ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2024 року

м. Київ

справа № 361/5334/18

провадження № 61-12136св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

Шиповича В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Комунальне некомерційне підприємство «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня» територіальних громад Броварського району Київської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Комунального некомерційного підприємства «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня» територіальних громад Броварського району Київської області, в інтересах якого діє адвокат Коваль Вероніка Валеріївна, на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області, у складі судді

Радзівіл А. Г., від 28 вересня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Нежури В. А., Мережко М. В., Невідомої Т. О.,

від 18 липня 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

1. У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Комунального некомерційного підприємства «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня» Броварської районної ради та Броварської міської ради Київської області, найменування якої змінено на Комунальне некомерційне підприємство «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня» територіальних громад Броварського району Київської (далі - КНП «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня») про відшкодування моральної шкоди в сумі 300 000 грн.

2. В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що

20 лютого 2011 року до реанімаційного відділення Броварської центральної районної лікарні (наданий час КНП «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня») каретою швидкої допомоги було доставлено її сина - ОСОБА_2 , який внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) отримав важку комбіновану політравму.

3. 24 лютого 2011 року ОСОБА_2 у плановому порядку було проведено оперативне втручання.

4. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

5. 06 серпня 2014 року зареєстроване кримінальне провадження

№ 00049 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 140 КК України, за фактом неналежного виконання лікарями своїх професійних обов`язків та розпочато досудове розслідування.

6. У межах кримінального провадження проведено ряд судово-медичних експертиз щодо встановлення причини смерті, виявлення недоліків при наданні медичної допомоги ОСОБА_2 та встановлення причинно-наслідкового зв`язку між діями лікарів та настанням смерті ОСОБА_2 .

7. У кожному висновку експерта було зафіксовано недоліки в наданні медичної допомоги ОСОБА_2 , яких можна було уникнути.

8. Таким чином відповідачем не було вжито всіх необхідних заходів для врятування життя ОСОБА_2 , достовірна причина смерті якого приховувалась від батьків.

9. Позивачка вказувала, що з моменту смерті сина і дотепер вона зазнає знущання, приниження честі та гідності, звинувачення в її адресу, втратила здоров`я, а головне свого сина, який був опорою для батьків.

10. Після смерті сина у її житті сталися негативні зміни, вона отримала тяжку фізичну та психічну травму, порушився нормальний ритм життя та суспільні зв`язки, душевний та фізичний біль не зникає. У зв`язку з чим вона була госпіталізована в лікарню у неврологічне відділення, де було отримувала лікування.

11. Проте безсоння, нічні кошмари, спогади, плач, роздратування нікуди не зникли, постійно повертаються переживання стресових подій. Вона звернулась за медичною допомогою до лікаря психіатра, їй призначено лікування та поставлено на консультативний облік з діагнозом: астено-невротичний синдром, посттравматичний стресовий розлад. На обліку перебувала з травня 2011 року по грудень 2012 року. Нервові стреси, переживання призвели до постійного підвищення тиску, виникла гіпертонічна хвороба II ступеню з гострим порушенням мозкового кровообігу, крововиливи в очі, загострилися хронічні хвороби.

12. На момент смерті сина вона працювала у відповідача на посаді медичної сестри поліклінічного відділення та будь-які запити правоохоронних органів щодо лікування її сина негативно відображались на ній. При кожному запиті її викликали до головного лікаря, куди приходив завідувач відділення реанімації, які у свої чергу принижували її, погрожували відправити до психіатричної лікарні, звільнити з роботи. Наведене також ставало причиною гіпертонічних криз, приступів стенокардії, нервових зривів.

13. У лютому 2023 року ОСОБА_1 , збільшивши позовні вимоги, просила суд стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 2 894 400 грн.

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

14. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області

від 28 вересня 2023 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 18 липня 2024 року, позов задоволено частково. Стягнуто з КНП «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди

1 500 000 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

15. Суди попередніх інстанцій вказали, що під час перебування

ОСОБА_2 у медичній установі, її працівниками були допущені недоліки в наданні медичної допомоги, які своїм наслідок мали виникнення важких ускладнень у лікуванні хворого.

