Справа № 464/2628/24 Провадження № 2/450/1401/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2024 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Мусієвського В.Є.

при секретарі Расяк С.М.

розглянувши в залі суду м. Пустомити матеріали заяви представника третьої особи Міськевич Миколи Миколайовича Микуш Дмитра Михайловича про передачу справи за підсудністю до Господарського суду Рівненської області на розгляд у межах справи № 918/1061/24 про неплатоспроможність ОСОБА_1 в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третьої особи ОСОБА_1 , про визнання майнових прав,

в с т а н о в и в:

15 квітня 2024 року до Сихівського районного суду м. Львова через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третьої особи ОСОБА_1 , про визнання майнових прав. До позовної заяви долучено клопотання представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_4 , згідно мотивів якого просила звільнити позивача від сплати судового збору.

Ухвалою судді Сихівського районного суду м. Львова від 17 квітня 2024 року матеріали цивільної справи передано за підсудністю до Пустомитівського районного суду Львівської області.

16 травня 2024 року Пустомитівським районним судом Львівської області отримано матеріали цивільної справи.

Ухвалою від 17 травня 2024 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано десятиденний строк для усунення недоліків описаних у такій.

27 травня 2024 року представником позивача ОСОБА_2 ОСОБА_5 подано заяву, якою усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою від 27 травня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

30 травня 2024 року від представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_5 через систему «Електронний суд» надійшла заява про забезпечення позову.

Ухвалою від 31 травня 2024 року заяву представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_5 про забезпечення позову задоволено частково. Заборонено відповідачу ОСОБА_3 та третій особі ОСОБА_1 у будь-який спосіб розпоряджатись, обтяжувати, укладати будь-які правочини з іншими особами щодо майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 , а також звертатися до державних реєстраторів, будь-яких органів, що здійснюють державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно з заявами щодо реєстрації будь-якого речового права інших осіб на вищевказану квартиру, що знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером :01:001:0120.

24 червня 2024 року представником третьої особи ОСОБА_1 ОСОБА_6 подано заперечення на позовну заяву.

24 червня 2024 року представником третьої особи ОСОБА_1 ОСОБА_7 подано позовну заяву за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання недійсним попереднього договору купівлі-продажу майнових прав.

10 грудня 2024 року представником третьої особи ОСОБА_1 ОСОБА_7 подано заяву про передачу справи за підсудністю до Господарського суду Рівненської області на розгляд у межах справи № 918/1061/24 про неплатоспроможність ОСОБА_1 . Мотивував заяву тим, що ухвалою Господарського суду Рівненської області від 04 грудня 2024 року відкрито провадження у справі № 918/1061/24 про неплатоспроможність ОСОБА_1 . Зазначив, що інші суди, незалежно від юрисдикції, які розглядали справи за позовами до боржника, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство після відкриття провадження в інших справах, не закривають таке провадження, а передають справу до належного суду для розгляду по суті. При цьому таким належним судом є виключно суд господарської юрисдикції, який відкрив справу про банкрутство боржника. З огляду на вказане, просив заяву задовольнити.

11 грудня 2024 року представником позивача ОСОБА_2 ОСОБА_5 подано заперечення на заяву про передачу справи за підсудністю. Вказала, що дана цивільна справа не має жодного відношення до неплатоспроможності ОСОБА_1 , оскільки спірний попередній договір купівлі-продажу безпосередньо укладено між позивачем та відповідачем, а предметом спору є визнання майнових прав на квартиру, яка не належить третій особі. Зазначила, що ОСОБА_1 не є стороною спору, а відтак норми права, на які покликається його представник мотивуючи заяву про передачу справи за підсудністю, не можуть бути застосовані.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подану заяву про передачу справи за підсудністю та матеріали цивільної справи в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

21 жовтня 2019 року набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства від 18 жовтня 2018 року № 2597-VIII (далі - Кодекс № 2597-VIII).

Приписами ч. 3 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо спорів, зазначених у частині другій цієї статті, провадження в якій відкрито до або після відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), за ініціативою учасника справи або суду невідкладно, але не пізніше п`яти робочих днів, надсилаються до господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), який розглядає спір по суті в межах цієї справи.

У пункті 4 Прикінцевих та перехідних положень цього Кодексу встановлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Частиною 2 статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Судова палата для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 14 травня 2020 року у справі №903/69/18 зазначає, що Верховний Суд неодноразово висловлював позицію щодо концентрації всіх спорів у межах справи про банкрутство. Так, за умови порушення провадження у справі про банкрутство боржника особливістю вирішення таких спорів є те, що вони розглядаються господарським судом без порушення нових справ, що узгоджується із загальною спрямованістю Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, який передбачає концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів. З моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника. Така ж правова позиція зазначена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 918/420/16, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі №908/4057/14, від 11 липня 2018 року у справі № 922/3040/17, від 29 листопада 2019 у справах №908/130/15-г, № 923/1194/17, від 05 лютого 2020 у справі № 921/557/15-г.

