ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«18» червня 2024 року

м. Харків

справа № 632/257/20

провадження № 22ц/818/2130/24

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Мальованого Ю.М., Яцини В. Б.,

за участю секретаря - Волобуєва О.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , представниця позивача ОСОБА_2 ,

відповідачка ОСОБА_3 , представниця відповідачки ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 07 березня 2024 року в складі судді Библіва С.В.

в с т а н о в и в:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу спадкодавця.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла баба відповідачки ОСОБА_5 , після смерті якої залишилася спадщина у вигляді земельної ділянки, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,4163 га, яка розташована в територіальних межах Киселівської сільської ради Первомайського району Харківської області.

Вказав, що за життя, 16 вересня 2010 року, ОСОБА_5 склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Первомайського районного нотаріального округу Харківської області Вовк І.В., зареєстрований у реєстрі за № 2827, яким заповіла йому зазначену земельну ділянку.

Крім того, 16 вересня 2010 року ОСОБА_5 взяла у нього в борг 66 410,00 грн, які повинна була повернути до 01 вересня 2017 року, на підтвердження чого склала розписку при свідку своїй дочці ОСОБА_6 .

Зазначив, що 10 липня 2017 року він отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом серії НМЕ № 869602, видане приватним нотаріусом Первомайського районного нотаріального округу Харківської області Вовк І.В., але на частку вказаної земельної ділянки, оскільки дочка ОСОБА_5 та, відповідно, матір відповідачки, мала право на другу половину земельної ділянки як обов`язкову частку у спадщині.

Вказав, що він з ОСОБА_6 домовились, що він не буде пред`являти вимог щодо повернення боргу померлої ОСОБА_5 , а вона поверне борг протягом трьох років.

Зазначив, що ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а її чоловік ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_3 . Таким чином право на частку земельної ділянки площею 6,4163 га, яка розташована в територіальних межах Киселівської сільської ради Первомайського району Харківської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий № :05:000:0061, успадкувала їхня дочка та онука ОСОБА_5 - ОСОБА_3 .

Вказав, що про смерть ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та спадкування частки земельної ділянки ОСОБА_3 йому стало відомо з отриманої 31 січня 2020 року позовної заяви ОСОБА_3 про виділ із майна, що є у спільній частковій власності, в якій вона просила суд виділити їй в натурі частку земельної ділянки, що перебуває у спільній частковій власності, площею 6,4163 га, яка розташована в територіальних межах Киселівської сільської ради Первомайського району Харківської області, та припинити спільну часткову власність на цю земельну ділянку.

Просив стягнути зі ОСОБА_3 на його користь борг в сумі 66 410,00 грн та судові витрати на оплату судового збору в сумі 840,80 грн.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 07 березня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення, всі понесені позивачем судові витрати залишено за останнім.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Суд першої інстанції неповно з`ясував обставини у справі,не надав належної оцінки доказам у справі. Так, вказав, що він пред`явив претензію до дочки померлої боржниці ОСОБА_5 ОСОБА_6 ще 10 травня 2017 року. Вона отримала свідоцтво про спадщину після смерті матері ІНФОРМАЦІЯ_4 . ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , не задовольнивши його вимоги. Статтею 1281 ЦК України в редакції Закону від 03 липня 2018 року передбачено, що кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги , а якщо він не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Він звернувся з позовом до ОСОБА_3 як спадкоємиці протягом шести місяців після того, як вона 28 грудня 2019 року звернулась до суду з позовною заявою про виділ із майна, що є у спільній частковій власності, з якої йому стало відомо про смерть її батьків. ОСОБА_3 знала про свій обов`язок повідомити його як кредитора про відкриття спадщини, та нотаріуса про наявність кредитора, але цього не зробила. Ним обрано належний спосіб захисту, оскільки борг спадкодавців складався із грошових коштів, тому він і просив стягнути з відповідачки суму коштів, а у разі, коли б вона відмовилась виконати рішення суду, мав би підстави звернутися до суду з позовом про передачу йому в натурі отриманого спадкового майна.

