Житомирський апеляційний суд
Справа №755/3375/21 Головуючий у 1-й інст. Митюк О. В.
Категорія 82 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2024 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Павицької Т.М., Трояновської Г.С.,

розглянувши у письмовому провадженні у м. Житомирі цивільну справу № 755/3375/21 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Житомиргаз» про захист прав споживача,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Житомиргаз» на рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 08 лютого 2024 року, ухвалене під головуванням судді Митюк О.В. в смт. Ружині,

в с т а н о в и в :

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся з даним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення комісії з розгляду актів про порушення, внаслідок яких здійснюється перерахунок (донарахування) або зміна режиму нарахування об`ємів природного газу Акціонерного товариства «Житомиргаз», оформлене протоколом №71 від 18.11.2020 та застосоване донарахування в розмірі 590,93 м? на суму 3225,44 грн.

Рішенням Ружинського районного суду Житомирської області від 08 лютого 2024 року позов задоволено повністю та вирішено питання судових витрат.

Не погодившись з рішення суду в частині стягнення із АТ «Житомиргаз» на користь держави 4540,00 грн судового збору, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення місцевого суду в цій частині скасувати.

В апеляційній скарзі зазначено, що ОСОБА_1 звернувся до суду у лютому 2021 року із наступними позовними вимогами: « - Визнати протиправним та скасувати рішення Комісії з розгляду актів про порушення, внаслідок яких здійснюється перерахунок (донарахування) або зміна режиму нарахування об`ємів природного газу Акціонерного товариства «Житомиргаз», оформлене протоколом №71 від 18.11.2020 та застосоване донарахування в розмірі 590,93 м? на суму 3225,44 грн». Таким чином, позивачем - фізичною особою заявлено 2 позовні вимоги: одну вимогу немайнового характеру та одну вимогу майнового характеру.

Отже, до звернення до суду позивач мав сплатити судовий збір за дві позовні вимоги, який разом становить 1816 грн (908 + 908 = 1816 грн).

Однак, враховуючи те, що згідно частини 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав, ОСОБА_1 судовий збір не сплачувався. Норми ЦПК України передбачають лише стягнення в такому випадку судових витрат на користь осіб, які їх понесли ( частина 6 статті 141 ЦПК України).

Тому, враховуючи, що у справі відсутні особи, які понесли витрати, то такі витрати мають бути компенсовані за рахунок держави, тобто усі витрати у такому випадку держава покладає на себе.

Отже, судом першої інстанції помилково було ухвалено рішення про стягнення судового збору із відповідача на користь держави.

Ухвалами Житомирського апеляційного суду від 17.04.2024 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та справу призначено до розгляду.

У поданому відзиві, позивач зазначає, що на час прийняття рішення по справі у суду були всі наявні підстави про стягнення судового збору, у зв`язку з чим просить його залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України ( частина 1 статті 368 ЦПК України).

Враховуючи наведене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною 5 статті 268, статті 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав відповідачу строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, оскільки в матеріалах справи містяться докази, надані сторонами, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне розглядати справу у порядку письмового провадження без участі сторін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині розподілу судових, витрат, а тому справа переглядається апеляційним судом лише у цій частині.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині розподілу судових, витрат, а тому справа переглядається апеляційним судом лише у цій частині.

Колегія суддів вважає, що рішення місцевого суду у частині вирішення питання судових витрат не у повній мірі відповідає вимогам процесуального Закону враховуючи наступне.

Відповідно до частини 5 статті 265 ЦПК України у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат.

За приписами частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Судовий збір збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів і включається до складу судових витрат.

Платниками судового збору є громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи-підприємці, які звертаються до суду.

Згідно з частини другою статті 133 ЦПК України, розмір судового збору, порядок його сплати і звільнення від сплати встановлюються законом.

Таким спеціальним законом є Закон України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI (із змінами і доповненнями).

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову тау фіксованому розмірі.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина 6 статті 141 ЦПК України).

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, місцевий суд правильно зробив висновок щодо стягнення з відповідача в дохід держави судового збору.

Однак, при визначенні його розміру допустив порушення.

Як вбачається із матеріалів справи, у позові об`єднано одна вимога майнового характеру та одна немайнового характеру.

Згідно частини 3 статті 6 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Вимога майнового характеру підлягала оплаті фізичною особою або фізичною особою - підприємцем у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становило за вимоги майнового характеру 908 грн при зверненні в суд першої інстанції.

Вимога немайнового характеру підлягала оплаті фізичною особою у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становило 908 грн при зверненні в суд першої інстанції.

Отже, ОСОБА_1 мав би сплатити судовий збір за подання позовної заяви в сумі 1816 грн (908+908).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції у частині вирішення питання судових витрат підлягає зміні із новим перерозподілом судових витрат по справі.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Житомиргаз» задовольнити частково.

Рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 08 лютого 2024 року в частині розподілу судових витрат змінити.

Стягнути з Акціонерного Товариства «Житомиргаз» (10002, м. Житомир, вул. Фещенка Чопівського, 35, 1) на користь держави судовий збір у сумі 1816 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Судді