Провадження №22-ц/812/677/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

30 квітня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Царюк Л.М. та Яворської Ж.М.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №479/695/23 за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на рішення, яке постановив Кривоозерський районний суд Миколаївської області під головуванням судді Репушевської Олени Віталіївни у приміщенні цього суду 14 лютого 2024 року, повний текст якого складений того ж дня, за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку суброгації,

у с т а н о в и в :

У червні 2023 року Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» (далі - ПрАТ «СГ «ТАС») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку суброгації.

Позов мотивовано тим, що ПрАТ «СГ «ТАС» укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №FO-00549111, предметом страхування якого є страхування транспортного засобу «Kia Rio», державний номерний знак НОМЕР_1 . 07 червня 2020 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля «Kia Rio», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та мопеду марки Хонда Діо, без реєстраційного номера, під керуванням ОСОБА_1 . В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби були пошкоджені. Постановою Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 30 червня 2020 року ОСОБА_1 визнано винною у справі про адміністративне правопорушення за ст.124 КУпАП за фактом цієї дорожньо-транспортної пригоди. Враховуючи наявність договору добровільного страхування, ОСОБА_3 , будучи довіреною особою власника автомобілю ОСОБА_4 , звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування. На підставі зібраних документів складено страховий акт на суму 44023 грн. 19 коп., які в подальшому були сплачені ОСОБА_3 .

Посилаючись на викладене, а також на те, що кошти в сумі 44023 грн. 19 коп. сплачені ПрАТ «СГ «ТАС» в якості страхового відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту, позивач просив стягнути їх з відповідачки на свою користь, а також судові витрати у розмірі 2684 грн.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 просила у задоволенні позовних вимог відмовити.

Відзив мотивований тим, що договір добровільного страхування №FO-00549111 було укладено між ПрАТ «СГ «TAC» в особі ОСОБА_4 (довіреність 18-19/131 від 19 листопада 2018 року) та ОСОБА_3 як її представником на укладення договорів страхування належного їй транспортного засобу марки Кіа модель Rio, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який був учасником ДТП. Відповідачка вважає, що за такого відповідно до положень Закону України «Про запобігання корупції» мав місце конфлікт інтересів при оформленні документів, який став підставою для виплати необґрунтованої суми страхового відшкодування. При визначенні розміру збитків, завданих страхувальникові за цим договором внаслідок ДТП, в обов`язковому порядку мала бути проведена оцінка відповідно до вимог ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» на підставі Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої Наказом міністерства юстиції України та Фондом державного майна України N 1074/8395 від 24 листопада 2003 (далі - Методика).

ОСОБА_1 зазначає, що у випадку визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, проведення незалежної оцінки є обов`язковим, при цьому вибір методу відновлювального ремонту: відновлення чи заміни складових частин, здійснює суб`єкт оціночної діяльності під час визначення матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу. Наведені факти мають бути підтверджено звітом про оцінку КТЗ.

Проте звіт про оцінку колісного транспортного засобу - автомобіля марки Кіа Rio, реєстраційний номер НОМЕР_1 , відсутній, жодного підтвердження факту неможливості відновлення відповідно до технічних вимог або економічної недоцільності відновлення (ремонту) правої задньої двері та ручки немає, що грубо порушує мої права. Страхувальник не виконав вимоги закону, що призвело до завищення суми вартості відновлювального ремонту автомобіля. Згідно акту огляду вищевказаного автомобіля від 09 червня 2020 року в графі «характер пошкоджень» зазначено лише пошкоджені деталі без додаткових характеристик. Звернуто увагу суду на відсутність фотофіксації пошкоджень зазначнеих деталей та необхідність їх фарбування.

ОСОБА_1 вважає, що для отримання страхової (регламентної) виплати у позивача була можливість звернутися до МТСБУ впродовж одного року з моменту ДТП, тобто до 07 червня 2021 року. Позивач, маючи зобов`язання та право на звернення за регламентними виплатами до МТСБУ, з такою заявою протягом одного року не звернувся.