28 травня 2024 року від ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просила залишити її без задоволення, а рішення суду без змін. Вказала, що фактично між її бабою ОСОБА_5 та ОСОБА_1 був договір-купівлі-продажу земельної ділянки. До спірних правовідносин підлягає застосуванню норма статті 1281 ЦК України у редакції станом на час смерті її батьків. ОСОБА_1 мав пред`явити вимогу до неї протягом року від дня настання строку вимоги, тобто з дня смерті її батьків, натомість позивач звернувся до неї з позовом лише у 2020 році, пропустивши строк для захисту своїх прав. На час прийняття спадщини після смерті батьків їй не було нічого відомо про борг баби. Крім того, позивач обрав невірний спосіб захисту прав.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його представниця доводи апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити. Акцентували увагу суду на неправильному застосуванні судом першої інстанції норм матеріального права.

В свою чергу ОСОБА_3 та її представниця заперечували проти задоволення апеляційної скарги та підтримали доводи відзиву на апеляційну скаргу.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково, рішення суду скасувати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач пропустив строк пред`явлення вимог до спадкоємиці, оскільки повинен був звернутися з вимогою кредитора до ОСОБА_3 до 08 січня 2019 року після смерті її матері ОСОБА_6 та до ІНФОРМАЦІЯ_3 після смерті батька ОСОБА_7 . Крім того, позивач обрав неналежний спосіб захисту права, адже позов пред`явлено про стягнення суми боргу у грошовому вимірі, а не про накладення стягнення в межах суми боргу на спадкове майно. До того ж, у померлої спадкодавиці ОСОБА_5 два спадкоємці в рівних частках, в тому числі і позивач ОСОБА_1 , але він просив стягнути з відповідачки повну суму боргу за позикою, а не половину.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_5 належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,4163 га, яка розташована на території Киселівської сільської ради Первомайського району Харківської області на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХР № 104182 від 25 червня 2007 року (а. с. 40-42, 62 том 1).

16 вересня 2010 року ОСОБА_5 склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Первомайського районного нотаріального округу Харківської області Вовк І.В., зареєстрований у реєстрі за № 2827, яким заповіла зазначену земельну ділянку ОСОБА_1 (а. с. 7, 37-39 том 1).

Також 16 вересня 2010 року ОСОБА_5 власноруч склала розписку, з якої вбачається, що вона отримала від ОСОБА_1 гроші в сумі 66 410,00 грн, які зобов`язується повернути до 01 вересня 2017 року або через місяць після отримання вимоги кредитора. Розписка складена при свідках ОСОБА_6 та ОСОБА_8 (а. с. 6 том 1, а. с. 88 том 2 оригінал).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла (а. с. 10 том 1).

Спадкоємцями після смерті ОСОБА_5 були ОСОБА_1 на підставі заповіту та її дочка ОСОБА_6 , яка досягла пенсійного віку та мала право на обов`язкову частку в спадщині.

19 квітня 2017 року ОСОБА_1 подав до нотаріуса заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 (а. с. 30 том 1).

20 квітня 2017 року ОСОБА_6 також подала до нотаріуса заяву про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_5 (а. с. 47 том 1).

На ім`я своєї дочки ОСОБА_6 спадкодавиця ОСОБА_5 також залишила заповіт на житловий будинок з господарськими прибудовами у АДРЕСА_1 (а. с. 45-46 том 1).

10 травня 2017 року ОСОБА_1 подав приватному нотаріусу Первомайського районного нотаріального округу Харківської області Вовк І.В. заяву, яка є претензією його як кредитора ОСОБА_5 до спадкоємців померлої, що долучена до спадкової справи (а. с. 54 том 1).