16. З урахуванням експертного висновку, визначаючи до відшкодування моральну шкоду у розмірі 1 500 000 грн, суди врахували характер, тривалість, обсяг та зміст душевних страждань позивачки внаслідок втрати близької людини - сина, неможливості повного відновлення попереднього стану, а також психоемоційний стан позивачки, пов`язаний зі смертю сина у лікарні, що вплинув на погіршення її здоров`я та призвів до невідворотних для неї наслідків.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

17. У касаційній скарзі КНП «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня» просить рішення Броварського міськрайонного суду Київської області

від 28 вересня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду

від 18 липня 2024 року скасувати, ухваливши нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

18. У вересні 2024 року КНП «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня», в інтересах якого діє адвокат Коваль В. В., подало касаційну скаргу на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області

від 28 вересня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду

від 18 липня 2024 року.

19. Ухвалою Верховного Суду від 11 жовтня 2024 року відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали справи з суду першої інстанції. Зупинено, до закінчення перегляду в касаційному порядку, виконання рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 вересня

2023 року.

20. У листопаді 2024 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

21. Ухвалою Верховного Суду від 28 листопада 2024 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

22. Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, а саме неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, зокрема, застосування норм права без урахування висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду

від 30 червня 2020 року у справі № 333/6816/17, а також у постановах Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 490/3471/16,

від 11 грудня 2019 року у справі № 643/20955/13, від 20 січня 2021 року у справі № 197/1330/14, від 01 березня 2021 року у справі № 466/8242/18.

23. Крім того вважає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування у подібних правовідносинах статті 62 Конституції України, статей 11, 16, 23, 1167, 1168, 1172 ЦК України, статей 76, 77, 81, 82

ЦПК України, статті 17 КПК України.

24. Вказує на порушення судами норм процесуального права та наявність передбачених пунктом 4 частини третьої статті 411 ЦПК України підстав для скасування оскаржених судових рішень (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

25. Касаційна скарга обґрунтована тим, що відповідно приписів статті 1168 ЦК України моральна шкода завдана смертю фізичної особи відшкодовується її батькам, проте у розглядуваній справі відсутні докази на підтвердження материнства позивачки щодо померлого ОСОБА_2 .

26. Вироком Броварського міськрайонного суду Київської області

від 22 серпня 2013 року у справі № 1007/6131/2012 у заподіянні смерті ОСОБА_2 визнано винуватим ОСОБА_3 , який і є заподіювачем моральної шкоди позивачці. Апеляційний суд мав взяти до уваги вказаний вирок в частині, яка стосується встановлення протиправності дій

ОСОБА_3 , причинно-наслідкового зв`язку між діями останнього та настанням смерті ОСОБА_2 , яка в свою чергу стала причиною моральних страждань позивачки.

27. Встановлення протиправності дій ОСОБА_3 у заподіянні смерті сину позивачки виключає юридичну відповідальність відповідача у вигляді компенсації моральної шкоди за ті самі дії.

28. Відхиливши зазначений вирок суду, який не був оскаржений позивачкою та набрав законної сили, апеляційний суд надав перевагу п`яти суперечливим висновкам судово-медичних експертиз щодо причини смерті ОСОБА_2 та перебрав на себе повноваження суду з розгляду кримінальної справи.

29. Висновки судово-медичних експертиз не містять вказівки на конкретних лікарів, які допустили лікарську недбалість, помилку тощо, яка призвела до смерті ОСОБА_2 . Наведене виключає можливість застосування до спірних правовідносин приписів статті 1172 ЦК України.

30. Суди попередніх інстанцій встановили наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями працівників медичної установи та смертю ОСОБА_2 виключно на припущеннях, без дослідження доказів наявних у кримінальному провадженні. Більш того судами констатовано, що у разі належного догляду за хворим, з високою ймовірністю можливо було уникнути наслідків, що стали причиною смерті ОСОБА_2 , тоді як відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказуванням не може ґрунтуватись на припущеннях.

31. Відповідно до статті 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Наявність чи відсутність в діях працівників відповідача складу злочину (надання неналежної медичної допомоги, що спричинила смерть потерпілого) законом віднесено до компетенції слідчо-прокурорських органів, а не судів загальної юрисдикції в порядку цивільного судочинства. Невинуватість працівників відповідача у спричиненні смерті сина позивачки презюмується, поки не буде доведено зворотнього в установленому законом порядку стороною обвинувачення.

