Тетяни Іванівни та заяву представника відповідача Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» - адвоката Клименка Артема Ростиславовича про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт», про визнання незаконним наказу про призупинення дії трудового договору, поновлення дії трудового договору, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Солом`янського районного суду міста Києва перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» (далі - ДК «Укрспецекспорт»), про визнання незаконним наказу про призупинення дії трудового договору, поновлення дії трудового договору, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 12 березня 2024 року позов задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» від 27 квітня 2022 року № 39к в частині призупинення дії трудового договору з 28 квітня 2022 року з ОСОБА_1 . Стягнуто з Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 28 квітня 2022 року по 06 лютого 2023 року та компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку в загальній сумі 384 927,73 гривень без вирахування податків та зборів. Стягнуто з Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 073,60 гривень. В іншій частині позову відмовлено.

18 березня 2024 року до суду надійшла заява Голиці Т. І. , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , про ухвалення додаткового рішення, в якій остання просила ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з ДК «Укрспецекспорт» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 111 985,55 грн.

Мотивуючи подану заяву, зазначає, що у позові було наведено попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які на той момент становили 29 000 грн, протягом 5 днів після ухвалення рішення в порядку частини востмої статті 141 ЦПК України ОСОБА_1 було подно клопотання про приєднання доказів до маетріалів справи, які підтверджують ним понесення судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 111 985,55 грн. Даними доказами підтверджується, що 31 січня 2023 року, 12 грудня 2023 року, 22 лютого 2024 року та 12 березня 2024 року ОСОБА_1 Є, відповідно до договору про надання правової допомоги від 24 січня 2023 року № 4/цс, було оплачено надану йому професійну правничу допомогу у справі № 760/8349/23, шляхом переказу 35 000 грн на рахунок Адвокатського бюро «Івана Хомича». Правнича допомога за пунктом 4.2 договору в сумі 76 985,55 грн сплачується ОСОБА_1 в строк протягом 5 робочих днів з дня отримання останнім стягнених сум заробітної плати.

Враховуючи, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартість підлягають розподілу незалежно від того чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено, стороною позивача підтверджено належними доказами обсяг витрат, представник просила заяву задовольнити.

19 березня 2024 року до суду надійшла заява представника відповідача про судові витрати, в якій він зазначає, що 07 серпня 2023 року ним було подано заяву про те, що докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу будуть надані протягом 5 днів після ухвалення рішення суду. Так, відповідно до договору за надану професійну правничу (правову) допомогу відповідач сплатив Адвокатському об`єднанню «Клименко і Партнери» гонорар у розмірі 54 268,20 грн, на підтвердження чого надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, тому просив ухвалити додаткове рішення про розподіл судових витрат.

11 квітня 2024 року до суду надішли заперечення представника відповідача проти заяви сторони позивача про ухвалення додаткового рішення, клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, заперечення проти клопотання позивача про приєднання доказів понесення судових витрат, в яких зазначив, що розмір витрат в сумі 111 985,55 грн є неспівмірним із часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) та обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Так, з поданих позивачем до суду договору та акта, погодинна вартість правової допомоги, що надається адвокатом Голицею Т. І. становить 1 000 грн за 1 год., адвокатом фактично відпрацьовано 35 годин та на суму 35 000 грн підписаний акт приймання-передачі наданої правничої допомоги. Водночас, у разі розподілу між сторонами, передбаченого пунктом 4.2 договору про надання правової допомоги між Адвокатським бюро «Івана Хомича» та позивачем «гонорару успіху» погодинна вартість правової допомоги, що надається адвокатом Голицею Т. І. складатиме 3 199,59 грн, що є явно неспівмірним із обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт і ринковою вартістю послуг адвоката.

Крім того, розмір витрат в сумі 111 985,55 грн є неспівмірним з ціною позову, оскільки становить 30% ціни позову, що є очевидно надмірними, зважаючи на незначну складність справи та незначну кількість витраченого адвокатом Голицею Т. І. часу.

Зазначив, що заявлена в заяві про ухвалення додаткового рішення сума витрат значно перевищує, визначений позивачем попередній (орієнтовний) розмір витрат.

Також, пунктом 4.2 договору, укладеного між позивачем та Адвокатським бюро, визначено, що нарахування «гонорару успіху» здійснюється в розмірі 20% від стягнених сум заробітної плати, які будуть фактично виплачені клієнту на виконання рішення суду, яким буде задоволено позов клієнта, в строк протягом 5 робочих днів з дня отримання клієнтом стягнених сум заробітної плати. На даний момент рішення суду ще не набрало законної сили і жодних виплат на його підставі не відбувалося, тобто строку виконання зобов`язань щодо оплати передбаченої пунктом 4.2 правничої допомоги ще не наступив.

