1Справа № 335/1577/24 2/335/1302/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2024 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі

головуючого - судді Мінаєва М.М.,

за участю

секретаря судового засідання - Печерей О.С.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - адвоката Хрипченко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, у розмірі 56463,03 грн., та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, у розмірі 300000,00 грн.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 (надалі позивач) послався на те, що відповідач ОСОБА_2 (надалі відповідач) разом з ОСОБА_3 та іншими невстановленими особами у жовтні 2014 року в ході вчинення хуліганських дій заподіяв позивачу тілесні ушкодження легкі та середньої тяжкості, за що був засуджений вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18.06.2021 у справі № 335/3804/17 за ч. 4 ст. 296 КК України. Внаслідок вказаних дій відповідача позивачу була завдана матеріальна шкода у виді пошкодження одягу позивача, а також у виді витрат, які позивач в подальшому поніс на лікування від отриманих травм та мінімізації їх шкідливого впливу. Крім того, позивач вважає, що діями ОСОБА_2 йому було завдано моральної шкоди, яку він, з урахуванням характеру правопорушення, глибини й тривалості завданих душевних страждань, часу і зусиль, необхідних для відновлення, здоров`я, перенесеного фізичного болю, оцінює в 300000,00 грн.

Ухвалою від 12.02.2024 було відкрите провадження у справі, її розгляд визначений в порядку загального позовного провадження, сторонам був наданий строк для подання письмових заяв по суті спору та доказів на їх обґрунтування.

06.03.2024 від представника відповідача, адвоката Хрипченко Н.А., надійшов письмовий відзив на позов із запереченнями проти його задоволення, окрім вимог про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 85,93 грн.

В обґрунтування заперечень проти задоволення позову представник відповідача, не оспорюючи винуватість ОСОБА_2 у заподіянні позивачу тілесних ушкоджень, послалась на те, що позовні вимоги не є обґрунтованими, оскільки позивачем не наведено і не надано доказів, які підтверджували б причинний зв`язок між діями відповідача, отриманими позивачем травмами, та витратами на лікування, які позивач просить відшкодувати за рахунок відповідача. Також представник відповідача посилалась на недоведеність пошкодження одягу позивача саме внаслідок дій відповідача. Крім того, представник відповідача зазначила, що заявлений позивачем розмір компенсації моральної шкоди також нічим не підтверджений, не відповідає вимогам розумності, виваженості і справедливості. У підсумку представник відповідача зазначила, що доведеним можна вважати лише витрати позивача на суму 85,93 грн. на підставі відповідних фіскальних чеків.

Позивач письмової відповіді на відзив не надав.

Ухвалою від 03.04.2024 підготовче провадження у справі було закрите.

Під час судового розгляду позивач свої вимоги підтримав. Пояснив, що внаслідок побиття з боку ОСОБА_2 та інших причетних осіб він отримав травми голови та верхніх кінцівок. Наслідки травми голови продовжують його турбувати навіть через 10 років після побиття, оскільки він періодично відчуває головні болі та звертається за відповідною медичною допомогою. Протягом часу після отримання травми він неодноразово лікувався, в тому числі їздив на оздоровлення до м. Трускавець. Вважає, що розмір понесених ним витрат на лікування і оздоровлення повністю підтверджується сукупністю наданих ним доказів: копіями фіскальних чеків, квитанцій, товарних чеків, накладних, проїзних квитків, путівок тощо. Разом з цим позивач зазначив і підтвердив, що під час розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 та ОСОБА_3 отримав від останнього 26000,00 грн. в рахунок відшкодування витрат на лікування.

Щодо пошкодження одягу, в якому був позивач в момент побиття, позивач зазначив, що відповідні речі зберігаються у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а після ухвалення вироку позивач не забирав свої речі, і тому не може пред`явити їх для дослідження в судовому засіданні.

