ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

судді-доповідача Никифоряка Л.П.,

суддів Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

за участі секретаря судового засідання Драгомерецької А.О.,

розглянувши відкрито в залі судових засідань Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро справу, що виникла з цивільних правовідносин за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, в якій подана апеляційна скарга Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2024року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 23 червня 2006року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №014/098193/3172/73, згідно з яким позичальнику надано кредит у розмірі 63 750 доларів США зі сплатою 12,50% відсотків річних, на строк з 23 червня 2006року по 23 червня 2013року.

21 червня 2013року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська ухвалене рішення про задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором №014/098193/3172/73 від 23 червня 2006року у розмірі 334 406,66 грн в тому числі 247 274,41 грн непогашена сума кредиту, 32 386,44 грн несплачені відсотки, 54 745,82 грн нарахована пеня за прострочення кредиту та відсотків по кредиту.

18 грудня 2019року між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та Акціонерним товариством «Оксі Банк» був укладений Договір відступлення права вимоги №114/2-28, відповідно до умов якого АТ «Райффайзен Банк Аваль» передав (відступив), а АТ «Оксі Банк» прийняв права вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором №014/098193/3172/73 вiд 23 червня 2006року.

В подальшому, 18 грудня 2019року між Акціонерним товариством «Оксі Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» був укладений Договір відступлення права вимоги №114/2-28-1, відповідно до умов якого, ВАТ «Оксі Банк» передав (відступив), а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» прийняв права вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором №014/098193/3172/73 вiд 23 червня 2006року.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2021року замінено стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на правонаступника ТОВ «ФК «Профіт Капітал» у виконавчому листі 200/1104/13-ц виданому на виконання рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2013року.

Як стверджував позивач, на сьогоднішній день відповідачем рішення суду у справі №200/1104/13-ц не виконано та має місце прострочення виконання грошового зобов`язання.

Ураховуючи викладене, позивач виклав вимоги про стягнення з ОСОБА_1 суму 3% річних в розмірі 48 982,35 грн, суму нарахованих інфляційних втрат в розмірі 135 100,29 грн, нарахованих на суму простроченого грошового зобов`язання за період з 04 квітня 2017року по 23 лютого 2022року.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2024року у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» відмовлено.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що позивач маючи статус кредитора, не реалізовував своїх прав на звернення у встановлені законом строки до примусового виконання рішення суду щодо стягнення заборгованості за кредитом, а тому вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат не ґрунтуються на вимогах закону та є безпідставними.

З рішенням суду не погодилось ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал», в апеляційній скарзі висловило вимогу про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення позову в повному обсязі.

Незаконність та необґрунтованість рішення суду на думку заявника полягало у тому, що суд не звернув уваги на те, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Заявник вказував, що прострочення є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання, підтвердженого судовим рішенням, до моменту його повного виконання і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Відповідач своїм правом, передбаченим статтею 360 ЦПК України, не скористався та відзиву на апеляційну скаргу не подавав.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, довідками про доставку електронного листа і смс-повідомлення та отримання документів в електронному суді.

Переглядаючи справу за наявними в ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції з огляду на доводи апеляційної скарги та межі, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, відповідно до положень частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

В ході судового розгляду встановлено такі обставини, які підтверджені належними та допустимими доказами.

23 червня 2006року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №014/098193/3172/73, згідно з яким позичальнику надано кредит у розмірі 63 750 доларів США зі сплатою 12,50% відсотків річних, на строк з 23 червня 2006року по 23 червня 2013року.

21 червня 2013року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська ухвалене рішення про задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором №014/098193/3172/73 від 23 червня 2006року у розмірі 334 406,66 грн в тому числі 247 274,41 грн непогашена сума кредиту, 32 386,44 грн несплачені відсотки, 54 745,82 грн нарахована пеня за прострочення кредиту та відсотків по кредиту.

18 грудня 2019року між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та Акціонерним товариством «Оксі Банк» був укладений Договір відступлення права вимоги №114/2-28, відповідно до умов якого АТ «Райффайзен Банк Аваль» передав (відступив), а АТ «Оксі Банк» прийняв права вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором №014/098193/3172/73 вiд 23 червня 2006року.

В подальшому, 18 грудня 2019року між Акціонерним товариством «Оксі Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» був укладений Договір відступлення права вимоги №114/2-28-1, відповідно до умов якого, ВАТ «Оксі Банк» передав (відступив), а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» прийняв права вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором №014/098193/3172/73 вiд 23 червня 2006року.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2021року замінено стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на правонаступника ТОВ «ФК «Профіт Капітал» у виконавчому листі 200/1104/13-ц виданому на виконання рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2013року.

Як стверджував позивач, на сьогоднішній день відповідачем рішення суду у справі №200/1104/13-ц не виконано та має місце прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач маючи статус кредитора, не реалізовував своїх прав на звернення у встановлені законом строки до примусового виконання рішення суду щодо стягнення заборгованості за кредитом, а тому вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат не ґрунтуються на вимогах закону та є безпідставними. Матеріали справи не містять жодних доказів звернення заявника з часу набуття прав кредитора до відділу ДВС.

Перевіривши оскаржуване рішення апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дотримався вимог законодавства щодо законності і обґрунтованості рішення.

Відповідно до положень статті 526 Цивільного кодексу України-ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України визначається, що зобов`язання повинні бути виконанні у встановлений строк його виконання.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплаті кредиторові.

Розглядаючи обставини цієї справи в контексті вказаних норм права вирішального значення набуває та обставина чи мало місце прострочення виконання грошового зобов`язання та за конкретних обставин цієї справи неналежне виконання грошового зобов`язання підтверджено рішенням суду, в якому суд захистив право кредитодавця та визначив розмір кредиту що підлягав стягненню, процентів за користування коштами та пені за неналежне виконання грошового зобов`язання фактично обов`язок виконати грошове зобов`язання трансформувався в обов`язок виконати рішення суду.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, вони не містять жодних доказів звернення заявника з часу набуття прав кредитора до відділу ДВС з метою виконання рішення суду.

Слід зазначити, що доказів на підтвердження перебування на виконанні у відділі ДВС виконавчих листів, виданих на виконання рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 21 червня 2013року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором №014/098193/3172/73 від 23 червня 2006року, матеріали справи також не місять, такі докази відсутні та позивачем суду не надані.

Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частина перша статті 76 ЦПК України доказами визначає будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи, що грошове зобов`язання ОСОБА_1 перейшло в обов`язок останнього виконати рішення суду, однак на теперішній час відсутні докази того, що на час вирішення спору апеляційним судом виконавчі листи у справі №200/1104/13-ц перебувають на виконанні, слід дійти висновку, що за умов що склалися у даній справі застосування статті 625 ЦК України нерозривно пов`язане з простроченням виконання обов`язку по виконанню рішення суду.

Заразом, ніщо не вказує на те, що боржник ОСОБА_1 на час вирішення цього спору фактично прострочив виконання грошового зобов`язання в даному випадку рішення суду, як то передбачено статтею 625 ЦК України, а тому відсутні правові підстави для стягнення 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання та інфляційних втрат, підставою нарахування яких фактично було невиконання рішення суду.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» вказувало, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Прострочення є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання, підтвердженого судовим рішенням, до моменту його повного виконання і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Однак такі доводи не є обґрунтованими з огляду на вищевикладене, також вірні висновки суду першої інстанції з приводу того, що позивач не зберіг право на виконання грошового зобов`язання яке є задавненим.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Згідно статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі статті 141 ЦПК України, судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись статтями 259,268,374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 грудня 2024року.

Судді: