Справа №173/32/23
Провадження №2/173/34/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2024 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючого судді Петрюк Т.М.

При секретареві Рудовій Л.В.

За участю:представника позивача - адвоката Багачової Н.П.

Розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні, за правилами загального позовного провадження, в залі суду, в місті Верхньодніпровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Богачова Наталія Петрівна, до ОСОБА_2 про визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

06.01.2023 року до суду звернулася позивач, ОСОБА_1 , з позовом про визнання права власності до відповідача, Верхньодніпровської міської ради

Ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 07 січня 2023 року відкрите провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження в підготовче судове засідання на 16.02.2023 року. 15.02.2023 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

16.02.2023 року розгляд справи в підготовчому судовому засіданні відкладний на 20.03.2023 року в зв`язку із задоволенням клопотання представника позивача про витребування доказів.

20.03.2023 року розгляд справи в підготовчому судовому засіданні відкладений на 10.05.2023 року за клопотанням представника позивача.

10.05.2023 року в підготовчому судовому засіданні оголошена перерва до 05.06.2023 року.

05.06.2023 року розгляд справи в підготовчому судовому засіданні відкладений до 13.07.2023 року в зв`язку з неявкою представника позивача.

13.07.2023 року розгляд справи в підготовчому судовому засіданні відкладний на 11.10.2023 року в зв`язку із задоволенням клопотання представника позивача про витребування доказів.

11.10.2023 року розгляд справи в підготовчому судовому засіданні відкладний на 11.12.2023 року в зв`язку із заміною неналежного відповідача Верхньодніпровську міську раду на належного відповідача ОСОБА_2

11.12.2023 року розгляд справи в підготовчому судовому засіданні відкладний на 11.03.2024 року в зв`язку з неявкою відповідача у судове засідання.

11.03.2024 року проведене підготовче судове засідання. Справа призначена до розгляду на 21.05.2024 року

Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України.

21.05.2024 року в підготовчому судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення

Згідно поданої позовної заяви позивач просить: припинити право власності, зареєстроване за ОСОБА_3 на присадибну земельну ділянку розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала їй, як Продавцю на праві приватної власності згідно Державного акту на право приватної власності, виданого на підставі рішення Першотравенської сільської ради № 19 від 10.03.1997 року.

Визнати за нею право власності на присадибну земельну ділянку розташовану за адресою: АДРЕСА_2 розміром 7400 кв.м.

В обґрунтування позовних вимог позивачі посилаються на наступне: 18 жовтня 2005 року ОСОБА_1 і ОСОБА_3 (яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , уклали Договір купівлі- продажу зареєстрований приватним нотаріусом Зезуль Л.Я за номером №1490

Як вказано у Договорі Позивач придбала у продавця жилий будинок розташований за адресою; АДРЕСА_3 . Вказаний будинок розташований на присадибній земельній ділянці розміром 7400 кв.м.(надалі-Присадибна ділянка), яка належала Продавцю на праві приватної власності згідно Державного акту на право приватної власності, виданого на підставі рішення Першотравенської сільської ради № 19 від 10.03.1997 року(надалі - Будинок).

При укладенні Договору Продавець продавав Позивачу Будинок та присадибну ділянку за, що позивач і сплатила кошти продавцю, а саме: за Будинок та Присадибну ділянку, але Нотаріусом не було внесено присадибну ділянку до договору.

Під час укладення та підписання Договору Позивач була племінницею Продавця. Позивач з моменту укладення Договору та по сьогоднішній день сплачує, як власник земельні ділянки для обслуговування з Будинку у АДРЕСА_3 земельний податок та використовує їх з 2005 року, моменту укладення Договору.

Але так, як Присадибна ділянка не вказана у Договорі, вищезазначені обставини перешкоджають їй у реалізації ним свого права власності так, як вона не має можливості розпорядитись своєю власністю, а саме:

- виготовити технічну документацію на Присадибну земельну ділянку;

- укласти Договір Дарування Будинку та Присадибної ділянки на свою доньку.

Дані обставини і стали підставою звернення до суду.

Представник позивача, в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, давши пояснення за обставинами фактично викладеними в позовній заяві

Відповідач, ОСОБА_2 , в судове засідання не з`явилася. Про дату час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, шляхом виставлення інформації на офіційному сайті судової влади. Відзив на позовну заяву не надала.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, заслухавши пояснення учасників розгляду справи, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини

Судом встановлено, що 18 жовтня 2005 року між ОСОБА_1 , і ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , був укладений уклали договір купівлі - продажу посвідчений приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області, ОСОБА_4 за номером №1490, що підтверджується копією договору.

Відповідно до умов укладеного встановлено, що Позивачка придбала у ОСОБА_3 , жилий будинок розташований за адресою; АДРЕСА_3 . Вказаний будинок розташований на присадибній земельній ділянці розміром 7400 кв.м. Земельна ділянка вказана згідно Державного акту на право приватної власності, виданого на підставі рішення Першотравенської сільської ради № 19 від 10.03.1997 року.

Право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_3 , зареєстроване за позивачкою КП «Верхньодніпровське бюро технічної інвентаризації» 21.04.2010 року, що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України - Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 328 ЦК України - Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

На підставі вищевикладеного судом встановлено, що уклавши договір купівлі-продажу житлового будинку у позивача, ОСОБА_1 , виникло право власності на придбаний будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_3 , а у бувшого власника будинку ОСОБА_3 , право власності на даний будинок припинене. При цьому у позивача виникла право власності на придбаний будинок правомірно, на підставі укладеного оплатного правочину, тобто правомірно.

