РІШЕННЯ

Іменем України

13.06.2024 року Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Мартьянової С.М.

при секретарі судового засідання Висоцькій К.В.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю про визнання майна спільною сумісною власністю та про поділ майна,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до Франківського районного суду м. Львова з позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю та про поділ майна, в якій просив суд встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в період з березня 2003 року по грудень 2017 року; Визнати за позивачем право власності на ідеальної частини квартири АДРЕСА_1 та гаражний бокс до вказаної квартири.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що у 2002 року позивач познайомився з відповідачкою ОСОБА_3 , і з березня 2003 року почав проживати з нею однією сім`єю. Спочатку позивач орендував ресторан-бар у м. Турка, де Лідія працювала продавцем, згодом сторони переїхали до Львова і, оскільки власного житла у Львові не мав, винаймав житло, де сторони разом проживали з відповідачкою та вели спільне господарство.

Позивач зазначає, що він тоді працював керівником ТзОВ «Агробізнес», а відповідачку, в силу її недостатньої освіти, влаштував у вечірню школу, де вона і здобула середню освіту.

Згодом, у 2005 році, допоміг відповідачці поступити на навчання у Львівську філію Національного університету культури і мистецтв на спеціальність «документознавство». Форма навчання заочна. Час, вільний від навчання, відповідачка проводила поруч з позивачем, допомагаючи йому бізнесі, що було їй на користь в розумінні здобуття досвіду.

Згодом роботу позивач в ТзОВ «Агробізнес» припинив і розпочав діяльність в ТзОВ «Лимон Плюс».

Відповідачка піклувалась домашнім господарством, а у вільний час знаходилась поруч з позивачем, допомагаючи у справах.

Протягом часу проживання у Львові сторони з винаймали житло, збираючи кошти на придбання власного.

За власні кошти позивач сплачував оренду житла, а також оренду офісного приміщення.

За період 12 років дані витрати становлять близько 72000 доларів США.

У 2014 році сторони придбали довгоочікуване житло двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 площею 82 м2 (новобудова).

До даної квартири належить гаражний бокс площею близько 30 м2.

Право власності на квартиру за взаємною згодою сторін було оформлено на відповідачку, оскільки для позивача це було не принципово, адже сторони стільки років прожили разом міцною сім`єю.

Усі спільні кошти було скеровано на закінчення ремонтних та оздоблюваних робіт в новій квартирі. Були придбані меблі і усе необхідне. Новосілля сторони справи в листопаді 2016 року.

Укладання шлюбу постійно відкладалось.

Починаючи з 2009 року у позивача почався погіршуватися стан здоров`я. Позивач переніс декілька операцій на око з діагнозом глаукома. Втратив ліве око. Віднедавна відповідачка, покликаючись на хворобливий стан позивача, охолола до нього, вживала образливі звернення. Почались непорозуміння та сварки. Не маючи сил терпіти таку зухвалість, позивач переїхав у м. Самбір. А нещодавно, повернувшись до Львова з метою примирення, почув у свою адресу недобрі слова, які зводились до того, що позивач не має нічого до спірної квартири і відповідачка є одноособовою її власницею.

На сьогоднішній день склалася така ситуація, що позивач, як чоловік, і за чиї кошти була придбана квартира, лишився на вулиці. Місце праці позивача знаходиться у Львові, іншого житла він не має. Чинення позивачу перешкод в користуванні його житлом істотно порушує його право. Окрім того, правовстановлюючі документи на спірну квартиру находяться у відповідачки.

У зв`язку з вищевикладеним позивач і був змушений звернутись до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 04.09.2019 року відкрито провадження у справі.

Розгляд справи визначено проводити в порядку загального позовного провадження.

Призначено підготовче судове засідання.

19.05.2021 року через канцелярію суду від відповідачки надійшли пояснення по справі, в яких вона просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог посилаючись на наступні обставини.

Так, позивач у період з 19.07.1979 року по 08.02.2017 рік перебував офіційно у шлюбі, який рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 08.02.2017 року (справа №462/5789/16-ц) було розірвано.

Однак, у своїй заяві позивач просить встановити факт проживання однією сім`єю з відповідачкою в період з березня 2003 року по грудень 2017 року.

Більше того, у позовній заяві позивач жодним чином не згадує про факт перебування в зареєстрованому шлюбі.

Тобто, у даному випадку, судячи з позовних вимог позивача, він одночасно перебував в офіційному шлюбі та в конкубінаті (фактичних шлюбних відносинах), що заборонено законодавством України.

Однак, в даному випадку відповідачка з позивачем не проживали разом і позивач до 2017 року знаходився в зареєстрованому шлюбі, відповідно відсутні передбачені законом умови для застосування положення ст. 74 СК України.