Щодо моральної шкоди позивач зазначив, що відчув і продовжує відчувати сильні душевні страждання внаслідок побиття ОСОБА_2 , і що вказана подія істотно і негативно вплинула на його подальше життя. Крім того, позивач протягом тривалого часу, коли розглядалось кримінальне провадження, був змушений постійно брати участь в слідчих діях та судових засіданнях, що спричиняло для нього істотний дискомфорт і напруження, внаслідок чого він також відчував душевні страждання.

Представник відповідача під час судового розгляду заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на доводи, викладені у відзиві на позов. Зокрема, представник відповідача наполягала на тому, що в матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази на підтвердження заявлених позивачем до стягнення сум. Так, частина наданих позивачем копій фікскальних чеків та товарних чеків і накладних щодо придбання ліків і медикаментів вочевидь не стосується лікування травм, отриманих позивачем, і не співпадають з призначеннями ліків, зазначеними у медичній документації. Відсутні докази того, що наявні у позивача проблем із зором, головними болями є наслідком дій саме відповідача. Так само немає доказів того, що путівки на оздоровлення до м. Трускавець також обумовлені були травмами, отриманими внаслідок дій відповідача. Завдання шкоди одягу позивача також нічим не підтверджується.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.

Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18.06.2021 у справі № 335/3804/17 відповідач ОСОБА_2 був засуджений за ч. 4 ст. 296 КК України до трьох років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням на іспитовий строк два роки.

Тим же вироком ОСОБА_3 був засуджений за ч. 2 ст. 296 КК України до двох років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням на іспитовий строк один рік.

Вироком Запорізького апеляційного суду від 14.02.2023 вказаний вирок суду першої інстанції був скасований в частині покарання, засудженим було призначено покарання без застосування ст. 75 КК України.

Постановою ККС ВС від 24.05.2023 вирок Запорізького апеляційного суду був змінений, засуджені були звільнені від відбування покарання з випробуванням.

Вказаними судовими рішеннями було встановлено таке.

18.10.2014 року, приблизно о 03 годині 34 хвилині, ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , та невстановлені в ході досудового розслідування особи, діючи групою осіб, вчинили хуліганські дії відносно потерпілих ОСОБА_1 та ОСОБА_4 при наступних обставинах.

18.10.2014 року ОСОБА_3 , маючи умисел на грубе порушення громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, діючи групою осіб, разом з ОСОБА_2 о. та невстановленими в ході досудового розслідування особами, перебуваючи в громадському місці, а саме в приміщенні ресторану «Ржевський Project» за адресою: АДРЕСА_1 , спровокували конфлікт з раніше не відомими потерпілими ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , в ході якого нанесли їм удари в різні частини тіла та обличчя.

Так, приблизно о 03 годині 34 хвилин потерпілий ОСОБА_4 , знаходячись біля гардеробу, спілкуючись з чоловіком одягнутим в чорну кепку, чорну футболку та чорні штани та почав розмахувати перед його обличчя руками, відразу вказаний чоловік наніс йому один удар правою рукою в обличчя, від якого ОСОБА_4 встиг ухилитись. В цей час ОСОБА_2 о., який стояв разом з охоронцем біля колони, діючи умисно, з особливою зухвалістю, ігноруючи існуючі в суспільстві норми спілкування, безпідставно та неочікувано підійшов до ОСОБА_4 та наніс один удар в його обличчя. Потім, ОСОБА_2 о. обійшов колону, підійшов до вікна гардеробу, де в цей час знаходиться потерпілий ОСОБА_4 та наніс йому ще декілька ударів руками по тулубу та голові і відразу відійшов від нього у бік входу до ресторану, охоронець відразу відтягнув ОСОБА_4 до ескалатору.

В цей же час, ОСОБА_3 , знаходячись біля потерпілого ОСОБА_1 , діючи умисно, з особливою зухвалістю, ігноруючи існуючі в суспільстві норми спілкування, безпідставно та неочікувано почав наносити декілька ударів правою та лівою рукою по його голові, захищаючись від ударів потерпілий ОСОБА_1 зміг відбігти до входу в ресторан. Далі, ОСОБА_3 побачив потерпілого ОСОБА_4 , який знаходився біля ескалатору зігнувшись у позу боксера, підійшов до нього та наніс йому удари правою та лівою рукою по голові та тулубу. Через декілька секунд до потерпілого ОСОБА_4 підбіг чоловік одягнений у чорну кепку, чорну футболку та чорні штани, який почав наносити йому удари по голові та тулубу. Потім, ОСОБА_3 відтягнув від бійки охоронець та залишився біля нього. Потерпілого ОСОБА_4 відвів до входу в ресторан інший охоронець.

Після чого, щоб зупинити протиправні дії ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та не встановлених в ході досудового розслідуванням осіб, ОСОБА_1 дістав зі своєї наплічної сумки травматичний пістолет «ПМ-РФ» калібру 9 мм Р.А. № НОМЕР_1 , зареєстрований на ім`я останнього, який згідно висновку балістичної експертизи № 219/ЗТ, від 07.04.2015 року є короткоствольною вогнепальною зброєю промислового виробництва України без слідів переробки, з метою особистого захисту навів його у сторону нападаючих осіб, тим самим спробував припинити протиправні дії останніх, без його застосування. Після цього, побачивши у одного з невстановлених осіб у руках предмет, схожий на ніж, ОСОБА_1 вирішив, разом з ОСОБА_4 , покинути приміщення ресторану «Ржевський Project», щоб уникнути конфліктної ситуації.

В подальшому, продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_2 , діючи з групою осіб, із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень, маючи умисел на хуліганські дії направлені відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, наздогнали ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на вул. Правди, неподалік від ресторану «Ржевський Project», та почали наносити удари руками, ногами та предметами, схожими на биту та пістолет по всім частинам тіла останніх. При цьому, ОСОБА_1 з метою попередження здійснив два постріли зі свого травматичного пістолету марки «ПМ-РФ» калібру 9 мм Р.А. № ВІ023053 у гору, щоб зупинити дії останніх, але не домігшись результату, був вимушений здійснити постріли у бік нападаючих на нього осіб.

Проте, ОСОБА_2 , продовжуючи свої злочинні дії, діючи групою осіб, із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень, на дії ОСОБА_1 , який припиняв їх хуліганські дії, не відреагували, та продовжуючи діяти з особливою зухвалістю, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, подолавши опір ОСОБА_1 , який внаслідок нанесених йому ударів, знаходився у безпорадному стані та лежав на землі, продовжив наносити йому удари по голові рукояткою від предмета схожого пістолет, а невстановлені в ході досудового розслідування особи били руками, ногами та предметом, схожим на биту по всім частинам тіла, внаслідок чого ОСОБА_1 втратив свідомість.

Внаслідок хуліганських дій ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та невстановлених в ході досудового розслідування осіб, згідно висновку судово-медичної експертизи № 393 від 30.01.2015 року, потерпілому ОСОБА_1 було спричинено закритий перелом середньої фаланги 4 пальця правої кисті, які в сукупності кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, які не є небезпечними для життя, але такі що спричинили тривалий розлад здоров`я, а також спричинили синець на правій кисті, струс головного мозку, рану на лобі справа, садна в правій тім`яній області, на лобі справа у межі росту волосся, синці на правому плечі, в поперекової області, на правій бічній поверхні грудної клітки, синці та садна в проекції обох колінних суглобів, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Під час розгляду цієї цивільної справи як позивач, так і сторона відповідача не оспорювали фактів, покладених в основу обвинувачення, за яким ОСОБА_2 був визнаний винуватим.

Відтак, суд, беручи до уваги зміст ч. 6 ст. 82 ЦПК України, також вважає ці факти встановленими і такими, що не підлягають окремому доказуванню.

Відповідно до Виписки з історії хвороби № 17360, позивач ОСОБА_1 з 18.10.2014 по 01.11.2014 перебував на стаціонарному лікуванні у Міській клінічній лікарні екстреної та швидкої допомоги м. Запоріжжя з діагнозом «струс головного мозку, забійна рана м`яких тканей голови, перелом серединної фаланги 4-го пальця правої кисті, забій м`яких тканей поперекової області, забій м`яких тканин верхніх та нижніх кінцівок». Для лікування ОСОБА_1 призначались анальгін, димедрол, пентоксифілін, цефазолін, пірацетам. Права кисть була зафіксована гіпсовою лангетою. В результаті лікування стан покращився, нервова симптоматика була в нормі, рана зажила первинним натягуванням. Було рекомендовано нагляд у невропатолога, травматолога.

