Справа № 553/2865/24
Провадження № 2/553/1396/2024
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16.12.2024м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Москаленко В.В.

за участю представника позивача Шерстюк А.О.

секретаря судового засідання Рябоконя О.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування житловим приміщенням ,

установив:

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Шерстюк А.О. звернулася до суду з позовом, згідно вимог якого просить суд ухвалити рішення, яким встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 наступними чином: виділити у користування ОСОБА_1 , окрему кімнату житловою площею 17 кв. м. та балкон площею 0,8 кв.м., виділити у користування ОСОБА_2 , окрему кімнату, житловою площею 11,4 кв. м. та кладову площею 1 кв.м., коридор площею 5.4 кв.м., вбиральню площею 0.9 кв. м., ванну площею 1.9 кв. м., кухню площею 4 кв. м. залишити у спільному користуванні співвласників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Судові витрати просила покласти на відповідача.

Вимоги мотивовано тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину, ОСОБА_1 належить частина двокімнатної квартири АДРЕСА_1 . Іншим співвласником квартири, на підставі ст. 1261 ЦК України, є ОСОБА_2 . Квартира розташована на 3 поверсі 5-ти поверхового будинку та складається з 2 кімнат: 1-а кімната площею 17 кв. м., 2-а кімната площею 11,4 кв. м. , коридору площею 5.4 кв.м., вбиральні площею 0.9 кв. м., ванної площею 1.9 кв. м., кухні площею 4.9 кв. м., кладової площею 1 кв. м. та одне відділення сараю в підвалі площею 26 кв.м. Враховуючи, що квартира є двокімнатною, а співвласниками є двоє фізичних осіб, які не можуть погодити між собою порядок користування квартирою, що призводить до постійних конфліктів між останніми, а також, зважаючи на ігнорування відповідачем правил співжиття та несплату рахунків в своїй частині за комунальні послуги, що в свою чергу призводить до суттєвих негативних наслідків для позивача і зумовлює необхідність примусового розподілу особових рахунків. Оскільки питання розподілу особових рахунків за комунальні послуги залежить від встановлення порядку користування квартирою між співвласниками, представник позивача звертається з до суду з вказаним позовом.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 09.10.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала на підставі викладених у позовній вимогі обставин та просила їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився. Про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відзиву на позов, заяв та будь-яких клопотань до суду від відповідача не надходило.

Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи викладене, а також те, що одночасно існують умови, які передбачені ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає за необхідне провести заочний розгляд даної справи та ухвалити заочне рішення.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов таких висновків.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Як встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 09.11.2012 (а.с. 14).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом №1888 від 11.12.2013 після смерті ОСОБА_3 , залишилась спадщина, яка складається з двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 43,3 кв. м., житловою площею 28,4 кв. м. та одного відділення сараю в підвалі площею 2,6 кв. м. Разом з цим ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 належить по 1/2 частці у спадщині (а.с. 9).

Як вбачається з відомостей з державного реєстру речових прав ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить 1/2 частина квартири за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 14 зворот).

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі рішення суду.

Згідно з ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 41 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої УкраїнА приєдналась17липня 1997року відповідно до закону№ 175/97-ЕРвід 17липня 1997року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950року,Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, а за правилами ст.319ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Стаття 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належать особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно ч. 1 ст. 357 ЦК України визначено, що частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Відповідно дост.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до роз`яснень п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" №20 від 22 грудня 1995 року(з наступними доповненнями) квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

З наведеного вбачається, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підміняти собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним із співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його правового режиму, а також може застосовуватись відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Згідно технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 , остання розташована на 3 поверсі 5-ти поверхового будинку та складається з 2 кімнат: 1-а кімната площею 17 кв. м., 2-а кімната площею 11,4 кв. м. , коридору площею 5.4 кв.м., вбиральні площею 0.9 кв. м., ванної площею 1.9 кв. м., кухні площею 4.9 кв. м., кладової площею 1 кв. м. Одне відділення сараю в підвалі площею 26 кв.м. Квартира обладнана балконом площею 0,8 кв. м. Загальна площа квартири 43.3 кв. м. (а.с. 12-13).

Відповідно до позовної заяви, представник позивача просить виділити у користування ОСОБА_1 , окрему кімнату житловою площею 17 кв. м. та балкон площею 0,8 кв.м., виділити у користування ОСОБА_2 , окрему кімнату, житловою площею 11,4 кв. м. та кладову площею 1 кв.м., коридор площею 5.4 кв.м., вбиральню площею 0.9 кв. м., ванну площею 1.9 кв. м., кухню площею 4 кв. м. залишити у спільному користуванні співвласників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Як встановлено судом, для здійснення запропонованого представником позивача варіанту порядку користування приміщення квартири з метою окремого користування житловими кімнатами проводити перепланування не потрібно оскільки всі кімнати в квартирі є окремими.

Запропонований варіант встановлення порядку користування вказаною квартирою є таким, що не обмежує права відповідача, як співвласника квартири.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідач у судове засідання не з`явився, із зустрічним позовом до суду про встановлення іншого порядку користування квартирою, ніж той, який просить у позовній заяві встановити представник позивача, не звертався.

Враховуючи вищевикладене, встановлені обставини справи, беручи до уваги принцип непорушності права власності та його складову - право користування, та оскільки при розгляді справи не встановлено факту того, що запропонований представником позивача порядок користування буде суттєво порушувати житлові права відповідача, то суд приходить до висновку про достатність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов підлягає задоволенню, то з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений позивачем судовий збір.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, ст. 41, 47 Конституції України, ст.ст. 317, 319, 321, 355, 357, 358 ЦК України, суд,

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування житловим приміщенням задовольнити повністю

Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_3 .

Виділити ОСОБА_1 у користування окрему кімнату житловою площею 17 кв.м. та балкон 0,8 кв.м.

Виділити ОСОБА_2 окрему кімнату житловою площею 11.4 кв.м. та кладову площею 1 кв.м.

Залишити у спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 коридор площею 5,4 кв.м., вбиральню площею 0,9 кв.м.,ванну площею 1,9 кв.м., кухню площею 4,9 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 968(дев`ятсот шістдесят вісім )96 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення до Полтавського апеляційного суду через Ленінський районний суд м.Полтави, або безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: ОСОБА_1 ,місце реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 ,місце реєстрації АДРЕСА_5 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Повний текст рішення складено 19.12.2024.

Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиВ. В. Москаленко