Вказану претензію нотаріус 12 травня 2017 року направила на адресу ОСОБА_6 (а. с. 55-56 том 1). ОСОБА_6 надала відповідь, що наскільки їй відомо, у матері не було боргів, зокрема, перед ОСОБА_1 , розписка є спірною, та просила надати їй копії претензії і розписки, а також повідомити їй, коли вона може отримати свідоцтво про право на спадщину на земельний пай. Вказала, що спадщину на будинок приймати не буде, оскільки відсутні правовстановлюючі документи (а. с. 37 том 1). 22 травня 2017 року приватний нотаріус Первомайського районного нотаріального округу Харківської області Вовк І.В. надала ОСОБА_6 роз`яснення щодо прийняття претензії кредитора та направила їй копію претензії кредитора і розписки (а. с. 58-59 том 1).

10 липня 2017 року ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право на спадщину на заповітом після смерті ОСОБА_5 на частку земельної ділянки площею 6,4163 га, що знаходиться на території Киселівської сільської ради Первомайського району Харківської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :05:000:0061, та його право власності зареєстровано належним чином (а. с. 8-9,69-70 том 1).

Також 10 липня 2017 року ОСОБА_6 отримала свідоцтво про право на спадщину на законом після смерті ОСОБА_5 на частку земельної ділянки площею 6,4163 га, що знаходиться на території Киселівської сільської ради Первомайського району Харківської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :05:000:0061, та її право власності зареєстровано належним чином (а. с. 8-9, 15, 67-68 том 1).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 померла (а. с. 11 том 1).

Спадкоємцями після смерті ОСОБА_6 були її чоловік ОСОБА_7 та дочки ОСОБА_3 і ОСОБА_9 , яка від прийняття спадщини відмовилась на користь ОСОБА_3 (а. с. 1-48 том 2 спадкова справа).

Чоловік ОСОБА_6 ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 12 том 1).

Спадкоємцями після смерті ОСОБА_7 були його дочки ОСОБА_3 і ОСОБА_9 , яка від прийняття спадщини відмовилась на користь ОСОБА_3 (а. с. 149-253 том 1 спадкова справа).

30 травня 2018 року ОСОБА_3 звернулась до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_6 та батька ОСОБА_7 (а. с. 154 том 1, а. с. 5 том 2).

18 липня 2018 року ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_6 на 1/3 частку в праві спільної часткової власності на вказану земельну ділянку, та її право власності зареєстровано належним чином (а. с. 13, 16 том 1, а. с. 46-47 том 2).

26 грудня 2018 року ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_7 на 1/6 частку в праві спільної часткової власності на вказану земельну ділянку, та її право власності зареєстровано належним чином (а. с. 14, 17, 251-252 том 1).

Таким чином, ОСОБА_3 успадкувала право власності на частку в праві спільної часткової власності на земельну ділянку площею 6,4163 га, яка розташована на території Киселівської сільської ради Первомайського району Харківської області.

Вартість земельної ділянки станом на 19 квітня 2017 року складала 74 500,00 грн, як вбачається зі звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки (а. с. 43-44 том 1).

28 грудня 2019 року ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_1 про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності, в якому просила виділити їй в натурі частку земельної ділянки, що перебуває у спільній частковій власності, площею 6,4163 га, яка розташована на території Киселівської сільської ради Первомайського району Харківської області (на тепер Олексіївської сільської територіальної громади Лозівського району Харківської області), цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий № :05:000:0061, спільну часткову власність на дану земельну ділянку припинити (а. с. 5 том 1).

Із вказаної позовної заяви та доданих документів вбачається, що ОСОБА_3 стала спадкоємицею вказаної земельної ділянки після смерті своїх батьків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та є її співвласницею разом з ОСОБА_1 .

У справі було призначено судову почеркознавчу експертизу щодо розписки від 16 вересня 2010 року, яку не проведено (а. с. 119-120 том 2).

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

Згідно положень статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

При цьому за правилами частини першої статті 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом статей 1218, 1219 ЦК України зобов`язання боржника за договором позики не є таким, що нерозривно пов`язано з його особою.

Згідно із статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Таким чином, правовідносини, що виникли між кредитором та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитором та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку положень статті 1282 ЦК України.

