Провадження № 22-ц/801/1215/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бойко В. М.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

18 червня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,

суддів Матківської М. В., Стадника І. М.

з участю секретаря судового засідання: Кахно О. А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 березня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Бойка В. М. в залі суду в місті Вінниці, повний текст якого складено 28 березня 2024 року,

у цивільній справі № 127/33739/23 за позовом ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя,

встановив:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2023 року ОСОБА_2 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_3 , звернулася до Вінницького міського суду Вінницької області з вищевказаним позовом до ОСОБА_4 , в якому просила визнати за нею право власності на 1/2 ідеальну частку квартири АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 ідеальну частку квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову зазначила, що 26.07.2020 між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було зареєстровано шлюб. У шлюбі у сторін народився син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . За час спільного проживання у шлюбі сторонами було набуто у власність двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 46,5 кв.м., та житловою площею 29,8 кв.м., частина підвалу під сарай площею 4,0 кв.м. За взаємною домовленістю та згодою реєстрація права власності відбулася за позивачем. Однак спільне життя з відповідачем у них не склалося, тому позивач звернулася до суду із позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів з відповідача. Намагання позивача домовитися з відповідачем про добровільний, позасудовий поділ спільного майна не дало результатів, тому вирішити спір інакше як в судовому порядку неможливо.

Рішення суду першої інстанції

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25 березня 2024 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 ідеальну частку квартири АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 ідеальну частку квартири АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати пов`язані із сплатою судового збору, в розмірі 1 493 (одна тисяча чотириста дев`яносто три) гривні 10 копійок.

Повернуто ОСОБА_1 з державного бюджету 1 493 (одна тисяча чотириста дев`яносто три) гривні 10 копійок, що становить 50 відсотків сплаченого нею судового збору при поданні даного позову до суду, згідно квитанції №8Т2М-СМ86-9Х69-5М55 від 31.10.2023.

Інші судові витрати залишено за сторонами.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем доведено факт придбання спірного майна в період шлюбу, а відповідачем визнається даний факт, тому суд вважає можливим визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 ідеальну частку квартири АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 ідеальну частку квартири АДРЕСА_1 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У квітні 2024 року позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю і ухвалити нове рішення, яким визнати квартиру АДРЕСА_1 , її особистою власністю.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що спірна квартира була придбана виключно за її особисті кошти, які вона позичила у своїх батьків, про що відповідачу достеменно відомо. З огляду на викладене, вважає, що квартира під АДРЕСА_1 , хоч і придбана під час її перебування у шлюбі з відповідачем, однак, з урахуванням обставин справи та вимог діючого законодавства України, є її особистою власністю.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

Відповідач ОСОБА_4 , в інтересах якого діє адвокат Старий М. М. надав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав, що вимоги скарги заперечує, просить відмовити у її задоволенні, а рішення суду першої інстанції вважає обґрунтованим і таким, що відповідає вимогам закону та просить залишити його в силі.

Відповідач вважає позовні вимоги обґрунтованими, по суті визнав їх та вказав в своїй заяві про те, що не заперечує проти їх задоволення. За таких обставин судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення про задоволення позову. Натомість в апеляційній скарзі скаржник зазначає, що квартира є її особистою приватною власністю, і просить визнати за нею право особистої власності на спірну квартиру. Зазначає, що зміст апеляційної скарги суперечить змісту первісного позову, вказані в ній обставини суперечать позиції позивача викладеній в позовній заяві. Вказує, що фактично зазначена апеляційна скарга складена з підстав, які суперечать позову і є способом зміни предмету позову, що по суті є зловживанням процесуальними правами з боку скаржника, адже, як видно з поданої до суду скарги, вона є безпідставною, а її вимоги виходять за межі позовної заяви. Просить стягнути загальну суму понесених відповідачем витрат на правову допомогу в розмірі 12 000 грн.