Крім того, позивачем не виконані умови договору добровільного страхування наземного транспорту від 21 жовтня 2019 року № Б0-00549111 «Правильне каско», а саме: п. 12.5 - відсутні документи, що підтверджують вартість відновлювального ремонту ЗТЗ при «Пошкодженні ЗТЗ» (рахунок-фактура на оплату відновлювального ремонту та ін.); п. 13.2.1. - відсутність показника зносу деталей, які підлягають заміні при розрахунку вартості відновлювального ремонту, а ціни запасних частин вказані станом на 07 травня 2020 року (до настання страхового випадку) згідно ремонтної калькуляції № 11604_19, яка взагалі є неналежним доказом.

Рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 14 лютого 2024 року у задоволенні позовних вимог ПрАТ «СГ «ТАС» відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що визначальним у правовідносинах щодо відшкодування шкоди, окрім доведення вини завдавача шкоди та її причинно-наслідкового зв`язку з пошкодженням майна, є дійсний обсяг завданих збитків, розмір яких входить до предмету доказування у справі на підставі зібраних доказів, які мають бути оцінені судом у кожному конкретному випадку.

У випадку визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, проведення незалежної оцінки є обов`язковим, при цьому вибір методу відновлювального ремонту: відновлення чи заміни складових частин, здійснює суб`єкт оціночної діяльності під час визначення матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу. Наведені факти мають бути підтверджено звітом про оцінку КТЗ.

Проте звіт про оцінку колісного транспортного засобу автомобіля марки KiaRio, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в матеріалах справи відсутній, жодного підтвердження факту неможливості відновлення відповідно до технічних вимог або економічної недоцільності відновлення (ремонту) правої задньої двері та ручки немає.

Крім того згідно акту огляду вищевказаного автомобіля від 09 червня 2020 року в графі «характер пошкоджень» зазначено лише пошкоджені деталі без додаткових характеристик. Відсутня також фотофіксація пошкоджень даних деталей та необхідність їх фарбування.

В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести розмір заподіяної шкоди. Єдиним законним доказом вартості нанесеного матеріального збитку є відповідний експертний висновок суб`єкта оціночної діяльності.

Тому суд дійшов висновку про відсутність достатніх та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог.

В апеляційній скарзі ПрАТ «СГ «ТАС» вказує, що рішення суду ухвалене без належного з`ясування і встановлення фактичних обставин, що мають значення у справі, та за неправильної оцінки долучених доказів, судом порушені норми матеріального права, тому просить його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд в рішенні суд помилково виходив з того, що проведення незалежної оцінки є обов`язковим у випадку визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, що має бути підтверджено звітом про оцінку КТЗ. До матеріалів позовної заяви долучено ремонтну калькуляцію № 11604 19 від 09 червня 2020 р., якою визначено вартість ремонту пошкодженого Kia Rio, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Розрахунок ремонту пошкодженого автомобілю здійснювався в системі Audatex, яка рекомендована для використання страховими компаніями відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, що затверджена спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092. Суд безпідставно вказав в рішенні, що в акті огляду Kia Rio, реєстраційний номер НОМЕР_1 , від 09 червня 2020 року в графі «характер пошкоджень» зазначено лише пошкоджені деталі без додаткових характеристик, оскільки навпроти кожної пошкодженої деталі в графі «код пошк-я» вказані літери, які характеризують виявлене при огляді ТЗ пошкодження, а кожна літера характеризує пошкодження, що міститься в графі «таблиця пошкоджень». Також не відповідає обставинам справи висновок суду про те, що в матеріалах справи відсутнє підтвердження факту неможливості відновлення відповідно до технічних вимог або економічної недоцільності відновлення (ремонту) правої задньої двері та ручки, але в акті огляду від 09 червня 2020 року зазначено, що характер пошкоджень, що мають праві задні двері - деформації та подряпини, а ручка задньої правої двері зламана, розбита, що свідчить про необхідність заміни вказаної пошкодженої деталі. Суд вважав, що позивач не виконав умови п. 12.5 договору добровільного страхування наземного транспорту від 21 жовтня 2019 року №FO-00549111 «Правильне каско», а саме: відсутні документи, що підтверджують вартість відновлювального ремонту ЗТЗ при його пошкодженні (рахунок-фактура на оплату відновлювального ремонту та ін.); п. 13.2.1. відсутність показника зносу деталей, які підлягають заміні при розрахунку вартості відновлювального ремонту, а ціни запасних частин вказані зазначені станом на 07 травня 2020 року (до настання страхового випадку), згідно ремонтної калькуляції №11604_19.». Позивач наголошує, що ним виконано всі умови договору. Суд не звернув увагу, що п. 12.5. Договору застосовується якщо п. 2.3 Договору визначено, що розрахунок страхового відшкодування здійснюється на підставі рахунку СТО. Відповідно до п. 2.3 Договору розрахунок страхового відшкодування здійснюється на підставі калькуляції страховика, яка долучена до матеріалів позовної заяви. Суд також дійшов безпідставного висновку, що позивач не виконав умови п. 13.2.1. Договору, відповідно до якого, якщо ТЗ застраховано на умовах «Без врахування зносу» (п. 2.4 Договору), то знос приймається рівним 0. Відповідно до п. 2.4 Договору розрахунок страхового відшкодування здійснюється без врахування зносу.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу ПрАТ «СГ «ТАС» залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відзив мотивовано тим, що суд, відмовивши у позові, дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позивачем належними та допустимими доказами обґрунтованості розміру сплаченого страхового відшкодування, тоді як апеляційна скарга не містить жодних обґрунтувань прийняття рішення Кривоозерським районним судом Миколаївської області 14 лютого 2024 р. з будь-якими порушеннями норм матеріального чи процесуального права.