У позовній заяві позивач стверджує про те, що він з відповідачкою познайомилися у 2002 році. Однак, дане твердження позивача не відповідає дійсності, оскільки з позивачем відповідач знайомі з її дитинства, оскільки він був другом її покійного брата - ОСОБА_5 та часто зупинявся в них вдома, коли їздив з братом на полювання.

Як частково вірно стверджує позивач, відповідачка дійсно кілька років працювала продавцем у магазині у м. Турка, однак директоркою магазину була ОСОБА_6 , а не ОСОБА_1 . Коли ОСОБА_1 орендував даний магазин, відповідач у ньому вже не працювала. В той час, коли ОСОБА_1 орендував магазин і після чого почав проживати у Львові, відповідачка регулярно їздила на сезонні роботи в Полтаву та в Чеську Республіку.

Більше того, ОСОБА_1 був одруженим чоловіком, тому відповідачка не могла проживати разом з ОСОБА_1 однією сім`єю, вести з ним спільне господарство та допомагати йому у веденні бізнесу.

Позивач дійсно допоміг відповідачці поступити на навчання у Львівську філію Національного університету культури і мистецтв, однак це зробив він на прохання її покійного брата. І з 2006 року відповідачка навчалася на заочній формі навчання, тому мала можливість далі їздити на заробітки і приїжджати до Львова лише на час сесії.

Постійно проживати у Львові відповідачка почала з 2010 року, коли влаштувалася на роботу страховим агентом в ЗАТ «Народна фінансово-страхова компанія «Добробут», ким працює і наразі. Саме з 2010 року відповідач почала самостійно винаймати квартиру у АДРЕСА_2 .

Як страховий агент, відповідачка займалася й оформленням віз. Офіс в якому вона працювала і досі працює знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Саме тому у період 2010-2015 р. позивач, як її знайомий та друг її брата, часами приводив до неї в офіс клієнтів аби вона оформлювала страховий поліс та заповнювала анкети для подачі віз.

В той період між сторонами було добрі ділові відносини, і саме тому в 2009 році відповідачка позичила позивачу 2000 євро для будівництва будинку для його сім`ї в с. Стрілки Старосамбірського району Львівської області. Для будівництва даного будинку, позивач оформив і кредитні відносини.

У 2015 році на своє новосілля, відповідач запросила разом із своїми співробітниками з офісу - подружжя ОСОБА_7 і її знайому, й позивача, виключно як співробітника - ділового партнера.

Десь орієнтовно у 2015-2016 роках ділові відносини з відповідачем були припиненні оскільки відповідач регулярно отримувала від клієнтів скарги на позивача що наносило шкоду її діловій репутації.

Щодо купівлі квартири у АДРЕСА_4 .

У 2014 році відповідач придбала квартиру у АДРЕСА_4 та гараж № НОМЕР_1 у даному будинку.

Оскільки відповідач самостійного не могла заробити кошти для купівлі квартири у м. Львові, попри те, що офіційно працювала страховим агентом, дані кошти дав їй рідний брат ОСОБА_8 , який проживає і працює в Іспанії.

Цю квартиру відповідачка купувала не лише для себе, але й для свого брата- ОСОБА_8 , аби він мав де зупинитися, коли приїжджає в Україну.

Виключно за її кошти були придбані меблі та частково зроблений ремонт, оскільки частину коштів для ремонту відповідачці також дав її брат.

Тобто, позивач жодним чином не причетний до купівлі квартири відповідачкою у АДРЕСА_4 . та гаражу № НОМЕР_1 у даному будинку.

Твердження позивача про те, що він не має іншого житла не відповідає дійсності, оскільки позивачу належить частина будинку в с.Стрілки Старосамбірського району Львівської області загальною площею 129.7 квадратних метрів.

Окрім цього, як зазначає сам позивач, він проживає та прописаний у АДРЕСА_5 у будинку - де проживали його батьки позивача і який він успадкував після їх смерті.

16.07.2021 року від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій він просив суд встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в період з березня 2003 року по грудень 2017 року; визнати за позивачем право власності на ідеальної частки квартири АДРЕСА_1 ; Визнати за позивачем право власності на ідеальної частки гаражу № НОМЕР_1 площею 23,4 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_6 .

Ухвалою суду від 11.10.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити, посилались на обставини які викладені у позовній заяві.

Відповідачка та її представник в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували у повному обсязі, просили суд відмовити у їх задоволенні, посилались на обставини які викладені у поясненнях відповідачки.

Суд, вислухав пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази у їх сукупності та кожен доказ окремо, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст.77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2ст.78 ЦПК України).