Провадження у справі в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 13 травня 2024 року, після усунення недоліків апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження у справі, а ухвалою суду від 07 червня 2024 року закінчено підготовчі дії та призначено справу до розгляду.

16 травня 2024 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала заяву, у якій просить прийняти її відмову від позову; визнати нечинним рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 березня 2024 року, а провадження у справі закрити; при цьому наслідки такого рішення їй відомі та зрозумілі.

17 червня 2024 року від ОСОБА_7 на адресу суду надійшла заява, у якій позивач просить розгляд її апеляційної скарги провести у її відсутність, задовольнити подану раніше нею заяву про відмову від позовних вимог до ОСОБА_4 щодо поділу квартири АДРЕСА_1 .

Представник відповідача адвокат Старий М. М. у судовому засіданні заперечив проти задоволення заяви позивача ОСОБА_7 про прийняття її відмови від позову і закриття провадження у справі, просив стягнути загальну суму понесених відповідачем витрат на правову допомогу в розмірі 12 000 грн.

Позиція апеляційного суду

В силу положень частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з статтею 373 ЦПК України в суді апеляційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони-укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу. Якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 206, 207 цього Кодексу, суд постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно визнає нечинним судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та закриває провадження у справі.

Відповідно до частин першої - третьої статті 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у передбачених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі у відповідній частині.

Підстав для відхилення заяви про відмову від позову та її неприйняття судом апеляційної інстанції не встановлено.

У заяві про відмову від позову ОСОБА_1 зазначила, що наслідки такої відмови їй відомі та зрозумілі.

Зважаючи на викладене, а також на те, що позивач, усвідомлюючи наслідки такої своєї процесуальної дії, відмовилася від позову і така відмова є добровільною та відповідає її волі, прийняття відмови від позову не порушує прав інших осіб, підстав для неприйняття такої відмови від позову судом апеляційної інстанції не встановлено, колегія суддів вважає, що відмову позивача від позову про поділ спільного майна подружжя необхідно прийняти та, відповідно, оскаржуване судове рішення визнати нечинним, а провадження у справі закрити.

Відповідно до частини другої статті 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди, відмови від позову, визнання позову відповідачем на стадії перегляду рішення в апеляційному чи касаційному порядку суд у відповідній ухвалі у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення скаржнику (заявнику) з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні відповідної апеляційної чи касаційної скарги.

При подачі апеляційної скарги на рішення суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2 239,50 грн.

Отже із державного бюджету позивачу підлягає поверненню 50 відсотків від сплаченої нею суми судового збору в розмірі 2 239,50 грн, що складатиме 1 119,75 грн.

Представником відповідача ОСОБА_4 адвокатом Старим М. М. у відзиві на апеляційну скаргу заявлено клопотання про стягнення витрат, пов`язаних із правничою допомогою в сумі 12 000,00 грн, до якого додано договір про надання правової допомоги № 1 від 20.05.2024, акт виконаних робіт з надання правової допомоги від 24.05.2024, квитанцію до прибуткового касового ордера № 1 від 24.05.2024.

З матеріалів справи встановлено, що між відповідачем ОСОБА_4 та адвокатом Старим М. М. укладено договір про надання правової допомоги № 1 від 20.05.2024.

Пунктом 1.1. Договору про надання правової допомоги визначено, що адвокат бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу клієнту у справі про поділ спільного майна подружжя № 127/33739/23 в судах всіх інстанцій.

З моменту укладення договору про надання правової допомоги та до моменту винесення судом рішення у даній справі адвокатом були вчинені консультація клієнта, здійснено огляд законодавства, практики вирішення даної категорії справ, узгодження правової позиції з клієнтом, підготовлено відзив на апеляційну скаргу позивача. Також адвокат прийматиме участь в судових засіданнях по даній справі.

Згідно з п. 3.1. за правову допомогу, передбачену в п.п. 1.1. договору клієнт сплачує адвокату гонорар авансом в розмірі 12 000,00 гривень.