За приписами частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З урахуванням вказаних вимог закону справу призначено до розгляду без виклику учасників справи.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із таких підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції таким вимогам закону не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено і таке вбачається з матерів справи, що 21 жовтня 2019 року між ПрАТ «СК «АРКС» та ОСОБА_3 укладений договір добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного) «Правильне КАСКО» № FO-00549111. Строк дії договору визначено з 22 жовтня 2019 року до 21 жовтня 2020 року (п. 5 договору) (а. с. 26-39).

Відповідно до пункту 1 цього договору застрахованим транспортним засобом є автомобіль «Kia Rio», державний номерний знак НОМЕР_1 .

07 червня 2020 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілю «Kia Rio», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та мопеду марки Хонда Діо без реєстраційного номера під керуванням ОСОБА_1 , наслідком чого було пошкодження застрахованого транспортного засобу.

Постановою Кривоозерського районного суду Миколаївської області 30 червня 2020 року ОСОБА_1 визнана винною у справі про адміністративне правопорушення за ст.124 КУпАП за фактом цієї дорожньо-транспортної пригоди (а.с.24-25).

07 червня 2020 року ОСОБА_3 звернувся до ПрАТ «СГ «ТАС» із заявою про настання події ДТП, що сталася того ж дня за участю застрахованого автомобілю «Kia Rio», державний номерний знак НОМЕР_1 (а.с. 40-41), а 09 червня 2020 року - із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с.12).

Згідно акту огляду транспортного засобу (дефектної відомості) даних страхового акту №12383-19-920 від 10 червня 2020 року у автомобіля «Kia Rio», державний номерний знак НОМЕР_1 , виявлені наступні пошкодження: дверка задня права (код пошкодження А,С деформація, подряпини), крило заднє праве (код пошкодження А,С деформація, подряпини), поріг правий (код пошкодження А,С деформація, подряпини), ручка дверки задньої правої (код пошкодження В розбито, заламано), диск задній правий (код пошкодження С подряпини) (а.с. 13-14).

Відповідно до страхового акту №12383/19/920 від 10 червня 2020 року сума страхового відшкодування, яка розрахована на підставі ремонтної калькуляції №11604_19 (а.с. 19-23) та підлягала виплаті ОСОБА_3 , становить 44023,19 грн. (а.с.6-7).

На підтвердження сплати страхового відшкодування, позивачем надано платіжне доручення №104039 від 11 червня 2020 року, згідно якого страховиком було здійснено перерахування на ім`я ОСОБА_3 страхове відшкодування у розмірі 44023,19 грн. (а.с.18).

Судом також встановлено, що транспортний засіб винуватця дорожньо-транспортної пригоди відповідачки у справі не був застрахованим відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Звертаючись із позовом, ПрАТ «СГ «ТАС» вважало, що у зв`язку із виплатою страхувальнику за договором добровільного страхування № FO-00549111 від 21 жовтня 2019 року страхового відшкодування в сумі 44023 грн. 19 коп. має право на стягнення із ОСОБА_1 , внаслідок винних дій якої було пошкоджено застрахований транспортний засіб, в порядку суброгації сплаченої суми.

Договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору (стаття 16 Закону України «Про страхування»).

Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

У статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

У статті 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Разом із покладанням на винну особу обов`язку з відшкодування шкоди (статті 1166, 1188 ЦК України) правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої безпосередньо потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою.

До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки (стаття 993 ЦК України).

У разі наявності юридичних фактів, передбачених статтею 993 ЦК України, відбувається перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). Нового зобов`язання із відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: від потерпілого (страхувальника) переходить страховику право вимоги до особи, відповідальної за завдання шкоди. Страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває права кредитора в частині фактичних витрат. При цьому деліктне зобов`язання не припиняться, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) - замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик. Вживання терміну «перехід» означає, що право вимоги існувало раніше та продовжує існувати, але переходить від однієї особи до іншої, відповідно - від потерпілої особи у деліктному зобов`язанні до страховика.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) зроблено висновок, що «стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією».

Таким чином, відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до ПрАТ «СН «ТАС» після виплати страхового відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту в межах фактичних витрат перейшло право вимоги до особи, відповідальної за шкоду в межах суми страховою виплати (страхового відшкодування).

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції, вважав, що надані позивачем докази розміру виплаченого страхувальнику страхового відшкодування є неналежними.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції помилковим та приймає доводи апеляційної скарги.

В силу вимог частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 2 статті 77 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України).

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (частина 2 статті 76 ЦПК України).

Докази у цивільному процесі мають бути належними та допустимими.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування частина 1 статті 77 ЦПК України).

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (частина 1 статті 78 ЦПК України).

Згідно із частиною 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Факт заподіяння шкоди майну позивача (автомобілю), винна поведінка відповідачки (порушення правил дорожнього руху), яка знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку із заподіянням шкоди, підтверджуються вказаною вище постановою Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 30 червня 2020 року у справі №479/575/20. Також ці обставини не заперечувались відповідачкою в судах першої та апеляційної інстанцій.

За такого колегія суддів приходить до висновку про доведеність факту заподіяння майнової шкоди внаслідок пошкодження застрахованого позивачем транспортного засобу з вини відповідачки.

Виходячи зі змісту спірних правовідносин, положень статей 12, 81 ЦПК України, саме на позивача як страховика потерпілої особи, який виплатив суму страхового відшкодування, покладається обов`язок доказування розміру завданої шкоди.

Щодо доведеності ПрАТ «СГ «ТАС» розміру суми страхового відшкодування.

Зокрема, суд першої інстанції, вирішуючи спір, вважав, що для визначення розміру завданої пошкодженням застрахованого автомобілю майнової шкоди обов`язковим є проведення незалежної оцінки на підставі Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Так, спірні правовідносини, насамперед, врегульовані Законом України «Про страхування», який є спеціальним щодо відносин добровільного майнового страхування, стаття 102 якого визначила порядок та умови здійснення страхових виплат

Зокрема, відповідно до частин 1-4 вказаної статті цього закону договором страхування визначається перелік документів, що підтверджують факт та обставини настання страхового випадку і розмір заподіяної шкоди (збитку), а також форма, спосіб та порядок подання таких документів, якщо інше не передбачено законодавством України.

Обов`язок підтвердження факту настання події, яка може бути визнана страховим випадком за договором страхування, покладається на страхувальника або іншу особу, визначену договором страхування.

У разі настання події, що має ознаки страхового випадку, страховик зобов`язаний встановити факт, причини та обставини такої події та прийняти з урахуванням умов договору страхування рішення про визнання або невизнання випадку страховим.

Здійснення страхової виплати проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених договором страхування) і рішення страховика про визнання випадку страховим та здійснення страхової виплати (страхового акта).

У разі визнання випадку страховим страховик здійснює страхову виплату страхувальнику (іншій особі, визначеній договором страхування або законодавством) відповідно до умов договору страхування або законодавства.

Тобто визначення розміру заподіяної шкоди (збитку), відбувається, в першу чергу, відповідно до умов договору страхування.

У договорі добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного) «Правильне КАСКО» № FO-00549111, укладеного 21 жовтня 2019 року між ПрАТ «СК «АРКС» та ОСОБА_3 , умови та порядок здійснення страхового відшкодування визначені наступним чином.

Розмір страхового відшкодування розраховується страховиком, виходячи з суми матеріального збитку, завданого внаслідок настання страхового випадку (пункт 13.1).