Окрім того, звернув увагу, що позивачем не було зроблено заяви про надання доказів на підтвердження витрат на професійну правничу (правову) допомогу до закінчення судових дебатів, тому позивач повинен був подати відповідні докази на стадії судового розгляду, а не після ухвалення рішення, у зв`язку з чим, заява підлягає залишенню без розгляду.

11 квітня 2024 року до суду надійшли заперечення сторони позивача щодо заяви відповідача про судові витрати, в яких представник зазначила, що рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 12 березня 2024 року судом фактично здійснено задоволення позовних вимог у повному обсязі, оскільки часткове задоволення пов`язане із тим, що відсутня необхідність у поновленні дії трудового договору, який був призупинений, у зв`язку з тим, що позивача звільнено, тому відновлення дії трудового договору жодним чином не вплинуло б на відновлення порушених прав позивача. Зазначає, що порушені права позивача були повністю відновлені рішенням суду від 12 березня 2024 року. Вважає, що стягнення судових витрат з позивача як сторони, яка виграла судовий спір є абсолютно несправедливим та підстави для стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу відсутні, оскільки відповідач не намагався вирішити спір у досудовому порядку, будь-яких дій щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи не вчиняв, свою позицію у справі під час судового розгляду обґрунтовував відсутністю підстав для задоволення позову та вказував на законність виданого ним наказу про призупинення дії трудового договору з позивачем. Крім того, згідно з положеннями частини дев`ятої статті 141 ЦПК України якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Також, представник позивача зазначила, що заявлений відповідачем розмір витрат на правничу допомогу не відповідає критеріям обґрунтованості та пропорційності до предмета спору, з урахуванням характеру спору та складності справи, відповідачем не було вчинено будь-яких юридично значущих дій, які мали вплив на розгляд судової справи, тому є всі підстави для зменшення розміру витрат, які підлягають стягненню з позивача. Окрім того, до витрат відповідача включено участь адвоката в судових засіданнях, які не відбулись та відповідно, які не підлягають відшкодуванню стороні відповідача.

12 квітня 2024 року представником відповідача подано до суду заяву щодо заперечення позивача, в якій зазначив, що твердження представника позивача про фактичне задоволення судом позову в повному обсязі не відповідає дійсності, оскільки судом позов задоволено частково, тому судові витрати мають бути покладені на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Крім того, позивач зі свого боку також не намагався вирішити спір у досудовому порядку і будь-яких дій щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи не вживав, та не зрозуміло чому позивач вважає мирне врегулювання спору виключно обов`язком однієї сторони.

Також, вказав, що рівень оплати праці та кількість витрачених годин в представників обох сторін майже ідентичні, що спростовує твердження позивача про непропорційність розміру витрат сторони відповідача до предмета спору та складності справи. Представником відповідача було зібрано та подано до суду великий обсяг письмових документів, сформульовано правову позицію, підготовлено та подано до суду заяви по суті справи (відзив та заперечення), а також 15 інших процесуальних документів, викликано та допитано в судовому засіданні свідка. Прийняте судом рішення на користь однієї зі сторін спору не може свідчити про те, що представник іншої сторони неналежним чином виконував свої професійні обов`язки.

Окрім того, твердження представника позивача, що оскільки судові засідання 05 липня 2023 року та 27 листопада 2023 року не відбулися, то витрати за участь адвоката у них не підлягають відшкодуванню, суперечать умовам договору, укладеного з відповідачем, яким визначено, що робота адвоката оплачується також, якщо призначене судом засідання, для участі в якому прибув адвокат, не відбулось з причин незалежних від нього. У вказані засідання адвокат Клименко А. Р. прибув, але вони не відбулися з причин незалежних від нього.

Враховуючи наведене, просив відмовити в задоволенні заяви представника позивача про ухвалення додаткового рішення.

Сторони по справі в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомили, що не є перешкодою для розгляду даної заяви, у відповідності до вимог частини четвертої статті 270 ЦПК України.

Згідно з частиною другою статті 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Отже, оскільки учасники в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Вивчивши зміст поданих до суду заяв, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила чи має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Так, представник позивача у заяві про розгляд справи у її відсутність зазначила, що докази понесених позивачем судових витрат будуть подані до суду після ухвалення рішення відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України, та у встановлений законодавством 5?денний строк звернулася до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, до якої додала відповідні докази.

