Справа № 174/1176/23
п/с № 2/174/53/2024
РІШЕННЯ
12 червня 2024 року м. Вільногірськ
Вільногірський міський суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді - Ілюшик І.А.,
за участю: секретаря Троцько О.В.,
представника відповідача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Вільногірськ, Дніпропетровської області, у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» (далі ТОВ «ФК «Сіті Фінанс»), звернулося до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 010/0135/82/0092350 від 20.09.2012 року на загальну суму 35 737,54 грн. Крім того, проти стягнути сплачений судовий збір у розмірі 2684,00грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1400,00 грн.
Ухвалою від 08.01.2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі, постановлено про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, розглянуто клопотання позивача.
Представник позивача просив суд розглядати справу за його відсутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та проти заочного розгляду справи не заперечував.
Представник відповідача адвокат Григор`єв Д.В. наполягає на тому, що укладення кредитного договору № 010/0135/82/0092350 від 20.09.2012 року ОСОБА_2 заперечує, надані позивачем копії стороною відповідача ставляться під сумнів, у зв`язку з чим, просили витребувати у позивача оригінали письмових доказів, однак до суду вони так і не надані, ухвала суду залишилась не виконаною позивачем.
Заслухавши представника відповідача адвоката Григор`єв Д.В., дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно заяви про відкриття Карткового рахунку та надання Кредиту «Кредитна картка» № 010/0135/82/0092350 від 20.09.2012 року, Паспорту споживчого кредиту за програмою кредитування «Кредитна картка», розписки про отримання картки від 20.09.2012 року, підписаних ОСОБА_3 , Банк надав грошові кошти в сумі 5700,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, процентна ставка 36 % річних (а.с. 5-15).
20.12.2022 року між АТ «Райффайзен Банк» та ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» укладено Договір про відступлення прав вимоги № 114/2-57-F, у відповідності до умов якого AT «Райффайзен Банк» передало (відступило) ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» за плату належні AT «Райффайзен Банк» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників ( а.с. 28-32).
Відповідно до Реєстру Боржників до Договору відступлення права вимоги №114/2-57-F від 20.12.2022 року, ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» набуло право грошової вимоги за кредитами (а.с. 35-38).
22.06.2023 року позивач направив відповідачу досудову вимогу про виконання грошових зобов`язань за кредитним договором (а.с. 39).
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 625 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Стаття 627 ЦК України зазначає, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Волевиявлення є важливим чинником, без якого неможливе вчинення правочину, що узгоджується зі свободою договору, установленною ст. 627 ЦК України. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа, в якому фіксуються правові наслідки.
На підставі ч. 2 ст. 640 ЦК України у разі, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання майна або вчинення певної дії.
За змістом ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення що регулюють договір позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору
Згідно з ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є зокрема, договори, тому неукладення договору, тобто його відсутність, не породжує цивільних прав та обов`язків.
Відповідачем та її представником заперечується факт укладення Кредитного договору № 010/0135/82/0092350 від 20.09.2012 року спір щодо належного виконання якого виник у даній справі та ставляться під сумнів долучені до позовної заяви копії письмових доказів.
Обовязком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й обєктивності зясування обставин справи та оцінки доказів.
Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних субєктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій обєктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обовязків сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає (ч. 7 ст. 81 ЦПК України).
Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (частина перша статті 81 ЦПК України).
Метою доказування є зясування дійсних обставин справи, обовязок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків дії принципу змагальності у цивільному процесі.
Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно із ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до частини другої, шостої статті 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обовязком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
Верховний суд у справі № 910/5080/21 (ЄДРСРУ №112664531) від 12.07.2023 року акцентує увагу, що обовязком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й обєктивності зясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає зясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх звязками, відносинами і залежностями. Таке зясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Усебічність дослідження доказів означає те, що суд враховує аргументи всіх осіб, що беруть участь у справі, дослідження та подальшу оцінку доказів проводить не з позиції однієї зі сторін, а з позиції незалежного арбітра.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) під час розгляду справ неодноразово звертав увагу, що процесуальні правила призначені для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності, а також, що учасники судового провадження повинні мати право розраховувати на те, що ці правила застосовуватимуться. Цей принцип застосовується до усіх - не лише до сторін провадження, але й до національних судів (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 22.06.2006 у справі "Miholapa v. Latvia" (Михолапа проти Латвії), від 31.05.2007 у справі "Andrejeva v. Latvia" (Андрєєва проти Латвії), від 21.10.2011 у справі "Дія-97" проти України").
Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "Ван де Гурк проти Нідерландів").
Безпосереднє дослідження доказів тісно повязане зі змістом судового доказування, оскільки він є способом сприйняття судом доказів, а також з дотриманням правил про належність та допустимість доказів. Відповідно до принципу безпосередності дослідження судових доказів має проводитися таким чином, щоб суд мав реальну можливість особисто ознайомитися з доказами, які є у справі (постанова Касаційного цивільного суду складі Верховного Суду від 27.07.2021 у справі № 357/4897/20).
Також суд враховує, що у постановах Верховного Суду від 05.05.2018 року у справі № 459/3597/14-ц, від 20.06.2018 року у справі № 64/9078/15-ц, від 29.08.2018 року у справі № 336/5372/15-ц, від 14.05.2018 року у справі № 576/1201/16-ц зазначено, що для повного та всебічного встановлення обставин справи, необхідним є надання до суду та дослідження саме оригіналів оспорюваних договорів.
Отже, єдиним належним доказом достовірності наданих в суд копій може бути лише дослідження оригіналу документа, зокрема за ініціативою суду.
Сприяючи належній реалізації учасниками справи своїх процесуальних обовязків судом було постановлено ухвалу від 08.04.2024 року про витребування у позивача оригіналів письмових доказів, а саме: договору про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 010/0135/82/0092350 від 20.09.2012 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4 , Додатку № 2 до вказаного договору Умови видачі кредиту, Заяви на відкриття поточного рахунку, операції за якими можуть здійснюватися з використанням платіжної картки, та встановлення кредитного ліміту, Довідки про умови кредитування та орієнтовану сукупну вартість продукту «Кредитна картка Прозора/Кредитна картка Базова», Розписки держателя картки від 20.09.2012 року.
Натомість зазначена ухвала не була виконана позивачем, що свідчить про неналежну реалізацію ним своїх процесуальних обовязків щодо надання доказів на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги.
У постанові від 22.09.2021 року у справі № 463/3724/18 Верховний Суд зробив висновок про те, що формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.
Таким чином, суд не може вважати доведеними обставини, про які стверджує одна сторона і заперечує інша, якщо вони не підтверджені належними та допустимими доказами.
Згідно з ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
На час ухвалення рішення у справі, витребувані судом докази не були надані, а ТОВ «ФК «Сіті Фінанс», як позивач у справі, не здійснив жодних дій щодо доведення заявлених ним позовних вимог, отже, всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України позивачем не надано суду належних доказів того, що між АТ «РайффайзенБанк Аваль» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 010/0135/82/0092350 від 20.09.2012 року.
Таким чином, виходячи із вищевказаних положень та встановлених обставин, суд доходить висновку, що позивачем не надано суду доказів, які з точки зору достовірності, достатності та взаємозвязку свідчили б про те, що у ОСОБА_2 наявне невиконане грошове зобовязання за договором № 010/0135/82/0092350 від 20.09.2012 року, а відтак позовні вимоги про стягнення заборгованості задоволенню не підлягають.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що судові витрати по справі складаються з судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду в сумі 2684,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1400,00 грн.
Оскільки позовні вимоги не підлягають задоволенню, то понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню.
Керуючись ст.ст. 10, 76-81, 141, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,-
В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити в повному обсязі.
Судовий збір віднести на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс».
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення виготовлено 17.06.2024 року.

Суддя І.А.Ілюшик