32. Наявні у справі судово-медичні експертизи, медична карта стаціонарного хворого ОСОБА_2 № 2846 (титульний аркуш), показання свідків, одержані з матеріалів кримінального провадження

№ 0000049 від 06 серпня 2014 року є недопустимим доказами, оскільки матеріали цивільної справи не містять дозволу слідчого або прокурора на розголошення цих відомостей, а протоколам допиту свідків має надаватись оцінка з одночасним допитом таких осіб.

Доводи особи, що подала відзив на касаційну скаргу

33. У жовтні 2024 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржених судових рішень, просить касаційну скаргу залишити без задоволення. Вважає помилковим посилання відповідача на презумпцію невинуватості щодо вчинення злочину, передбаченого статтею 140

КК України, оскільки цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини особи, яка завдала шкоду. У розглядуваній справі було підтверджено неналежне надання відповідачем медичної допомоги ОСОБА_2 та відповідач вказаного факту не заперечує. Висновки експертиз, проведених у кримінальних провадженнях, містять інформацію щодо доказування у цивільному процесі та відповідач у разі не згоди з такими висновками міг заявити клопотання про призначення експертизи у цій справі. Відповідач помилково посилається на винуватість ОСОБА_3 , який допустив порушення правил дорожнього руху, оскільки у цій справі предметом доказування є неналежне надання саме відповідачем медичної допомоги. Факт материнства ОСОБА_1 щодо ОСОБА_2 ніколи не заперечувався в судах попередніх інстанцій.

Інші процесуальні звернення, що надійшли до Верховного Суду

34. У листопаді 2024 року КНП «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня», в інтересах якого діє адвокат Коваль В. В., подало додаткові пояснення у справі, в яких заперечує щодо долучення до матеріалів справи копії свідоцтва про народження померлого ОСОБА_2 та наполягає на доводах касаційної скарги.

Обставини справи, встановлені судами

35. Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, слідчим відділом Броварського ВП ГУ ПП в Київській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000049

від 06 серпня 2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 140 КК України за фактом неналежного виконання лікарями Броварської ЦРЛ своїх професійних обов`язків.

У вказаному витязі зазначено, що до Броварської міжрайонної прокуратури надійшла заява ОСОБА_4 та ОСОБА_1 про те, що внаслідок неналежного виконання лікарями Броварської ЦРЛ своїх професійних обов`язків ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їх син ОСОБА_2 .

Досудовим розслідуванням встановлено до реанімаційного відділення Броварської ЦРЛ каретою швидкої допомоги доставлено ОСОБА_2 , який став учасником ДТП з важкою комбінованою політравмою: закрита ЧМТ - перелом кісток основи черепа, множинні зі зміщенням переломи кісток лицевого черепу. Крупновогнищеві субарахноїдальні крововиливи в тканини мозку, множинні забої мозкової тканини. Набряк головного мозку, множинні забійні рани м`яких тканин голови, перелом правої тазової кістки, перелом внутрішнього мищелка лівої великогомілкової кістки, гемартроз, забій лівого заднього суглобу.

36. У висновку експерта Головного бюро судово-медичної експертизи МОЗ України за № 342/14 зазначено, що смерть ОСОБА_5 настала від двобічної вентилятор-асоційованої гнійної аспіраційної пневмонії, яка виникла внаслідок аспірації крові та шлункового вмісту в трахею.

Пунктами 2, 3, 6, 7 зазначеного висновку вказано, що причиною виникнення пролежня трахеї, некрозу слизової та підслизової трахеї, ерозії судини з послідуючою кровотечею та аспірацією крові, скоріш за все, було створення високого тиску в герметизуючій манжеті трахеостомічної трубки (понад

30 мм рт ст), не проведення спускання повітря з манжети ТСТ кожні 2-3 години та щоденного зміщення трубки на 1-2 см. Тобто це було ускладненням, а не «...нормальним явищем після оперативного втручання».

Методика трахеостомії, яка застосовувалась у хворого ОСОБА_2 широко застосовується в Україні, але більш безпечною, з огляду розвитку посттрахеостомічного стенозу трахеї є методика, що не передбачає пересічення напівкілець трахеї, а розсікання круглої зв`язки між кільцями, що супроводжується меншим ризиком розвитку після трахеостомічного стенозу трахеї.