Представник відповідача 07 серпня 2023 року подав до суду заяву про судові витрати, в якій зазначив, що докази понесених відповідачем судових витрат будуть подані до суду після ухвалення рішення відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України, та у встановлений законодавством 5?денний строк звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, до якої додав відповідні докази.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої-третьої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У розумінні положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, провадження № 61-22131 св 19.

Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо).

Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Як вбачається з матеріалів заяви 24 січня 2023 року між Адвокатським бюро «Івана Хомича», від імені та в інтересах якого діє адвокат Голиця Т. І. та ОСОБА_1 був укладений договір про надання правової допомоги № 4/цс. Відповідно до пункту 1.1. договору клієнт доручає, а адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором. Адвокатське бюро на підставі звернення клієнта приймає на себе зобов`язання з надання правової допомоги та представляти у встановленому порядку інтереси клієнта у справі за позовом клієнта до Державної компанії «Укрспецекспорт» про визнання незаконним та скасування наказу про призупинення дії трудового договору з клієнтом та стягнення на користь клієнта заробітної плати за весь період, починаючи з 28 квітня 2022 року, стягнення моральної шкоди (пункт 2.1. договору). Пунктом 4.1. договору визначено, що за надання правової допомоги за цим договором клієнт сплачує адвокатському бюро суму в розмірі 20 000 грн в строк протягом 7 робочих днів з дня підписання договору. Клієнт також зобов`язується сплатити адвокатському бюро за надання правової допомоги за цим договором суму в розмірі 20% від стягнених сум заробітної плати, які будуть фактично виплачені клієнту на виконання рішення суду, яким буде задоволено позов клієнта, в строк протягом 5 робочих днів з дня отримання клієнтом стягнених сум заробітної плати (пункт 4.2 договору). Клієнт зобов`язується додатково сплачувати адвокатському бюро суму в розмірі 3 000 грн за участь адвоката в судовому засіданні по справі клієнта (пункт 4.3 договору). Відповідно до пункту 4.4 договору за результатами надання правової допомоги в повному обсязі згідно з умовам даного договору складається акт, що підписується представниками кожної зі сторін. В акті вказується обсяг наданої адвокатським бюро правової допомоги і її вартість.

З Акта приймання-передачі наданої правничої допомоги від 14 березня 2024 року за договором про надання правової допомоги від 24 січня 2023 року № 4/цс, підписаного між позивачем та адвокатським бюро «Івана Хомича», детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги у справі № 760/8349/23 вбачається, що позивачу було надано наступну правничу допомогу: первинний аналіз документів, наданих клієнтом щодо призупинення дії трудового з ним як працівником ДК «Укрспецекспорт», консультації з клієнтом щодо узгодження правової позиції - 3 год. - 3 000 грн; правова оцінка та аналіз судової практики - 2,5 год. - 2 500 грн; підготовка та подання адвокатських запитів до ДК «Укрспецекспорт» - 1,5 год. - 1 500 грн; написання позовної заяви - 7 год. - 7 000 грн; написання відповіді на відзив - 3 год. - 3 000 грн; написання письмових пояснень - 2 год. - 2 000 грн; написання клопотань по справі (про витребування доказів, про приєднання доказів до матеріалів справи) - 1 год. - 1 000 грн; участь адвоката в судовому засіданні 07 серпня 2023 року, 09 жовтня 2023 року, 18 січня 2024 року, 19 лютого 2024 року, 12 березня 2024 року - кожне засідання 3 000 грн; правнича допомога за пунктом 4.2 договору - 76 985,55 грн.

З наданих представником позивача рахунків-фактур № 1 від 31 січня 2023 року, № 23 від 20 грудня 2023 року, № 28 від 19 лютого 2024 року, № 31 від 12 березня 2024 року та платіжної інструкції № @2PL067132 від 31 січня 2023 року, № @2PL770969 від 21 грудня 2023 року, виписки з рахунку за період з 01 січня 2024 року по 15 березня 2024 року вбачається, що позивачем ОСОБА_1 було сплачено вартість наданої правничої допомоги за договором про надання правової допомоги № 4/цс від 24 січня 2023 року в сумі 35 000 грн.

