УХВАЛА

18 червня 2024 року

м. Київ

справа № 141/301/16-ц

провадження № 61-7921ск24

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Шиповича В. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 08 лютого 2024 року, додаткове рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 26 лютого 2024 року, постанову Вінницького апеляційного суду від 24 квітня 2024 року, додаткову постанову Вінницького апеляційного суду від 03 травня 2024 року у справі

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання права спільної сумісної власності на майно,

та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу дійсним,

ВСТАНОВИВ:

27 травня 2024 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 08 лютого 2024 року, додаткове рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 26 лютого 2024 року, постанову Вінницького апеляційного суду від 24 квітня 2024 року (повний текст складено 30 квітня 2024 року), додаткову постанову Вінницького апеляційного суду від 03 травня 2024 року у цивільній справі № 141/301/16-ц.

За змістом частини першої статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження)вирішує колегія у складі трьох суддів після одержання касаційної скарги оформленої відповідно до вимог статті 392 ЦПК України.

Касаційна скарга підлягає залишенню без руху з наступних підстав.

I. Щодо підстав касаційного оскарження

Пунктом 1 частини першої статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України, у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Касаційна скарга ОСОБА_1 містить посилання на висновки щодо застосування норм права викладені у постановах Верховного Суду/Верховного Суду України, разом із ти заявник всупереч вимог пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України в касаційній скарзі чітко не визначає підставу (підстави) касаційного оскарження передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України.

Заявник має не лише процитувати положення частини другої статті 389 ЦПК України, а самостійно визначити, яка із передбачених цією нормою підстав, є підставою касаційного оскарження ним судових рішень у справі

№ 141/301/16-ц.

Вимоги щодо обґрунтування підстав касаційного оскарженні передбачених пунктами 1 та 2 частини другої статті 389 ЦПК України визначені у пункті 5 частини другої статті 389 цього Кодексу.

Крім того, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України в касаційній скарзі зазначається норма (норми) права, щодо застосування яких у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України, особа, яка подає скаргу має враховувати, що частина перша статті 411 ЦПК України в чинній редакції містить сім, а частина третя цієї статті - чотири, окремих пункти в яких викладено підстави для скасування судового рішення. Отже, у разі посилання на пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України, як підставу касаційного оскарження, заявник має конкретизувати, які саме випадки передбачені відповідними пунктами частин першої та/або третьої статті 411 ЦПК України наявні, на його думку, для скасування судових рішень та обґрунтувати свої доводи.

Коректне визначення підстав касаційного оскарження має важливе значення, оскільки суд касаційної інстанції переглядаючи у касаційному порядку судові рішення перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження (частина перша статті 400 ЦПК України), підстава (підстави) відкриття касаційного провадження зазначаються в ухвалі про відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України), в окремих випадках непідтвердження підстав касаційного оскарження може мати наслідком закриття касаційного провадження (пункти 4, 5 частини першої статті 396 ЦПК України).

II. Щодо сплати судового збору

В порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України заявником до касаційної скарги не додано оригінал документа, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

ОСОБА_1 оскаржує в касаційному порядку рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 08 лютого 2024 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 24 квітня 2024 року в частині стягнення із нього на користь ОСОБА_2 грошової компенсації в сумі 86 373,65 грн та судового збору, а також додаткове рішення суду першої інстанції і додаткову постанову апеляційного суду про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» розмір ставки судового збору за подання касаційної скарги на рішення суду становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в межах оспорюваної суми.

Оспорювана сума за касаційною скаргою ОСОБА_1 становить

86 373,65 грн.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України

«Про судовий збір» (в редакції на час подання позову ОСОБА_2 ) ставка судового збору за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру встановлена як 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати.

Таким чином судовий збір за подану касаційну скаргу має бути сплачено в розмірі 1 727,47 гривень (із розрахунку (86 373,65 грн х 1% х 200%).

Натомість заявником сплачено судовий збір в розмірі 920 грн. Недоплата складає 807,47 грн.

Судовий збір за подання касаційної скарги до Верховного Суду має бути перераховано до ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача (стандарт IBAN): UA0026007, ККДБ: 22030102, найменування податку, збору, платежу: «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України

«Про судовий збір».

Вказані недоліки касаційної скарги необхідно усунути шляхом:

1) надання уточненої касаційної скарги із чітким зазначенням в ній підстави (підстав), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав), з урахуванням роз`яснень викладених в цій ухвалі;

Копії уточненої касаційної скарги мають бути надані відповідно до числа учасників справи № 141/301/16-ц.

2) надання суду документу, що підтверджує доплату судового збору в розмірі 807,47 грн.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, визначених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Питання про відкриття касаційного провадження або про відмову у відкритті касаційного провадження буде вирішено колегією суддів після усунення недоліків касаційної скарги та її оформлення відповідно до вимог статті 392 ЦПК України.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 08 лютого 2024 року, додаткове рішення Іллінецького районного суду Вінницької області

від 26 лютого 2024 року, постанову Вінницького апеляційного суду від 24 квітня 2024 року, додаткову постанову Вінницького апеляційного суду від 03 травня 2024 року у справі № 141/301/16-ц залишити без руху.

Визначити для усунення недоліків касаційної скарги строк - десять днів з дня вручення ОСОБА_1 копії цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя В. В. Шипович