Верховний Суд в постанові від 18 вересня 2019 року по справі № 640/6274/16-ц дійшов висновку, що при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини:

- чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1281 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги;

- коло спадкоємців, які прийняли спадщину;

- при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1281 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);

- при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.

Щодо дії норми статті 1281 ЦК України в часі слід зазначити таке.

Під відкриттям спадщини розуміється настання певних юридичних фактів, які зумовлюють виникнення спадкових правовідносин. При цьому як юридичний факт відкриття спадщини характеризується двома параметрами: (1) часом відкриття; (2) місцем відкриття. Час відкриття спадщини має важливе значення, оскільки на час відкриття спадщини визначаються, зокрема: склад спадщини; коло спадкоємців; матеріальний закон, який буде застосовуватись до спадкових відносин.

Зазначений висновок викладено у постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 24 травня 2021 року у справі № 671/22/19.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Особливістю дії у часі норм процесуального права є те, що така дія має негайний характер, і це означає обов`язок застосування норми, яка була чинною на момент здійснення відповідної процесуальної дії.

Конституційний Суд України має позицію, згідно з якою закріплення принципу незворотності дії нормативно-правового акта у часі на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта (Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп).

Для визначення дії нормативно-правового акта у часі та, відповідно, для з`ясування того, чи поширюється його юридична сила на конкретні правовідносини, необхідно встановити: 1) момент набуття чинності нормативно-правового акта; 2) наявність або відсутність у новоприйнятому нормативно-правовому акті порядку та строків набрання ним чинності в цілому та/або окремих його положень, а також особливості застосування нормативно-правового акта у певний період часу (як правило, це визначається у «Перехідних положеннях»); 3) момент виникнення та закінчення правовідносин, на регулювання яких спрямована дія акта; 4) чи був чинним на момент виникнення та закінчення правовідносин нормативно-правовий акт; 5) чи містить нормативно-правовий акт положення, які скасовують або пом`якшують відповідальність особи.

Розпочатий процес реалізації права, за загальним правилом, повинен бути завершений за чинним на момент початку такого процесу законом.

На момент смерті ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ОСОБА_6 (08 січня 2018 року) та ОСОБА_7 (06 квітня 2018 року) стаття 1281 ЦК України передбачали такі правила: спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги; кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги; якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги; кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

03 липня 2018 року прийнято Закон України № 2478-VIII, яким внесено зміни до статті 1281 ЦК України. Зазначений закон набрав чинності 04 листопада 2018 року, та його введено в дію з 04 лютого 2019 року, тобто вже після смерті спадкодавців.

Отже, до спірних правовідносин підлягає застосуванню норма статті 1281 ЦК України у редакції до внесення змін Законом України від 03 липня 2018 року.

При цьому, правило частини третьої статті 1281 ЦК України у вказаній редакції, відповідно до якої якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги, застосовується до вимог, строк яких настає після відкриття спадщини.

Якщо строк вимоги за договором настав до смерті боржника, то застосуванню підлягає строк, визначений частиною другою статті 1281 ЦК України, а саме - шість місяців з моменту, коли кредитор дізнався про смерть боржника.

Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 04 березня 2020 року у справі № 398/2775/17 (провадження № 61-19939св19), від 09 листопада 2022 року у справі № 201/8989/14 (провадження № 61-2341 св 22).

Стаття 1281 ЦК України не конкретизує способів пред`явлення вимоги кредитором до спадкоємців боржника, отже, пред`явлення до них відповідного позову може бути одним із способів пред`явлення вимоги.

Відмовляючи у задоволенні вимог ОСОБА_1 з тих підстав, що ним пропущений строк пред`явлення вимоги до ОСОБА_3 як спадкоємиці, що успадкувала борг, суд першої інстанції помилково ототожнив момент настання вимоги з днем смерті спадкодавців, не врахував, що строк вимоги за договором настав 01 вересня 2017 року, а з вимогою до ОСОБА_6 як спадкоємиці ОСОБА_5 позивач звернувся ще 10 травня 2017 року, тобто строк вимоги настав задовго до смерті ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у січні та квітні 2018 року відповідно. Отже, суд помилково не застосував строк, визначений частиною другою статті 1281 ЦК України, а саме, шість місяців з дня, коли кредитор дізнався про відкриття спадщини.