Судом встановлено, що спірна квартира за адресою АДРЕСА_4 належить на праві власності ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності від 28.08.2014 року, індексний номер 26130111, а також копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28.08.2014 року. (а.с.57,58)

Також з копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28.08.2014 року вбачається, що на праві приватної власності ОСОБА_3 належить гараж № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_6 , загальна площа 23,4 кв.м. (а.с.59)

Заочним рішення Залізничного районного суду м. Львова від 08.02.2017 року позов задоволено повністю. Розірвано шлюб між ОСОБА_1 до ОСОБА_9 , зареєстрований Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області з 19 липня 1979 року, актовий запис № 2070. (а.с.55)

Рішення набрало законної сили 07.03.2017 року.

Відповідачка з 2010 року працює у ЗАТ «Народна фінансова-страхова компанія «Добробут», що підтверджується агентською угодою № 040/060810-01 від 06.08.2010 року, а також з 2014 року у ТДВ «страхова компанія «Київ Ре» що вбачається з Договору доручення (агентський договір) №221К/3 від 01.01.2014 року. (а.с.62,63-65)

Позивачем ОСОБА_1 до позовної заяви додано фото на якій зображені сторони, та вказано що фотосвітлина була зроблена під час новосілля у квартирі АДРЕСА_1 у листопаді 2016 року. (а.с.10)

Відповідачка у своїх пояснення посилалась на те, що спірну квартиру допоміг придбати ій її рідний брат, оскільки той проживав та працював в Іспанії.

У письмових поясненнях ОСОБА_5 посилався на те, що він є рідним братом відповідачки, та постійно проживає на території країни Іспанія. Він зазначив, що підтверджує той факт, що ним були надані кошти рідній сестрі ОСОБА_3 у загальному розмірі 110000 євро для придбання квартири, гаражу та частково здійснення ремонту. Ці кошти він передавав частинами сестрі на протязі 2007-2014 років. Також, зазначив, що він не має жодної нерухомості на території України, а тому хотів щоб сестра купила квартиру в якій він міг би зупинятися.

На підтвердження вказаних пояснень в матеріалах справи містяться копії довідок про розмір заробітної плати ОСОБА_10 (а.с.82-113), а також копія закордонного паспорту серії РО550358 в якому містяться відмітки про в`їзд та виїзд із країни. (а.с.114-124).

Позивач у позовній заяві посилався на те, що не має іншої нерухомості та вимушений жити на вулиці.

Проте як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 05.05.2021 року, то частина земельної ділянки розташованої у Львівській області Старосамбірський район, с. Стрілки, на праві приватної власності належить ОСОБА_1 , а також частина житлового будинку загальною площею 129.4 кв.м. розташованого за адресою: АДРЕСА_7 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 (а.с.80)

В судовому засіданні допитаний свідок ОСОБА_11 пояснив, що знайомий як з позивачем так і з відповідачем, також пояснив що позивач проживав з відповідачем, зустрічав їх на днях народженнях. Присутнім при оформленні документів на квартиру не був. Зі слів позивача відомо що квартира куплялась за кошти ОСОБА_1 .

В судовому засіданні допитаний свідок ОСОБА_12 пояснив, що знає сторін по справі, З позивачем знайомий давно, з відповідачем пізніше. Був в орендованій квартирі де відповідачка вела себе як господиня. Пояснив що сторони купили квартиру за спільні кошти, проте в купленій квартирі не був. До нової квартири позивач не запрошував, зустрічалися у барі. Інших жінок біля позивача не бачив.

В судовому засіданні допитаний свідок ОСОБА_13 пояснила, що знайома з відповідачкою з 2011 року, мають дружні стосунки, працюють в одному колективі. Відповідачка в шлюбі не перебувала. Сторін бачила разом під час роботи, позивач був запрошений на новосілля відповідачки у якості гостя, як колега. Відомо, що квартира була куплена за кошти відповідачки, та з допомогою брата відповідачки, який живе в Іспанії, часто приїжджає та допомагає. Свідок пояснила, що до цього відповідачка орендувала квартиру на ОСОБА_14 , в якій також проживала сама.

В судовому засіданні свідок допитаний свідок ОСОБА_15 пояснив, що знає відповідачку по роботі з 2009 року, остання знімала офіс в нього. Коло відповідачка придбала квартиру допомагав з ремонтом, підвозив, при цьому позивача ніколи не бачив. Позивач приходив в офіс. Нічого не відомо щодо проживання сторін як подружжя.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_16 пояснила, що з 2011 року знає відповідача як колегу, на новосілля позивач був запрошений як гість.

