печерський районний суд міста києва
пр. № 2-5565/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2024 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Литвиновій І. В.,

при секретарі судового засідання - Орел А. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом Державного підприємства «Управління житловими будинками» Управління справами Апарату Верховної Ради України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

І. Позиція сторін у справі.

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив стягнути з відповідача суму боргу на загальну суму 42 509, 92 грн, яка складається із заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території (утримання будинків, споруд і прибудинкової території) - 23 815, 37 грн, відшкодування придбаної позивачем електроенергії - 18 429, 27 грн.

В обґрунтування вказано, що відповідач є користувачем кімнати № НОМЕР_1 будинку-гуртожитку АДРЕСА_1 , у яку вона була заселена під час виконання обов`язків помічника-консультанта народного депутата України. Гуртожиток перебуває на балансі, утриманні та обслуговуванні позивача. Для забезпечення мешканців гуртожитку електричною енергією позивач уклав договір з ТОВ «Київські енергетичні послуги». Позивачем Відповідачеві надана житлова послуга з управління багатоквартирним будинком. У свою чергу свої зобов`язання Відповідач не виконує, внаслідок чого за період з 01.01.2020 до 28.02.2024 включно виникла заборгованість у розмірі 42 509,92 грн, яка складається із заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території (утримання будинків, споруд і прибудинкової території) - 23 815,37 грн; відшкодування придбаної позивачем електроенергії - 18 429,27 грн. У зв`язку із невиконанням, у т.ч., відповідачем, своїх зобов`язань рішенням Господарського суду м. Києва від 16 лютого 2024 року у справі №910/17821/23 з державного підприємства «Управління житловими будинками» Управління справами Апарату Верховної Ради України» вирішено стягнути грошову суму боргу на користь КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території. Позивачем відповідачу надана якісна та в повному обсязі житлова послуга. У свою чергу свої зобов`язання Боржник не виконує, внаслідок чого виникла заборгованість. Жодних претензій, скарг щодо ненадання чи неякісного надання житлової послуги відповідачем за період її проживання не заявлялось. Житлова послуга відповідачем споживалась та споживається дотепер, проте вона продовжує допускати зростання заборгованості та не вчинила жодного платежу щодо погашення заборгованості.

Відповідач не скористалася своїм правом на подання відзиву.

ІІ. Процесуальні дії і рішення суду.

15 березня 2024 року вказана позовна заява надійшла до Печерського районного суду м. Києва, для розгляду якої, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю та передано 19 березня 2024 року, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

19 березня 2024 року судом отримано відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру з інформацією про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача фізичної особи.

20 березня 2024 року ухвалою судді позовну заяву залишено без руху, на виконання якої 18 квітня 2024 року представником Державного підприємства подано заяву про усунення недоліків і реєстрацію в Електронному суді.

22 квітня 2024 року ухвалою судді у справі відкрито провадження, для розгляду у спрощеному позовному порядку без виклику сторін.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

ІІІ. Фактичні обставини справи і позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду.

Державне підприємство «Управління житловими будинками» Управління справами Апарату Верховної Ради України» засноване на державній власності та належить до сфери управління Апарату Верховної Ради України, що входить до складу майнового комплексу, який забезпечує діяльність Верховної Ради України.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» суб`єктами управління об`єктами державної власності є, у т.ч., органи, що забезпечують діяльність Президента України, Верховної Ради України та Кабінету Міністрів України, відповідно до покладених на них завдань виконують функції з управління державним майном, передбачені частиною першою цієї статті, за винятком повноважень щодо господарських структур (частина перша ст. 6 Закону України «Про управління об`єктами державної власності»).

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» об`єктами управління державної власності є: майно, яке передане державним комерційним підприємствам, установам та організаціям.

Право господарського відання є речовим правом суб`єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами. Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб`єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства (частини перша, друга ст. 136 Господарського кодексу України).

ОСОБА_1 є зареєстрована і проживає у кімнаті АДРЕСА_2 , у яку вона була заселена під час виконання обов`язків помічника-консультанта народного депутата України.

Зазначений гуртожиток перебуває на балансі, утриманні та обслуговуванні позивача.

Згідно із статтями 67, 68, 162 Житлового кодексу, статтею 815 Цивільного кодексу України, статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач повинен здійснювати оплату за надані йому житлово-комунальні послуги своєчасно.

Оскільки позивач має на балансі й утриманні лише 8 і 9 поверхи житлового будинку АДРЕСА_1 , то утримання своєї частки позивач здійснює через укладений з КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» договором від 01 грудня 2016 року.

Позивачем відповідачеві надана житлова послуга з управління багатоквартирним будинком. У свою чергу свої зобов`язання відповідач не виконує, внаслідок чого за період з 01 січня 2020 року до 28 лютого 2024 року включно виникла заборгованість у розмірі 42 509, 92 грн, яка складається із заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території (утримання будинків, споруд і прибудинкової території) - 23 815, 37 грн; відшкодування придбаної позивачем електроенергії - 18 429, 27 грн.

У зв`язку із невиконанням, у т.ч., відповідачем, своїх зобов`язань рішенням Господарського суду м. Києва від 16 лютого 2024 року у справі № 910/17821/23 з державного підприємства «Управління житловими будинками» Управління справами Апарату Верховної Ради України» вирішено стягнути грошову суму боргу на користь КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Згідно зазначеної статті, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими акти, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Таким чином, між Позивачем та Відповідачем виникли відносини, що породжують цивільні права та обов`язки, оскільки позивач надає житлово-комунальні послуги, а Відповідач ними користується.

Згідно зі статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

ІV. Розподіл судових витрат.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі, керуючись

ст.ст. 3, 8, 21, 55, 61, 129, 129-1 Конституції України,

ст.ст. 1-22, 509, 615, 815 Цивільного кодексу України,

ст.ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»,

ст.ст. 1-23, 76-82, 89, 95, 258-259, 263-265, 267, 274-279, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов Державного підприємства «Управління житловими будинками» Управління справами Апарату Верховної Ради України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ) на користь Державного підприємства «Управління житловими будинками» Управління справами Апарату Верховної Ради України» (, пров. Несторівський, буд. 4, м. Київ, 04053) грошову суму в розмірі 42 509, 92 грн, яка складається із заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території (утримання будинків, споруд і прибудинкової території) - 23 815, 37 грн, відшкодування придбаної позивачем електроенергії - 18 429, 27 грн, судовий збір - 3 028, 00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Суддя І. В. Литвинова