Ураховуючи, що ОСОБА_1 дізнався про смерть ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , отримавши у січні 2020 року позовну заяву ОСОБА_3 з вимогами про виділ частки зі спільної власності, яку вона подала до суду у грудні 2019 року та в якій виклала обставини, що є спадкоємицею своїх батьків, тож звернувшись до суду з позовом до ОСОБА_3 у лютому 2020 року позивач не пропустив шестимісячний строк, передбачений частиною другою статті 1281 ЦК України.

Зазначені обставини відповідачкою належними та допустимими доказами не спростовано.

Також колегія суддів вважає помилковим і висновок суду першої інстанції щодо обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав шляхом стягнення боргу, а не звернення стягнення на майно, виходячи з наступного.

Право на захист є складовою будь-якого суб`єктивного права. Визнавши за особою певне цивільне право, законодавець тим самим визнає за кредитором право вимагати надання захисту, у тому числі й у судовому порядку.

Згідно з абзацом першим частини другої статті 1282 ЦК України вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. Наведене дає підстави для висновку, що у Кодексі визнається право кредитора на вимогу до спадкоємців.

Відповідно до усталеної судової практики судами традиційно визнавались за кредиторами спадкодавця права на вимогу до спадкоємців щодо виконання зобов`язань попереднього боржника, спадкодавця.

Аналіз структури та змісту ЦК України дає підстави для висновку, що застосування спеціальних способів захисту, які визначені законодавцем для захисту окремих категорій цивільних прав, не виключає можливості також застосовувати загальні способи захисту цивільних прав та інтересів.

Зокрема, відповідно до абзацу другого частини другої статті 1282 ЦК України у разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

У наведеній нормі права передбачається спеціальний, додатковий за своєю правовою природою, спосіб захисту цивільних прав та інтересів кредитора спадкодавця в разі, якщо спадкоємці не виконають його вимоги. Ні зі змісту, ні з системного аналізу наведеного правила у зв`язку з іншими нормами ЦК України не вбачається правових підстав зробити висновок, що такий спосіб захисту є єдино можливим.

Застосування правила статті 1282 ЦК України не виключає можливості застосування альтернативного способу захисту, зокрема пункту 5 частини другої статті 16 ЦК України про примусове виконання обов`язку в натурі.

Тлумачення статті 1282 ЦК України окремо від інших норм ЦК України позбавить кредитора права на захист своїх цивільних прав та інтересів у тому випадку, якщо на час його звернення до суду з відповідною позовною вимогою майно, яке було передано спадкоємцю у натурі, не збереглося.

Відповідно до ЦК України кредитор має право обирати один із усіх способів захисту, які надаються йому законом, якщо інакше правило в імперативному порядку не визначено у цивільному законі. При цьому вибір способу захисту кредитор здійснює на власний розсуд.

Застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності. Тобто цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів управомоченої особи.

Таке розуміння права кредитора на обрання ефективного способу захисту не порушуватиме прав та інтересів спадкоємців, оскільки завжди в основі вирішення питання про прийняття спадщини лежить вольовий акт, пов`язаний із наміром спадкоємця прийняти спадщину.

Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тим більше, що пріоритет норм міжнародного права за наявності колізій з внутрішнім законодавством надає судам України досить широкі повноваження при обранні джерела права задля вирішення конкретного спору.

Саме таке розуміння особливостей захисту прав кредиторів у спадкових відносинах відповідає основній меті цивільного права, якою є забезпечення стабільності цивільного обороту.

Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 12 травня 2022 року у справі № 577/650/21 (провадження № 61-21419св21), від 31 серпня 2022 року у справі № 335/15528/17 (провадження № 61-631св22), від 30 листопада 2022 року у справі № 171/2639/18 (провадження № 61-18637св21).