Крім того, представник відповідача просив залишити без розгляду заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення, посилаючись на те, що її було подано з порушенням вимог частини восьмої статті 141 ЦПК України, проте як вже встановлено судом представником позивача було подано заяву до закінчення судових дебатів про те, що докази на підтвердження витрат на правничу допомогу будуть подані після ухвалення рішення та протягом п`яти днів з моменту його ухвалення подала відповідні докази, що свідчить про відсутність підстав для залишення заяви без розгляду.

Також, представник відповідача просив зменшити витрати на правничу допомогу, оскільки заявлена стороною позивача сума є неспівмірною зі складністю справи та обсягом виконаних робіт, не відповідає ціні позову та їх розмір значно перевищує орієнтований розрахунок, наведений у позові.

Згідно з пунктами 2 ,4 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує ,зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, а також дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

На необхідність врахування розумності розміру відшкодування судових витрат вказано у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії", у якому зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При визначенні суми відшкодування правничої допомоги суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

Про пропорційність і співмірність витрат йдеться і у Постанові Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19, відповідно до висновку якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

У постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2021 року у справі № 757/29103/20-ц (провадження № 61-11792св21) зазначено, що у разі підтвердження обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, обґрунтованості їх вартості, витрати за такі послуги підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України). Визначальним у цьому випадку є факт надання адвокатом правової допомоги у зв`язку із розглядом конкретної справи.

Проаналізувавши подані представником позивача договір про надання правової допомоги № 4/цс, акт приймання-передачі наданої правничої допомоги від 14 березня 2024 року, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги у справі № 760/8349/23, рахунки-фактури та платіжні інструкції, суд вважає, що сторона позивача довела понесення витрат на професійну правничу допомогу.

Разом з тим, пунктом 4.2 договору про надання правової допомоги, укладеного між позивачем та адвокатським бюро передбачено одноразову виплату за надання правової допомоги в розмірі 20%, що за своєю суттю є гонораром успіху адвоката.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) дійшла висновку про можливість існування «гонорару успіху» як форми оплати винагороди адвокату; визнала законність визначення між адвокатом та клієнтом у договорі про надання правової допомоги такого виду винагороди як «гонорар успіху».

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними.

Велика Палата Верховного Суду зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення між ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Так, пунктом 4.2 договору визначено, що вищевказану одноразову виплату позивач сплачує протягом 5 робочих днів з дня отримання клієнтом стягнених сум заробітної плати.

Враховуючи, що рішення суду не набрало законної сили, будь-які присуджені суми позивачеві ще не виплачувались, підстави для задоволення вимоги про стягнення одноразової виплати за правничу допомогу згідно з пунктом 4.2 договору про надання правової допомоги в сумі 76 985,55 грн, на даний момент, у суду відсутні.

Крім того, ураховуючи принцип пропорційності задоволених вимог при покладенні на сторін судових витрат та зважаючи на те, що з чотирьох пред`явлених позивачем позовних вимог, задоволено три, понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в сумі 35 000 грн підлягають частковому відшкодуванню у розмірі 3/4 від заявлених вимог, тобто на суму 26 250 грн.

Вищевказані витрати суд вважає співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, такими, що відповідають критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру.

Щодо посилання представника позивача на частину дев`яту статті 141 ЦПК України, якою передбачено, що якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору, то вони є безпідставними, оскільки вказана норма не може бути застосована у спірних правовідносинах та підлягає застосуванню коли під час судового розгляду стороною по справі вчиняються умисні недобросовісні та необґрунтовані дії, що підтверджується відповідними доказами.

Крім того, враховуючи часткове задоволення позову, відповідач також звернувся із заявою про відшкодування витрат на професійну правничу правову допомогу в сумі 54 268,20 грн.