Розмір матеріального збитку(РМЗ) визначається при пошкодженні ЗТЗ як вартість відновлювального ремонту (ВВР, розраховується виходячи з цін, що діяли на дату настання стразового випадку або пізнішу дату, але в будь-якому разі не пізніше 10 календарних днів з дати настання страхового випадку в порядку та на підстав документів в залежності від обраного варіанту розрахунку ВВР) за формулою Вр (вартість ремонтно-відновлювальних робіт+Вм (вартість необхідних для ремонту матеріалів)+Вс (вартість нових складників, які підлягають заміні під час ремонту)*(1-Ез(знос деталей, вузлів, агрегатів ЗТЗ які підлягають заміні внаслідок настання страхового випадку). Якщо ЗТЗ застразований на умовах «Без врахування зносу» (в п. 2.4 частини 1 Договору вказано «ТАК»), то Ез% приймається рівним нулю.

За такого сторони договору добровільного страхування транспортного засобу серед порядку визначення розміру матеріального збитку у разі пошкодження транспортного засобу також не зазначили обов`язкове проведення незалежної оцінки цього майна.

Натомість відповідно до статті 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна проводиться у випадках, встановлених законодавством України, міжнародними угодами, на підставі договору, а також на вимогу однієї з сторін угоди та за згодою сторін.

Проведення оцінки майна є обов`язковим у випадках: створення підприємств (господарських товариств) на базі державного майна або майна, що є у комунальній власності, крім випадків, встановлених законом; реорганізації, банкрутства, ліквідації державних, комунальних підприємств та підприємств (господарських товариств) з державною часткою майна (часткою комунального майна), крім випадків, встановлених законом; виділення або визначення частки майна у спільному майні, в якому є державна частка (частка комунального майна); визначення вартості внесків учасників та засновників господарського товариства, якщо до зазначеного товариства вноситься майно господарських товариств з державною часткою (часткою комунального майна), а також у разі виходу (виключення) учасника або засновника із складу такого товариства; приватизації та іншого відчуження у випадках, встановлених законодавством, оренди, обміну, страхування державного майна, майна, що є у комунальній власності, а також повернення цього майна на підставі рішення суду; переоцінки основних фондів для цілей бухгалтерського обліку; оподаткування майна згідно з законом, крім випадків визначення розміру податку при спадкуванні власності, вартість якої оподатковується за нульовою ставкою; визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом; в інших випадках за рішенням суду або у зв`язку з необхідністю захисту суспільних інтересів.

Проведення незалежної оцінки майна є обов`язковим у випадках застави державного та комунального майна, внесення державними науковими (науково-дослідними, науково-технологічними, науково-технічними, науково-практичними) установами та державними університетами, академіями, інститутами майнових прав інтелектуальної власності як внеску до статутного капіталу господарських товариств, відчуження державного та комунального майна способами, що не передбачають конкуренцію покупців у процесі продажу, або у разі продажу одному покупцю, визначення збитків або розміру відшкодування, під час вирішення спорів та в інших випадках, визначених законодавством або за згодою сторін.

Тобто статті 7 вказаного закону, на яку спирався суд першої інстанції, не містить імперативного припису щодо обов`язкового проведення оцінки майна у випадку визначення збитків або розміру відшкодування, але має застереження, що у такому випадку оцінка обов`язково проводиться у випадках, встановлених законом.

Натомість, як зазначено вище, спеціальний закон, який регулює правовідносини з добровільного страхування, не покладає на страхувальника або страховика такого обов`язку.

За такого суд першої інстанції помилково вважав, що позивач на підтвердження обґрунтованості розміру сплаченого потерпілому (страхувальнику) мав обов`язково надати результати незалежної оцінки пошкодженого майна.

Апеляційний суд також не погоджується зі тим, що суд першої інстанції дійшов висновку про невиконання позивачем умови договору добровільного страхування наземного транспорту від 21 жовтня 2019 року №FO-00549111, а саме: п. 12.5, оскільки відсутні документи, що підтверджують вартість відновлювального ремонту ЗТЗ при «Пошкодженні ЗТЗ» (рахунок-фактура на оплату відновлювального ремонту та ін.); п. 13.2.1. відсутність показника зносу деталей, які підлягають заміні при розрахунку вартості відновлювального ремонту, а ціни запасних частин вказані станом на 07 травня 2020 року (до настання страхового випадку), згідно ремонтної калькуляції №11604_19.