З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 як кредитор вправі вимагати з відповідачки стягнення суми позики, оскільки обов`язок спадкоємця боржника перед позикодавцем (кредитором) полягає у поверненні суми позики, що виникла до дня смерті спадкодавця, але в межах вартості одержаного у спадок майна та відповідно до розміру отриманої частки.

Разом з тим, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі та стягнення зі ОСОБА_3 всієї суми боргу в розмірі 66 410,00 грн, виходячи з наступного.

За змістом статті 1282 ЦК України кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Отже, для всіх спадкоємців існує однакова межа відповідальності за боргами спадкодавця, зокрема, часткова відповідальність, в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Як встановлено судом, після смерті ОСОБА_5 спадщину прийняли двоє її спадкоємців: її дочка ОСОБА_6 та сам позивач ОСОБА_1 за заповітом, які успадкували після смерті ОСОБА_5 по частині земельної ділянки, а отже і відповідальність за борги спадкодавця вони несуть у рівних частках.

Відповідно до статті 606 ЦК України зобов`язання припиняється поєднанням боржника і кредитора в одній особі.

Зазначена підстава припинення цивільно-правового зобов`язання відноситься до групи підстав, що не належать до правочинів і не залежать від волі сторін.

Поєднання (збіг) боржника і кредитора в одній особі має місце у разі, коли до сторони, яка є боржником, переходить відповідно до будь-якої зазначеної в законі підстави зобов`язання іншої особи, за яким ця особа є кредитором щодо боржника, у цьому зобов`язанні і навпаки.

Ураховуючи наведене, стаття 606 ЦК України застосовується судом у разі, коли до сторони, яка є боржником, переходить зобов`язання іншої особи, яка є кредитором у цьому зобов`язанні, відповідно до будь-якої підстави, зазначеної в законі. При цьому один із суб`єктів правовідношення у зв`язку з обставинами, зазначеними в законі, стає одночасно і боржником, і кредитором у тому ж самому зобов`язанні. Саме в цьому разі підстава припинення цивільно - правового зобов`язання не залежатиме від волі сторін.

Така правова позиція є сталою та неодноразово підтримана Верховним Судом, зокрема, Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 березня 2019 року у справі № 757/31762/14 (провадження № 14-662цс18) та у постановах Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі № 334/10417/14-ц (провадження № 61-17019св18) та від 14 листопада 2018 року у справі № 461/13458/14-ц (провадження № 61 -17549св18).

Ураховуючи, що ОСОБА_1 у спірних правовідносинах поєднує у собі і боржника, і кредитора, відповідно до положень статті 606 ЦК України його зобов`язання щодо виконання обов`язку, передбаченого статтею 1282 ЦК України, припинились, тому з урахуванням розміру заборгованості, який відповідає його частці у спадщині ( частина), на відповідачку можливо покласти обов`язок зі сплати лише частини заборгованості спадкодавця, що відповідає розміру частки у спадщині, яку вона успадкувала, тобто 33 205,00 грн. Така сума не перевищує вартості майна, отриманого нею у спадщину згідно висновку про оцінку вартості земельної ділянки.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку про скасування оскаржуваного рішення суду з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення вимог ОСОБА_1 та стягнення зі ОСОБА_3 на його користь заборгованості в розмірі 33 205,00 грн.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов та апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню (на 50%), зі ОСОБА_3 на його користь підлягає стягненню судовий збір за подання позову в розмірі 420,40 грн та апеляційної скарги в розмірі 630,60 грн, а всього 1 051,00 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, ст.374, ст.376, ст. ст. 381 384, 389 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 07 березня 2024 року скасувати та ухвалити нове.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу спадкодавця задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 33 205,00 грн заборгованості в межах вартості майна, одержаного у спадщину та судовий збір в розмірі 1 051,00 грн за подання позову та апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді Ю.М. Мальований

В. Б. Яцина

Повний текст постанови складено 18 червня 2024 року.