На підтвердження понесених витрат в зазначеному вище розмірі подав до суду договір № 5/979/USE-13.3-43-Д/Г-23 про надання професійної правничої (правової) допомоги від 02 червня 2023 року, укладений між Адвокатським об`єднанням «Клименко і Партнери» в особі керуючого партнера Клименка А. Р. та ДК «Укрспецекспорт», відповідно до якого Об`єднання надає усіма законними методами та способами правову допомогу клієнту у судовій справі № 760/8349/23 за позовом ОСОБА_1 до клієнта, про визнання незаконним наказу про призупинення дії трудового договору, поновлення дії трудового договору, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, а клієнт зобов`язується сплатити Об`єднанню гонорар (винагороду) за надану правову допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених договором (пункт 1.1 договору). Відповідно до пункту 4.1 договору за надану професійну правничу (правову) допомогу клієнт сплачує об`єднанню гонорар у наступних розмірах та порядку: за представництво у суді першої інстанції: авансовий платіж - 30 000 грн; оплату судової роботи адвокаті об`єднання або залучених об`єднанням адвокатів в розмірі 3 000 грн за участь адвоката у кожному судовому засіданні у справі № 760/8349/23 або прибуття до суду для ознайомлення з матеріалами вказаної справи. Робота адвоката також оплачується, якщо призначене судом засідання, для участі у якому прибув адвокат, не відбулось з причин незалежних від адвоката, за умови, якщо суд чи клієнт не попередили адвоката про те, що таке засідання не відбудеться. Пунктом 4.4. договору встановлено, що окремо від оплати гонорару клієнт відшкодовує об`єднанню витрати, здійснені для надання правової допомоги за цим договором. До складу таких витрат входять поштові та інші фактичні витрати, пов`язані з розглядом справи № 760/8349/23. Надання правової допомоги за цим договором оформлюється двосторонніми актами наданих послуг та рахунками фактури для здійснення оплати (за потреби) (пункт 4.5 договору).

З наданого представником відповідача звіту про надану в суді першої інстанції професійну правничу (правову) допомогу за договором № 5/979/USE-13.3-43-Д/Г-23 від 02 червня 2023 року, акту № 7-106 від 14 березня 2024 року про надану в суді першої інстанції професійну правничу (правову) допомогу за договором № 5/979/USE-13.3-43-Д/Г-23 від 02 червня 2023 року вбачається, що об`єднанням надано відповідачеві наступну правничу допомогу при розгляду в суді першої інстанції справи № 760/8349/23: збір, опрацювання та аналіз доказів, пошук та аналіз судової практики, формування та узгодження із клієнтом правової позиції, організаційна робота, інтерв`ювання свідків, підготовка проектів процесуальних документів та адвокатських запитів - 30 000 грн; участь у 8 судових засіданнях (05 липня 2023 року, 07 серпня 2023 року, 09 жовтня 2023 року, 27 листопада 2023 року, 18 січня 2024 року, 19 лютого 2024 року, 12 березня 2024 року, засідання щодо судових витрат) - 24 000 грн; поштові витрати - 268,20 грн.

Сплата коштів в сумі 54 268,20 грн за договором № 5/979/USE-13.3-43-Д/Г-23 від 02 червня 2023 року підтверджується платіжними інструкціями № 1569 від 02 червня 2023 року та № 769 від 15 березня 2024 року.

Враховуючи вищевикладене, стороною відповідача належними доказами доведено понесені ним витрати на професійну (правничу) допомогу, тому з огляду на критерії співмірності зазначених витрат зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, реальності таких витрат та розумності їхнього розміру, принцип пропорційності задоволених вимог, беручи до уваги, що з чотирьох вимог, заявлених до відповідача, судом було відмовлено лише у задоволені однієї вимоги, витрати на правничу допомогу відповідачеві належить компенсувати лише в частині та стягнути 13 500 грн.

Водночас, відповідно до частини десятої статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Таким чином, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача різницю між судовими витратами на професійну правничу (правову) допомогу, що покладені на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог, що у загальному розмірі становить 12 750 грн.

Крім того, судом встановлено, що при ухваленні рішення питання про судові витрати не було вирішено у повному обсязі.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Частиною першою статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з частиною шостою статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи викладене, беручи до уваги, що позивач звільнений від сплати судового збору за вимогу про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», позов в цій частині задоволено в повному обсязі, підлягає стягненню з відповідача на користь держави сума судового збору, що становить 3 849,28 грн.

На підставі викладеного та керуючись статтями 133, 137, 141, 142, 258-261, 270, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяви задовольнити частково.

Ухвалити по цивільній справі № 760/8349/23 за позовом ОСОБА_1 до Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт», про визнання незаконним наказу про призупинення дії трудового договору, поновлення дії трудового договору, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, додаткове рішення.

Стягнути з Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» на користь ОСОБА_1 , понесені судові витрати в сумі 12 750 грн (дванадцять тисяч сімсот п`ятдесят гривень).

Стягнути з Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» на користь держави судовий збір в розмірі 3 849,28 грн (три тисячі вісімсот сорок дев`ять гривень 28 коп.).

В іншій частині заяв відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

відповідач - Державна компанія з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт», , місцезнаходження: 04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 36.

Суддя Л. М. Ішуніна