Так, суд помилково послався на зміст пункту 12.5 договору, оскільки цей пункт передбачений для випадку, коли розмір страхового відшкодування розраховується на підставі документа СТО, визначеного відповідно до умов п. 2.3 Договору, тоді як у пункті 2.3 Договору сторони визначили порядок страхового відшкодування виключно на підставі калькуляція страховика (щодо «СТО за вибором страховика» стоїть позначка «НІ»).

Тобто відповідно до п. 2.3 Договору розрахунок страхового відшкодування здійснюється на підставі калькуляції страховика, яка долучена до матеріалів позовної заяви. Суд також дійшов безпідставного висновку, що позивач не виконав умови п. 13.2.1. Договору відсутній показник зносу деталей, які підлягають заміні. Так відповідно до вказаного пункту Договору, якщо ТЗ застраховано на умовах «Без врахування зносу» (п. 2.4 Договору), то показник знос приймається рівним 0. Враховуючи, що відповідно до п. 2.4 Договору його сторони домовились про те, що страхування здійснюється «Без врахування зносу», розрахунок страхового відшкодування обґрунтовано здійснений позивачем у справі без врахування зносу.

Щодо зазначення судом про те, що в акті огляду автомобіля від 09 червня 2020 року в графі «характер пошкоджень» зазначено лише пошкоджені деталі без додаткових характеристик, таке суперечить змісту цього акту огляду, в якому за допомогою додаткових символів (великих літер, значення яких розшифровано в окремому розділі акта коди пошкоджень) визначний характер пошкоджень. Не зазначення в акті необхідності проведення робіт з фарбування, на що звернув увагу суд першої інстанції, не свідчить про безпідставність таких відновлювальних робіт, оскільки про них зазначено в ремонтній калькуляції страховика.

Щодо відсутності фотофіксація пошкоджених деталей автомобілю, то а ні договором добровільного страхування, а ні Законом України «Про страхування» обов`язковість такої фіксації не передбачена.

За такого апеляційний суд дійшов висновку, що ПрАТ «СГ «ТАС», надавши разом із позовною заявою акт огляду транспортного засобу (дефектну відомість), яким зафіксовані отримані під час ДТП застрахованим транспортним засобом ушкодження; страховий акт №12383-19-920 від 10 червня 2020 року щодо розрахунку суми страхового відшкодування; ремонтну калькуляцію №11604_19 із переліком необхідних для відновлення транспортного засобу робіт та матеріалів і запасних частин, яка здійснювався в системі Audatex, що рекомендована для використання страховими компаніями відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, що затверджена спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092; платіжне доручення №104039 від 11 червня 2020 року, згідно якого страховиком було здійснено перерахування на ім`я ОСОБА_3 страхового відшкодування у розмірі 44023,19 грн., які є належними, допустимими та достатніми доказами обґрунтованості здійсненого позивачем розрахунку страхового відшкодування, яке виплачено потерпілому ОСОБА_3 , виконав свій процесуальний обов`язок, передбачений статтею 81 ЦПК України, щодо доведеності таких обставин, тоді як відповідачка, заперечуючи ці обставини будь-яких доказів на їх спростовування не надала. Зокрема, нею на надавались докази щодо іншого розрахунку завданої з її вини майнової шкоди.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено внаслідок помилкового застосування судом норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, недотримання вимог процесуального закону щодо оцінки доказів, а тому в силу вимог пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України рішення слід скасувати, ухвалити нове судове рішення у справі про задоволення позову та стягнення з відповідачки на користь позивача 44023 грн. 19 коп. майнової шкоди в порядку суброгації.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частин 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються, зокрема, із судового збору.

В силу частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове, яким задоволено позов, є підстави для розподілу апеляційним судом судових витрат, які в цій справі покладаються на відповідачку.

За такого з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СГ «ТАС» слід стягнути 2684 грн. судового збору, сплаченого за подання позовної заяви (а.с. 53) та 4026 грн. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги (а.с. 112), а всього - 6710 грн.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» задовольнити.

Рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 14 лютого 2024 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.

Позов Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку суброгації задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , ІНН: НОМЕР_2 , на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», , 44023 грн. 19 коп. майнової шкоди в порядку суброгації та 6710 грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Л.М. Царюк

Ж.М. Яворська

____________________________________________________

Повний текст постанови складений 30 квітня 2024 року