В судовому засіданні свідок допитаний свідок ОСОБА_17 пояснив, що відповідача бачив в офісі позивача у 2006-2007 роках. Відомо, що сторони проживали разом у квартирі по АДРЕСА_3 , разом працювали. Також відомо, що позивач одружений, дружину теж звуть ОСОБА_18 .

В судовому засіданні свідок допитаний свідок ОСОБА_19 пояснив, що знає позивача, відповідача не дуже, має поганий зір.

В судовому засіданні свідок допитаний свідок ОСОБА_20 пояснила що є сусідкою у м. Самбір. Бачила як сторони разом приїжджали.

В судовому засіданні свідок допитаний свідок ОСОБА_21 пояснив, що про стосунки сторін йому нічого не відомо, що позивач винаймав в нього нежитлове приміщення та оренду плату не сплачував.

В судовому засіданні свідок допитаний свідок ОСОБА_22 пояснила, що вона є сусідкою по АДРЕСА_6 , та проживає у квартирі АДРЕСА_8 часто бачить відповідача, буває часто в неї вдома, позивача ніколи не бачила, і рей його у квартири теж. Відомо, що відповідачка сама робила ремонт, сама наймала майстрів, та сама проживає у квартирі з 2014 року.

Згідно п.1 ч.1ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами в порядку окремого провадження, але, оскільки існує спір про право на спадкове майно, суд розглядає дану справу в порядку позовного провадження.

Згідно з положеннями частин 1, 2ст. 21 СК шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до ч.1ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню.

Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства.

Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.

Разом із тим згідно зі ст. 74 СК якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу.

Відповідно до п. 20постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при застосуванні ст. 74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Тобто при застосуванні ст. 74 СК слід виходити з того, що ця норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, упродовж якого було придбане спірне майно.

На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Аналіз указаних норм дозволяє зробити висновок про те, що для застосування положень цієї статті необхідною умовою є, зокрема, встановлення факту не перебування осіб у будь-якому іншому шлюбі.

Позивач просить встановити факт проживання однією сім`єю з березня 2003 року по грудень 2017 року, в той час встановлено, що позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з 19 липня 1979 року до набрання законної сили рішення Залізничного районного суду м. Львова від 08.02.2017 року про розірвання шлюбу (справа № 62/5789/16-ц). Дане рішення набрало законної сили 07.03.2017 року.

За приписами ч. 2ст. 3 СК сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України).

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена в його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України).

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України).

Позивачем надано на підтвердження їх спільного проживання з відповідачкою фотографію, яка не може бути підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Факт фотографування сторін разом не є доказом їх спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки.

Досліджені в суді письмові докази, у сукупності з показами свідків, підтверджують лише факт дружніх, ділових стосунків між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , а не перебування у фактичних шлюбних відносинах.

Належних та допустимих доказів, які б свідчили про спільне проживання позивачки та відповідача як чоловіка та жінки, тобто наявність сім`ї, у період з часу з березня 2003 року по грудень 2017 року матеріали справи не містять.

ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9 в період часу з 19 липня 1979 року до набрання законної сили рішення Залізничного районного суду м. Львова від 08.02.2017 року про розірвання шлюбу (справа № 62/5789/16-ц), тобто до 07.03.2017 року.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.

Згідно з частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Судом встановлено, що спірна квартира за адресою АДРЕСА_4 та спірний гараж № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_6 , загальна площа 23,4 кв.м. були придбані відповідачкою в період перебування позивача в зареєстрованому шлюбі.

Крім того у суду не виникає сумнівів той факт, що спірна квартира та спірний гараж були придбані відповідачкою за кошти які були надані її рідним братом, оскільки це підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не вказують на те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю (див. постанову Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15-ц).

У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі №129/2115/15-ц зазначено, що для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат; вказані обставини судом не встановлено, а показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення вказаного факту.

Лише показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу (постанова Верховного Суду від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20).

Відповідно до ч. 6ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Отже, суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження факту його проживання з ОСОБА_3 , однією сім`єю в період з березня 2003 року по грудень 2017 року, а тому у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити у повному обсязі.

Вимога про визнання права власності на спірне майно, є похідною від вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю, а отже також не підлягає задоволенню.

Враховуючи те, що у задоволені позову ОСОБА_1 було відмовлено, а також положення ст. 141 ЦПК України та положення Закону України «Про судовий збір», та те, що позивач звільнений від сплати судового збору, то суд приходить до висновку, що судові витрати підлягають компенсації за рахунок держави.

Керуючись ст.ст.12,13,53, 54, 141,203,215, 265,273,354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю про визнання майна спільною сумісною власністю та про поділ майна відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_5 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 .

Повний текст рішення складено 19.06.2024 року.

Суддя Мартьянова С.М.