Відповідно до частини першої статті 377 ЦК України - До особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України. Істотною умовою договору, який передбачає перехід права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, який розміщений на земельній ділянці і перебуває у власності відчужувача, є умова щодо одночасного переходу права власності на таку земельну ділянку (частку у праві спільної власності на неї) від відчужувача (попереднього власника) відповідного об`єкта до набувача такого об`єкта.

Відповідно до ст. 380 ЦК України - Житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.

Відповідно до ст. 381 ЦК України - Садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями.

Виходячи із змісту укладеного між сторонами договору судом встановлено, що позивач придбала у покійної ОСОБА_3 , не лише житловий будинок, а всю садибу, тобто земельну ділянку з розташованими на ній житловим будинком та господарськими і побутовими будівлями і спорудами.

В самому договорі зазначено, що житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями і спорудами розташовані на присадибній земельній ділянці площею 7400 кв.м. Також в договорі зазначено, що земельна ділянка вказана згідно Державного акту на право приватної власності, виданого на підставі рішення Першотравенської сільської ради № 19 від 10.03.1997 року.

Таким чином з тлумачення змісту правочину суд приходить до висновку, що позивачка придбала не лише житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями і спорудами, а й присадибну земельну ділянку, на якій вони розташовані.

При цьому право власності на присадибну земельну ділянку, розташовану за адресою АДРЕСА_3 виникло у продавця ОСОБА_3 , на підставі Державного акту на право приватної власності на землю. Серії ДП ВДПр 0033, виданого на підставі рішення Першотравенської сільської ради № 19 від 10.03.1997 року. В зазначеному державному акті чітко визначено, що вказана вище земельна ділянка має цільове призначення: для обслуговування житлового будинку 0.25 га., і для ведення особистого підсобного господарства 0.49 га.

Таким чином при укладенні договору купівлі-продажу домоволодіння (садиби) допущена помилка, а саме: не укладений договір ( не зазначені умови) щодо відчуження присадибної земельної ділянки, яка на час укладення договору купівлі-продажу будинку вже перебувала у власності попереднього власника, ОСОБА_5 .

Відповідно до частини першої, другої статті 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Пунктом б, в ч. 1 ст. 140 ЗК України підставами припинення права власності на земельну ділянку є смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; відчуження земельної ділянки за рішенням власника.

Згідно чинної редакції ч. 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття на підставі вчиненого правочину або у порядку спадкування права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці приватної власності, право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від попереднього власника таких об`єктів до набувача таких об`єктів, без зміни її цільового призначення.

Відповідно до ч, І та ч. З ст. 120 ЗК України, в редакції чинній на момент укладання Договору та виникнення права власності на земельну ділянку, при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

У разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї особи до іншої за Договором купівлі - продажу право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких вона належала попередньому власнику.

Відповідно до у кладеного договору купівлі-продажу від 18 жовтня 2005 року жилий будинок розташований за адресою; АДРЕСА_3 , вбачається, що предметом правочину був житловий будинок, який розташований на земельній ділянці 7400 кв.м.. Тобто предметом купівлі-продажу була вся садиба. Включаючи земельну ділянку, а не лише сам будинок та прилеглі до нього господарську будівлі та споруди.

Таким чином при укладенні зазначеного правочину у відчужувача, ОСОБА_3 ,. припинилось права власності на будинок, господарські споруди та присадибну земельну ділянку, а у набувача, ОСОБА_1 , виникло право власності на зазначені об`єкти нерухомості.

Судом також встановлено, що спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняла ОСОБА_2 якій 09.03.2017 року видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частину квартири, розташованої по АДРЕСА_4 . При цьому померла ОСОБА_3 , 17.12.2015 року склала заповіт на ім`я ОСОБА_2 , на зазначене майно, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 14/2016, відкритої після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . Інші спадкоємці заяв про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 ,. не подавали.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , є спадкоємцем померлої ОСОБА_3 , за заповітом.

Відповідно до ст. 1268, 1269 ЦК України спадкоємці за законом чи за заповітом мають право прийняти спадщину або не прийняти її.

ОСОБА_2 , реалізувала своє право на прийняття спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_3 , успадкувавши майно, зазначене в заповіті і вимог про спадкування іншого майна, що залишилось після смерті ОСОБА_3 , не ставила.

Виходячи з вищевикладеного та враховуючи, що на час смерті у ОСОБА_3 ,. фактично було припинене право власності на спірну присадибну земельну ділянку, в зв`язку з відчуженням садиби позивачці, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 4 535.00 грн., суд вважає за можливе покласти на позивача так як судом не встановлено вини відповідача, щодо порушення прав позивача.

Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги за позовом ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Богачова Наталія Петрівна, до ОСОБА_2 про визнання права власності - задовольнити.

Припинити право власності, зареєстроване за ОСОБА_3 , на присадибну земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , розміром 7400 кв.м., яка належала ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право приватної власності, виданого на підставі рішення Першотравенської сільської ради № 19 від 10 березня 1997 року.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_3 , право власності на присадибну земельну ділянку. розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , розміром 7400 кв.м.

Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в загальній сумі 4 535.00 грн., покласти ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстровану за адресою: АДРЕСА_3 ,

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду .

Учасники справи, яким повний текст рішення не був вручений у день його проголошення або складання, мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення їм повного тексту рішення

Повний текст рішення виготовлений 31.05.2024 року

Суддя Петрюк Т.М.

Направлене до ЄДРСР: 18.06.2024 року

Дата набрання законної сили: 02.07.2024 року