Оцінити правильність догляду за трахеостомічною раною, виходячи з даних історії хвороби неможливо, оскільки в історії хвороби немає жодних рекомендацій оториноларинголога щодо догляду за трахеостомою, контролю тиску в герметизуючій манжеті ТСТ та необхідності періодичного здування манжети ТСТ з метою поновлення мікроциркуляції слизової оболонки трахеї.

У пунктах 8, 9, 10 вказано, що пневмонія може супроводжуватись накопиченням інфікованого ексудату в плевральних порожнинах (емпіємою плеври).

В даному випадку, за умови адекватного догляду за трахеостомічною трубкою (спусканням манжети, уникненням пере роздування герметизуючої манжети та моніторингом тиску в герметизуючій манжеті), з високою ймовірністю можливо було б уникнути некрозу слизової та підслизової трахеї, ерозії та кровотечі з неї, а отже і розвитку двобічної вентилятор-асоційованої гнійної аспіраційної пневмонії, яка призвела до настання смерті. Тобто, між вказаними недоліками в наданні медичної допомоги ОСОБА_2 та виникненням важкого ускладнення, яке і призвело до настання смерті вбачається прямий причинний зв`язок.

37. У висновку експерта Головного бюро судово-медичної експертизи МОЗ України за № 20/16 зазначено, що як вже вказувалось у підсумках висновку експерта № 342/14: «Смерть ОСОБА_5 настала від двобічної вентилятор-асоційованої гнійної аспіраційної пневмонії, яка виникла внаслідок аспірації крові та шлункового вмісту в трахею... Причиною виникнення пролежня трахеї, некрозу слизової та підслизової трахеї, ерозії судини з послідуючою кровотечею та аспірацією крові, скоріш за все, було створення високого тиску в герметизуючій манжеті трахеостомічної трубки (понад 30 мм рт ст), не проведення спускання повітря з манжети ТСТ кожні 2-3 години та щоденного зміщення трубки на 1-2 см.... За даними спеціальної медичної літератури частота розвитку вентилятор-асоційованої пневмонії у пацієнтів, які перебувають на тривалій ШВЛ в розвинених країнах Європи та США, становить в середньому від 30 до 60 %. В даному випадку, за умови адекватного догляду за трахеостомічною трубкою (спусканням манжети, уникненням перероздування герметизуючої манжети та моніторингом тиску в герметизуючій манжеті), з високою ймовірністю можливо було б уникнути некрозу слизової та підслизової трахеї, ерозії судини та кровотечі з неї, а отже і розвитку двобічної вентилятор-асоційованої гнійної аспіраційної пневмонії, яка призвела до настання смерті. Тобто, між вказаними недоліками в наданні медичної допомоги ОСОБА_2 та виникненням важкого ускладнення, яке і призвело до настання смерті вбачається прямий причинний зв`язок».

Відповідальність за вказані недоліки несуть лікар-отоларинголог, чергові лікарі та завідувач реанімаційного віддалення.

38. Пунктами 7-11 висновку експерта Головного бюро судово-медичної експертизи МОЗ України за № 295/16;26/17 зазначено, що «Догляд за трахеостомічною трубкою (спускання манжетки, уникнення пере роздування герметизуючої манжетки та моніторинг тиску в герметизуючій манжеті) в даному випадку повинен здійснювати лікар-отоларинголог, що проводив трахеотомію, та чергові лікарі реанімаційного відділення.

Згідно з медичної карти стаціонарного хворого № 2846 під час лікування ОСОБА_2 відсутні рекомендації та відомості про обсяг наданої отоларингологом медичної допомоги по догляду за трахеостомою, трахеостомічною трубкою (періодичність здування манжетки, зміщення трубки, контроль тиску) та трахеостомічною раною, що мала некротичні зміни, відсутні дані про догляд за трахеостомічною раною та трубкою черговими лікарями реанімаційного відділення, антибактеріальна терапія була недостатньою, що є недоліками надання медичної допомоги.