Відповідно до відомостей Медичної картки амбулаторного хворого, заведеної у 2011 році у КУЦП № 1 на ім`я позивача, в період після жовтня 2014 року, позивач неодноразово звертався за медичною допомогою із скаргами на головний біль, порушення сну, болі у поперековій області, погіршення зору тощо. Так, 14.04.2015 у позивача було діагностовано посттравматичну вегето-судинну дистонію, 22.09.2015 вегето-судинну дистонію можливо посттравматичного генезу, 25.04.2016 констатовано наслідки пережитої травми у виді головного болю та порушення сну, 14.04.2017 та 28.07.2017 посттравматична енцефалопатія, 30.08.2018 вертеброгенна цервікалгія, 17.04.2018 та 18.06.2018 і в подальшому ДЕП І-ІІ (посттравматичного генезу), зниження когнітивних функцій, тощо.

У січні 2015 року у позивача було діагностовано міопію (захворювання органів зору) слабкого ступеня.

Також з наданих позивачем документів випливає, що у квітні 2017 року, квітні 2018 року та у грудні 2019 року придбавав путівки до санаторію «Либідь» у м. Трускавець, загальною вартістю.

На підтвердження витрат, пов`язаних з лікуванням у вказаний період, позивач надав в копіях такі документи:

-квитанції про оплату трьох путівок на загальну суму 6600,00 грн.;

-проїзні квитки до м. Трускавець і зворотньому напрямку на загальну суму 2088,57 грн. (не враховуючи одного, копію якого неможливо прочитати);

-довідку про проходження МРТ головного мозку на суму 1100,00 грн. і квитанцію про оплату вказаної суми;

-копії чеків, виданих ТОВ «Багатопрофльна клініка Святого Миколая», про те, що позивачу в період лютого травня 2021 року були надані медичні послуги невропатолога та мануального терапевта на загальну суму 1700,00 грн., які позивачем були повністю сплачені (копії окремих фіскальних чеків також надано);

-товарний чек № 510642 від 25.05.2021 про придбання неогабіну на суму 94,18 грн.;

-товарні чеки № 0256 від 16.08.2014 і № 0087 від 23.07.2014 про придбання куртки «Covinic», світеру «Lagod» та джинсів «Star king denim jeans» на загальну суму 7600,00 грн.;

-фіскальні чеки про придбання бензину А-92 у жовтні 2021 року на суму 321,44 грн.

-фіскальні чеки про придбання у жовтні 2021 року назального спрею на суму 366,05 грн, поштових арок на суму 42,50 грн., окремих ліків та медикаментів (спраклін, септолете, піпетка медична, вітамін А, фурацилін тощо) на суму 1672,71 грн.;

-фіскальні чеки про придбання ліків у 2018-2021 роках (темпалгін, нейротропін, екстракт водяного перцю, екстракт валеріани, триттико, ципрофарм, бромгесін, гідрокортізон, мукалітн форте, спазмалгон, шприци, вата тощо) на суму 1746,13 грн.;

-фіскальні чеки про придбанні ліків у грудні 2011 року на суму 31,19 грн.;

-фіскальний чек про оплату діагностики у ТОВ «Візус» на суму 200,00 грн.;

-фіскальний чек про сплату благодійного внеску на суму 50,00 грн.

Крім того, позивачем надані документи на підтвердження витрат на лікування безпосередньо після отримання травми, у жовтні листопаді 2014 року, на загальну суму 3179,34 грн.

Вирішуючи питання по суті позовних вимог, суд виходить з такого.