На виконання зазначеного пункту договору, відповідач сплатив авансом адвокату гонорар в розмірі 12 000,00 гривень, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №1 від 24.05.2024.

Актом виконаних робіт з надання правової допомоги від 24.05.2024 відповідач прийняв надану адвокатом правову допомогу у цій справі на суму 12 000,00 гривень.

Таким чином загальна сума понесених відповідачем витрат на правову допомогу складає 12 000,00 гривень.

Відповідно до положень статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 137 ЦПК України)

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України)

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України).

Тобто, у розумінні положень частин четвертої, п`ятої статті 137 ЦПК України, у разі неспівмірності розміру витрат із складністю справи, часом, витраченим на виконання робіт і їх обсягом, ціною позову, суд може за клопотанням сторони зменшити розмір відшкодування таких витрат.

Відповідно до частини першої статті 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до частини третьої статті 137 ЦПК України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Позивач не скористалася своїм правом на подання заяви про зменшення вищезазначених судових витрат.

Витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачена стороною / третьою особою, чи тільки має бути сплачена (пункти 138,139 постанови Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 23 вересня 2021 року у справі N 904/1907/15).

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. При вирішенні питання щодо певних видів правничої допомоги адвоката ураховується як пов`язаність їх з розглядом справи, так і обґрунтованість та розумність визначення у контексті обсягу заперечень, наданих протилежною стороною. Великою Палатою Верховного Суду зазначено, що адвокат самостійно визначається зі стратегією захисту інтересів свого клієнта та алгоритмом дій задля задоволення вимог останнього та найкращого його захисту.

Разом з тим суд повинен оцінити витрати сторони у справі на оплату правничої допомоги у сукупності з критеріями, на які загострює увагу Європейський суд з прав людини, ураховуючи реальні обставини їх понесення та необхідності таких трат. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт перший частини другої статті 137 та частини восьмої статті 141 ЦПК України ).

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 17 грудня 2020 року у справі № 922/3708/19 висловив правову позицію, у якій зазначено, що проти розміру витрат на правничу допомогу має заперечувати обов`язково інша сторона і якщо вона не заперечує, то у суду відсутні підстави надавати оцінку кількості часу витраченому адвокатом на виконання робіт, а також суд не вправі зменшувати розмір витрат на професійну допомогу адвоката.

Матеріали справи не містять клопотання позивача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а підстави для самостійного вирішення судом питання про зменшення цих витрат з урахуванням наведених обставин відсутні.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382 цс 19); від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18 (провадження № 14-26 цс 21); від 07 липня 2021 року у справі № 910/12876/19 (провадження № 12-94 гс 20); від 01 грудня 2021 року у справі 607/14338/19-ц (провадження № 61-19073 св 20).

Відтак зважаючи на наявні у матеріалах справи докази щодо обсягу наданих послуг на професійну правничу допомогу адвокатом Старим М. М. та їх вартості, відсутність заяви позивача про зменшення розміру відшкодування судових витрат, колегія суддів вважає, що з позивача на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати за надання професійної правничої допомоги в сумі 12 000 грн 00 коп.

Керуючись ст. 137, 142, 206, 256, 373, 374 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Прийняти відмову позивача ОСОБА_1 від позову ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя.

Визнати нечинним рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 березня 2024 року.

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя.

Роз`яснити позивачу ОСОБА_1 наслідки прийняття відмови від позову і закриття провадження у справі, передбачені статтею 256 ЦПК України в тому, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення ним до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Повернути позивачу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні апеляційної скарги, в сумі 1 119 (одна тисяча сто дев`ятнадцять) грн 75 коп. згідно з квитанцією до платіжної інструкції на перерахування готівки № 0.0..1 від 03.05.2024.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати за надання професійної правничої допомоги в сумі 12 000 (дванадцять тисяч) грн 00 коп.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст ухвали складено 18 червня 2024 року.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді: М. В. Матківська

І. М. Стадник