Разом з тим, виходячи з важкості легеневої патології (вентилятор-асоційована пневмонія), що виникла у хворого з важкою черепно-лицевою травмою, навіть при наданні медичної допомоги в повному обсязі, гарантувати збереження життя хворому неможливо.

Отже вказані недоліки не знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

У пункті 13 відмічено, що не сумісні з життям ушкодження пов`язані з грубою травматизацією тіла, а саме, відділення та руйнація голови, розчленування тулуба, значна руйнація внутрішніх органів і великих кровоносних судин (аорта і її відділи). В даному випадку ушкодження такого характеру у потерпілого не виявлені.

Згідно пунктів 17, 18 за даними спеціальної медичної літератури причинами розвитку некротичних змін тканин в ділянці трахеостомічного отвору може бути недостатній догляд, інфікування виділеннями (гнійними) з трахеї, зміщення канюлі та тиснення на тканини, а також особливості стану хворого (мозкова кома), який обумовлює гальмування або пригнічення обмінних, трофічних та імунних життєво важливих процесів.

Як вбачається з акта № 88 від 10.03.-13.04.2011 при судово-медичному дослідженні трупа виявлено «...Края трахеостомического отверстия желтовато-коричневого цвета, при дотрагивании кожные покровы и подлежащие мягкие ткани легко рвутся; покрыты пленками фибрина и зловонными наложениями гноя. Из трахеостомического отверстия выделяется зеленовато-серая зловонная пенистая жидкость...». Розвиток такої картини некротичних змін потребує тривалого часу.

В даному випадку джерелом інфікування тканин могли бути виділення (мокротіння) з трахеостомічного дренажа, про наявність яких є записи в медичній карті стаціонарного хворого № 2846.

Згідно пунктів 23, 25 за відомостями медичної карти стаціонарного хворого

№ 2846 у період часу з 07.03 - 09.03 при проведенні потерпілому санаційних бронхоскопій виявляли кров, а не «наявність гнійного вмісту трахеї та бронхів». При судово-гістологічному дослідженні шматочків легень ОСОБА_2 (акта № 245 від 11.03.-07.04.2011) дані за «синдром гострого пошкодження легень та гострий респіраторний синдром» не виявлені.

39. У висновку експерта Головного бюро судово-медичної експертизи МОЗ України за № 292/17;339/17 вказано, що недоліки, припущені під час лікування ОСОБА_2 , а саме відсутність в медичній карті стаціонарного хворого

№ 2846 рекомендацій та відомостей про обсяг наданої отоларингологом медичної допомоги по догляду за трахеостомою та трахеостомічною трубкою (періодичність здування манжетки, зміщення трубки, контроль тиску) та трахеостомічною раною, що мала некротичні зміни, відсутність даних про догляд за трахеостомічною раною та трубкою черговими лікарями реанімаційного відділення, недостатня антибактеріальна терапія) не знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з розвитком вентилятор-асоційованої терапії та настанням смерті і з огляду на це, вважати виникнення вентилятор-асоційованої пневмонії тілесним ушкодженням і оцінювати її за ступенем тяжкості, немає підстав.

40. Згідно медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_2 № 2846 до моменту виникнення кровотечі не було встановлено розвитку вентиляторасоційованої пневмонії. У посмертному висновку, який знаходиться у медичній карті стаціонарного хворого зазначено, що стан хворого погіршився після епізодів кровотеч 05 березня 2011 року, 06 березня 2011 року, ІНФОРМАЦІЯ_1 та настав розвиток двобічної нижньодольової пневмонії внаслідок масивної аспірації кров`ю, яка і стала причиною смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

41. Позивачка працювала в лікарні, де помер ОСОБА_2 , на посаді старшої медичної сестри поліклінічного відділення з листопада 1982 року до січня 2014 року.

42. У висновку експертів за результатами проведення комісійної судової психологічної експертизи від 03 лютого 2023 року за № 19878/19879/21-61/7060/22-61 зазначено, що 21 липня 2022 року у приміщенні КНДІСЕ проведено безпосереднє психологічне обстеження ОСОБА_1 та було встановлено, що її психоемоційний стан є наслідком тривалого стресового впливу на організм, як і показники наявності важкої форми тривоги та клінічної депресії. Це свідчить, що ОСОБА_1 тривалий час знаходиться під впливом значних стресових факторів і захисні механізми психіки не справляються з існуючим навантаженням.