Відповідно до статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до частин 1- 3 статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Отже, відшкодування збитків є одним із заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною в силу положень статті 22 Цивільного кодексу України, а порушення цивільного права, внаслідок якого особі завдано збитки, є підставою для їх відшкодування.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника передбачених законом невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового, додаткового. Для застосування заходів цивільно-правової відповідальності необхідний склад цивільного правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначено у статті 1166 ЦК України, з якою вбачається, що шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Підставою для відшкодування є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення, як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов`язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкоди заподіяно не з її вини (частина друга цієї ж статті).

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності).

Протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміють майнову шкоду, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).

Причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Вина заподіювача збитків є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності.

Згідно зі ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору, доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, тягар доведення розміру шкоди та причинного зв`язку між майновою шкодою і протиправною поведінкою заподіювача шкоди покладено на потерпілого, в даному випадку на позивача ОСОБА_1 .

Як свідчать надані позивачем документи щодо понесених витрат, лише сума у розмірі 3179,34 грн. може бути розцінена як така, що має безпосереднє відношення до лікування травми, отриманої внаслідок протиправного діяння відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , оскільки ці витрати були понесені безпосередньо в період перебування позивача на стаціонарному лікуванні, і узгоджуються з відомостями виписки з історії хвороби за цей період.

Стосовно інших документів про витрати, наданих позивачем, суд зауважує, що позивачем не доведено прямого й безпосереднього причинного зв`язку між заподіяними відповідачем тілесними ушкодженнями та вказаними витратами, а саме:

-витрати на придбання бензину, поштових марок, оплати благодійного внеску, а також ліків у період до отримання травми вочевидь взагалі не перебувають у причинному зв`язку з діянням відповідача;

-витрати на придбання одягу не можуть бути взяті до уваги, оскільки позивачем не доведено факт непоправного пошкодження або знищення відповідних предметів, оскільки речові докази позивачем надані не були, а описаний у вироку Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18.06.2021 протокол огляду потерпілого не містить опису його пошкодження, які в вказували на втрату відповідними предметами їх цільового призначення;

-витрати на придбання путівок до м. Трускавець, як й інші витрати, понесені позивачем у 2018-2021 роках, тобто через чотири сім років після отримання травми, не можуть бути взяті до уваги, оскільки позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що необхідність саме такого лікування була прямим наслідком діяння ОСОБА_2 , і не була викликана іншими чинниками, в тому числі наслідками роботи позивача слюсарем-ремонтником у ПАТ «Запоріжсталь» (зокрема, відсутні будь-які експертні висновки з цього питання, а перелік ліків і медикаментів, придбаних позивачем, не узгоджується з призначеннями лікаря, зазначеними у медичній карті амбулаторного хворого).

Відповідно до Висновку спеціаліста № 31 від 03.11.2014, складеного у КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» ЗОР, у позивача булло діагностовано хворобливі явища у роботі органів зору, які не перебувають у причинному зв`язку з заподіянням йому тілесних ушкоджень.

Таким чином, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем заявленого ним розміру майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, на суму 56463,03 грн.

Однак і доведена позивачем сума у розмірі 3179,34 грн. не може бути стягнута з відповідача ОСОБА_2 з таких підстав.

Відповідно до ст. 1190 ЦК України, особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. За заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини.

За змістом вироку Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18.06.2021, тілесні ушкодження були завдані позивачу спільними діями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , при цьому виокремити, які саме тілесні ушкодження були заподіяні кожним з винуватців, виявилось не можливим.

За змістом ч. 1, ч. 4 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Під час судового розгляду позивач ОСОБА_1 підтвердив, що отримав від ОСОБА_3 відшкодування витрат на лікування у розмірі 26000,00 грн.

Отже, в силу наведених вище норм, у зв`язку з відшкодуванням ОСОБА_3 завданої позивачу майнової шкоди в узгодженому ними розмірі, обов`язок ОСОБА_2 щодо відшкодування позивачу майнової шкоди припинився, а ОСОБА_3 має право зворотньої вимоги до ОСОБА_2 щодо відшкодування відповідної частини сплаченої ним суми.