У постановах від 15 травня 2019 року у справі № 289/2217/17, від 12 червня 2019 року у справі № 289/233/18, від 19 червня 2019 року у справах № 289/718/18 та № 289/2210/17 Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що визначення юрисдикції усіх майнових спорів господарському суду, який порушив справу про банкрутство, має на меті як усунення правової невизначеності, так і захист прав кредитора, який може за умови своєчасного звернення реалізувати свої права й отримати задоволення своїх вимог.

Таким чином, розгляд усіх майнових спорів, стороною в яких є боржник, з дня введення в дію 21 жовтня 2019 року Кодексу України з процедур банкрутства повинен відбуватися саме і виключно Господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи. Така правова позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у її постановах від 15 січня 2020 року у справі № 607/6254/15-ц (провадження № 14-404цс19), від 28 січня 2020 року у справі № 50/311-б (провадження № 12-143гс19).

Випадки передачі справ з одного суду до іншого при розгляді справи в порядку цивільного судочинства визначені ст. 31 ЦПК України, згідно якої до підстав такої передачі відносяться наступні: справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду; після задоволення відводів (самовідводів) чи з інших підстав неможливо утворити новий склад суду для розгляду справи; ліквідовано або з визначених законом підстав припинено роботу суду, який розглядав справу.

Таким чином, суд зазначає, що оскільки ЦПК України не містить положень щодо дій суду у випадку відкриття стосовно боржника провадження з приводу банкрутства, то в такому випадку необхідно керуватись ч. 3 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства.

При цьому, судом враховується правова позиція, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 607/6254/15-ц в якій зазначено, що зі змісту норм Кодексу України з процедур банкрутства убачається, що законодавець захищає не лише права банкрута, а й права інших осіб, які мають вимоги до банкрута. Захист таких осіб полягає у тому, що інші суди, незалежно від юрисдикції, які розглядали справи за позовами до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство після відкриття провадження в інших справах, не закривають таке провадження, а передають справу до належного суду для розгляду по суті. При цьому таким належним судом є виключно суд господарської юрисдикції, який відкрив справу про банкрутство відповідача. Таке урегулювання процедури розгляду спорів до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство, встановлює зрозумілу і справедливу процедуру закінчення розгляду справи належним судом, дотримання принципу визначення юрисдикції справи та підсудності спорів одному господарському суду, який акумулює усі вимоги до відповідача, щодо якого порушено процедуру банкрутства. З огляду на положення законодавства України, чинного на момент розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду, законодавець вкотре підкреслив, що розгляд всіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи. З врахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позови до боржника, який перебуває в процедурі банкрутства, повинні розглядатись в межах справи про банкрутство.

Судом встановлено, що Господарським судом Рівненської області 04 грудня 2024 року постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі № 918/1061/24 про неплатоспроможність ОСОБА_1 .

Водночас, провадження у даній цивільній справі № 464/2628/24 відкрито 27 травня 2024 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третьої особи ОСОБА_1 , про визнання майнових прав.

Частиною 1 ст. 42 ЦПК України визначено, що у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

В межах даної цивільної справи № 464/2628/24 ОСОБА_1 перебуває у процесуальному статусі третьої особи, а не сторони спору, з огляду на що, із врахуванням приписів ч. 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про неплатоспроможність (банкрутство), в межах цієї справи не уповноважений вирішувати майновий спір, в якому боржник не є стороною спору.

Слід вказати, що подана представником третьої особи Микуш Д.М. позовна заява за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання недійсним попереднього договору купівлі-продажу майнових прав, не може слугувати підставою для передання матеріалів цивільної справи за підсудністю до Господарського районного суду Рівненської області для їх розгляду у межах справи № 918/1061/24 про неплатоспроможність ОСОБА_1 , оскільки така не містить позовних вимог майнового характеру.

Отже, даний спір не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства у межах справи № 918/1061/24 про неплатоспроможність ОСОБА_1 .

За таких обставин, суд приходить до висновку, що у задоволенні заяви представника третьої особи ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 247, 259, 260, 261, 354 ЦПК України, ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, суд,

п о с т а н о в и в:

У задоволенні заяви представника третьої особи ОСОБА_1 Микуш Дмитра Михайловича відмовити.

Ухвало остаточна та окремому оскарженню не підлягає.

Суддя Мусієвський В.Є.