ОСОБА_1 має наступні індивідуально-психологічні та соматичні особливості, що обумовили її існуючий психологічний та психосоматичний стан: підвищену чутливість та лабільність психіки і нервової системи, важку форму тривоги та депресію на клінічному рівні прояву, загострення таких рис характеру як настороженість і недовірливість по відношенню до людей, чутливість до образ, вразливість, підозрілість, тривале переживання того, що сталося, часті різкі зміни настрою.

Саме з цим пов`язані численні прояви соматичної симптоматики та розлади самопочуття, і зазначене є наслідком пролонгованого психотравмуючого впливу ситуації, що розглядається в даному дослідженні та значних психоемоційних навантажень, що являються її наслідками.

За сукупними результатами аналізу даних психологічної діагностики, спрямованої психодіагностичної бесіди, аналізу свідчень та характеристик найближчого оточення ОСОБА_1 , її суб`єктивного анамнезу, аналізу медичної документації, матеріалів справи було встановлено, що ситуація, яка досліджується за справою, мала психологічно деструктивний характер для ОСОБА_1 та у результаті призвела до незворотних порушень системи її цінностей, світогляду, мотиваційної сфери, структури особистості підекспертної, стану здоров`я, основних сфер життєдіяльності, - що позбавило підекспертну усе наступне життя реалізовувати своє соціальне функціонування на рівні, який вона мала раніше. Констатується суттєвий психотравмуючий вплив ситуації, суттєвий ступінь ураження особистості ОСОБА_1 . Тобто, ОСОБА_1 завдана моральна шкода смертю її сина ОСОБА_2 .

Орієнтовний еквівалент грошової компенсації завданої моральної шкоди ОСОБА_1 складатиме 432 мінімальні заробітні плати, що встановлений на момент розгляду справи судом.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

43. Згідно із частинами першою-другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

44. Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

45. Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

46. Статтею 49 Конституції України передбачено, що кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування. Охорона здоров`я забезпечується державним фінансуванням відповідних соціально-економічних, медико-санітарних і оздоровчо-профілактичних програм. Держава створює умови для ефективного і доступного для всіх громадян медичного обслуговування. У державних і комунальних закладах охорони здоров`я медична допомога надається безоплатно; існуюча мережа таких закладів не може бути скорочена. Держава сприяє розвиткові лікувальних закладів усіх форм власності.

47. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

48. Відповідно до статті 284 ЦК України фізична особа має право на надання їй медичної допомоги.

49. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода може полягати: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

50. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

51. Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

52. Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

53. Згідно з частиною першою статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

54. У деліктних правовідносинах у сфері надання медичної допомоги протиправна поведінка спрямована на порушення суб`єктивного особистого немайнового права особи, яке має абсолютний характер, - права на медичну допомогу. У сфері надання медичної допомоги протиправними необхідно вважати дії медичного працівника, які не відповідають законодавству у сфері охорони здоров`я, зокрема стандартам у сфері охорони здоров`я та нормативним локальним актам.

55. Відповідно до статті 33 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, громадянам України надається лікувально-профілактична допомога поліклініками, лікарнями, диспансерами, клініками науково-дослідних інститутів та іншими акредитованими закладами охорони здоров`я, службою швидкої медичної допомоги, а також окремими медичними працівниками, які мають відповідну ліцензію.

56. Лікуючий лікар може обиратися безпосередньо пацієнтом або призначатися керівником закладу охорони здоров`я чи його підрозділу. Обов`язками лікуючого лікаря є своєчасне і кваліфіковане обстеження і лікування пацієнта. Пацієнт вправі вимагати заміни лікаря (стаття 34 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я»).

57. Надання несвоєчасної або некваліфікованої медичної допомоги є протиправним.

58. До подібних висновків дійшов Верховних Суд у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 755/2545/15-ц, від 27 листопада

2019 року у справі № 661/2894/16-ц, від 04 листопада 2020 року у справі

№ 686/6022/18, від 21 квітня 2021 року у справі № 648/2035/17, від 09 квітня 2024 року у справі № 584/947/20.