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення з ОСОБА_2 майнової шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, не підлягають задоволенню.

Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Частиною 3 статті 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Оцінюючи в сукупності обставини справи, суд вбачає очевидним й таким, що не підлягає доказуванню, те, що будь-якій людині в силу її природи властиво переживати душевні страждання через порушення особистої недоторканості, відчуття фізичного болю, усвідомлення наявності тілесних ушкоджень та їх наслідків. Не є виключенням з цього правила й позивач ОСОБА_1 , який вочевидь зазнав душевних страждань у зв`язку із заподіянням йому тілесних ушкоджень на обличчі та кінцівках, і взагалі посяганням на його особисту недоторканість, приниженням його честі і гідності.

Згідно роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Беручи до уваги наведені вище орієнтири, суд зауважує, що позивачем не надано доказів на існування непоправних та (або) невідворотних наслідків отримання ним тілесних ушкоджень, які б істотно змінили уклад його життя та (або) змушували б його докладати важких зусиль для відновлення становища, що існувало до цієї події.

Так, наслідків ушкодження руки позивач не відчуває, працює слюсарем-ремонтником у ПАТ «Запоріжсталь», веде звичайний образ життя, не має обмежень у реалізації своїх повсякденних потреб, у життєвих і виробничих стосунках.

Водночас судом встановлено, що на голові у позивача залишився ледве помітний шрам. Відповідно до відомостей медичної карти амбулаторного хворого, позивач протягом 2015-2019 року періодично звертався до лікарів із скаргами на головний біль, порушення сну, болі у поперековій області, погіршення зору тощо. Сам позивач пов`язує це виключно з наслідками травми голови, спричиненої діями ОСОБА_2 . І хоча прямих і безпосередніх доказів цього у справі немає, суд бере ці пояснення до уваги, оскільки послідовність подій вказує на це, а відомостей про інші події, що могли негативно вплинути на стан здоров`я позивача, сторона відповідача не надала.

На переконання суду, заявлена позивачем сума компенсації моральної шкоди у розмірі 300000,00 грн. явно не відповідає міркуванням розумності і справедливості.

Разом з цим, беручи до уваги характер та обсяг фізичних та душевних страждань, яких зазнав позивач, про що вказують його пояснення та матеріали справи, характер та локалізацію заподіяних тілесних ушкоджень на його обличчі та тілі, суд приходить до висновку, що цим обставинам буде відповідати компенсація у розмірі 40000,00 грн.

Щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Судом встановлено, що позивачем заявлено до стягнення з відповідача на його користь 3000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.

Положенням п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Слід відзначити, що витрати на професійну правничу допомогу є видом судових витрат і всі норми процесуального кодексу, які стосуються судових витрат відносяться також до витрат на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Витрати повинні бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволені таких вимог.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

При визначенні суми відшкодування таких витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інші проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Судом встановлено, що у матеріалах справи містяться копія Договору про надання професійної правничої допомоги від 03.02.2024, укладеного між позивачем та адвокатом Майстро Д.М., копія квитанції про сплату за послуги вказаного адвоката.

Відповідачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу щодо неспівмірності витрат позивача на правничу допомогу.

Судом установлено, що дані витрати понесені з розглядом цієї справи, є фактичними, відповідають обсягу наданих послуг та виконаних робіт, неминучими (у зв`язку із виконанням умов договору про правничу допомогу). Тому, суд дійшов висновку, що заявлений розмір витрат є обґрунтованим та доведеним, відтак підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. 4, 5, 12, 81, 83, 89, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП - НОМЕР_3 ) грошову суму в розмірі 40000,00 грн. (сорок тисяч гривень 00 коп.) в рахунок компенсації моральної шкоди, завданої кримінальним првопорушенням.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП - НОМЕР_3 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 500,00 грн.

Повний текст рішення складений 17.06.2024.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення постанови апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного тексту рішення, а разі подання апеляційної скарги особою, яка не брала участі у справі, - протягом 30 днів з дня вручення копії рішення.

Суддя М.М. Мінаєв