59. Велика Палата Верховного Суду, наголошуючи на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування, зазначила, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс

(пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

60. У розглядуваній справі суди попередніх інстанцій, встановивши за результатами оцінки доказів недоліки у наданні медичної допомоги

ОСОБА_2 , дійшли загалом обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

61. Колегія суддів погоджується з цими висновками, оскільки незважаючи на важкий стан ОСОБА_2 після ДТП, при якому відповідно до висновку експерта Головного бюро судово-медичної експертизи МОЗ України за

№ 295/16;26/17 навіть за умови надання медичної допомоги в повному обсязі, гарантувати збереження життя було неможливим, сам факт допущення недоліків у лікуванні свідчить про наявність підстав для відшкодування медичною установою моральної шкоди, спричиненої позивачці.

62. Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 661/2894/16-ц, в якій касаційний суд, навіть незважаючи на закриття кримінального провадження щодо медичних працівників обласної клінічної лікарні за відсутністю складу злочину, погодився з висновками судів попередніх інстанцій щодо наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу смертю дружини, яка була обумовлена сукупністю факторів, зокрема і недоліками у лікуванні.

63. Посилання заявника на те, що у розглядуваній справі відсутні докази на підтвердження материнства позивачки щодо померлого ОСОБА_2 ,

є безпідставними, оскільки вказана обставина ніколи не ставились під сумнів відповідачем під час розгляду цієї цивільної справи судами попередніх інстанцій, а крім того встановлена у кримінальній справі № 1007/6131/2012.

64. Наявність судових рішень у кримінальній справі № 1007/6131/2012 (№ 1007/6131/12, № 5-1404км14) за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 286 КК України, не спростовує висновків судів у розглядуваній справі щодо наявності правових підстав для покладення на КНП «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня» відповідальності за завдану позивачці моральну шкоду внаслідок недоліків допущених під час надання медичної допомоги ОСОБА_2 .

65. Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги про те, що висновками судово-медичних експертиз та судами не встановлено конкретних лікарів, які допустили лікарську недбалість при лікуванні ОСОБА_2 , оскільки суб`єктом відповідальності за шкоду, завдану працівниками під час виконання трудових обов`язків, відповідно до

частини першої статті 1172 ЦК України є юридична особа (див. постанови Верховного Суду від 19 липня 2023 року у справі № 149/1125/20,

від 17 жовтня 2023 року у справі № 343/2289/19).

66. З матеріалів справи вбачається, що лікування ОСОБА_2 здійснювалось саме працівниками Броварської ЦРЛ (наданий час КНП «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня»).

67. Колегія суддів не заперечує доводів заявника про те, що наявність або відсутність в діях медичних працівників складу злочину має перевірятись судами в порядку кримінального судочинства.

68. Водночас у розглядуваній цивільній справі вказаним обставинам суди попередніх інстанцій оцінку не надавали, вину будь-кого у вчиненні кримінального правопорушення не встановлювали, а тому посилання заявника на порушення презумпції невинуватості, визначеної статтею 62 Конституції України, є помилковими.

69. Вирішуючи спір, що виник в межах цивільних правовідносин, слід зважати, що аналіз норм ЦК України щодо відшкодування шкоди з урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди, діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 19 серпня 2014 року у справі № 3-51гс14, який неодноразово підтриманий Верховним Судом у подібних до цієї справи правовідносинах (див. постанови Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 755/2545/15-ц,

від 04 листопада 2020 року у справі № 686/6022/18, від 21 квітня 2021 року у справі № 648/2035/17, від 09 лютого 2022 року у справі № 161/7881/20).

70. Верховний Суд у постанові від 30 листопада 2022 року у справі

№ 344/3764/21 звернув увагу на специфіку тягаря доказування у справах щодо надання медичних послуг, вказавши, що: «Мають пред`являтися пропорційні вимоги до ступеня деталізації обставин справи, які надаються пацієнтами. Від пацієнтів не можна очікувати та вимагати точного володіння медичними знаннями. Вони не мають точного розуміння процесів лікування та необхідної кваліфікації для аналізу та надання обставин справи, що становлять предмет спору. З метою належної участі в цивільному процесі сторона не повинна мати професійні медичні знання. У зв`язку з цим сторона процесу, яка є пацієнтом, має право обмежитися доповіддю, що дасть змогу припустити про порушення зі сторони обслуговуючого персоналу в силу наслідків, що настали для пацієнта. Тому, з урахуванням принципу розумності, пацієнту, який звернувся до суду за захистом порушених прав, що полягають у завданні шкоди здоров`ю, слід тільки вказати на порушення, а далі тягар доказування покладається на медичну установу чи на лікаря. При цьому вказане не призводить до порушення принципу диспозитивності судового процесу, а навпаки слугує для забезпечення процесуальної рівності сторін».

71. Щодо наданих позивачкою висновків експертів, за результатами проведення експертиз в рамках кримінального провадження, то Верховний Суд зауважує, що вони є належними доказами, оскільки стосуються обставин, що входять до предмету доказування в межах цієї цивільної справи, і можуть використовуватися як докази без окремого дозволу слідчого, а також вироку суду, який набрав законної сили у кримінальному провадженні.

Вказане узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 28 червня 2023 року у справі № 302/422/21, від 27 червня 2024 року у справі № 2-4125/11 (провадження № 61-12798св23).

72. Отже доводи касаційної скарги про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права щодо встановлення обставин, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів, Верховний Суд вважає необґрунтованими, оскільки суди належним чином виконали вимоги статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів.

73. Висновки судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для часткового задоволення позову не суперечать висновкам, викладениму постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі

№ 333/6816/17, а також у постановах Верховного Суду від 28 листопада

2018 року у справі № 490/3471/16, від 11 грудня 2019 року у справі

№ 643/20955/13, від 20 січня 2021 року у справі № 197/1330/14, від 01 березня 2021 року у справі № 466/8242/18, на які посилається заявник у касаційній скарзі.

74. Водночас колегія суддів не може погодитись із визначеним судами розміром відшкодування моральної шкоди.

75. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди судами не в повній мірі було враховано, що ОСОБА_2 внаслідок ДТП, спричиненого ОСОБА_3 , був доставлений до реанімаційного відділення Броварської ЦРЛ з важкою комбінованою політравмою та, як вже зазначалось, відповідно до висновку експерта Головного бюро судово-медичної експертизи МОЗ України за № 295/16;26/17 навіть при наданні медичної допомоги в повному обсязі, гарантувати збереження життя було неможливим.

76. Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

77. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області

від 11 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 06 листопада 2014 року, у справі № 361/3937/14-ц, зокрема стягнуто з винуватця ДТП ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 80 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої смертю її сина ОСОБА_2 .

78. Врахувавши вказані обставини, зокрема те, що ОСОБА_2 було доставлено до лікарні після ДТП у важкому стані, надання медичної допомоги в повному обсязі не могло гарантувати збереження життя пацієнта, недоліки у лікуванні ОСОБА_2 є ускладненнями його загального стану та те, що з винуватця ДТП ОСОБА_3 на користь обох батьків в рахунок відшкодування моральної шкоди завданої смертю сина судовим рішенням стягнуто 155 000 грн, з огляду на принципи розумності та справедливості, колегія суддів дійшла висновку, що за встановлених обставин, достатнім відшкодуванням моральної шкоди, що підлягає стягненню з КНП «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня» на користь ОСОБА_1 , є 500 000 грн.

79. За змістом статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

80. Оскільки у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але в частині визначення розміру моральної шкоди неправильно застосовано норми матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку про зміну рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду, шляхом зменшення розміру відшкодування моральної шкоди із 1 500 000 грн до 500 000 грн.

81. Виконання рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 вересня 2023 року, яке було зупинене до закінчення перегляду справи в касаційному порядку, необхідно поновити з врахуванням змін, внесених цією постановою Верховного Суду.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 412, 415, 416, 419, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Комунального некомерційного підприємства «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня» територіальних громад Броварського району Київської області, в інтересах якого діє адвокат Коваль Вероніка Валеріївна, задовольнити частково.

2. Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області

від 28 вересня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду

від 18 липня 2024 року змінити, зменшивши розмір відшкодування моральної шкоди із 1 500 000 грн до 500 000 грн.

3. Поновити виконання рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 вересня 2023 року з урахуванням змін, внесених цією постановою Верховного Суду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Шипович