КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2024 року м. Київ

Унікальний номер справи № 759/1184/24

Апеляційне провадження № 22-ц/824/16495/2024

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Дячук І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 29 липня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Єросової І.Ю., у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний Центр Святошинського району м. Києва» про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просив: визнати протиправним та скасувати наказ КНП «Консультативно-діагностичний Центр Святошинського району м. Києва» від 05.01.2024 року № 11-к «Про застосування дисциплінарного стягнення до лікаря-стоматолога-терапевта стоматологічного відділення № 1 спеціального фонду КНП «КДЦ» Святошинського району м. Києва ОСОБА_1 », яким застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани; стягнути з КНП «Консультативно-діагностичний Центр Святошинського району м. Києва» відшкодування моральної шкоди у розмірі 500 000 грн. та судові витрати (а.с. 1-10, 34-43).

Обґрунтовуючи позовні вимоги послався на те, що він з 01.11.2013 року по 20.08.2023 року обіймав посаду завідувача відділенням, лікаря-стоматолога-терапевта стоматологічного відділення № 1 КПН «Консультативно-діагностичний Центр» Святошинського району м. Києва згідно наказу № 321-к від 01.11.2013 року.

З 21.08.2023 року відповідач перевів позивача до стоматологічного відділення філії № 1 спеціального фонду КНП «Консультативно-діагностичний Центр» Святошинського району м. Києва на посаду лікаря-стоматолога-терапевта кабінету спеціального фонду філії № 1 згідно наказу № 338-к від 02.08.2023 року.

19 травня 2023 року відповідачем було видано наказ № 98 «Про внесення змін до штатного розпису», в якому зазначено, що у зв`язку з неефективною роботою стоматологічних відділень та неможливістю утримання працівників відділень за кошти підприємства, з метою оптимізації фінансових витрат, на підставі довідки (рапорту) від 05.05.2023 року про результати діяльності відділень, рівня виконання фінансових планів та аналізу витрат на заробітну плату працівників стоматологічних відділень підприємства, керуючись п. 3 ст. 64 ГК України та п. 1 ст. 40 КЗпП України прийнято рішення внести зміни до організаційної структури та штатного розпису КНП «ДЦ» Святошинського району м. Києва з 19.08.2023 року та вивести з організаційної структури стоматологічні відділення - в тому числі філію № 1, де позивач працює, а також вивести зі штатного розпису посади: стоматологічного відділення філії № 1: завідувач відділення, лікар-стоматолог-терапевт вищої категорії 0,5 шт. од., лікар-стоматолог - 0,50 шт.од., лікар-стоматолог-терапевт - 0,75 шт.од., сестра медична/брат медичний - 10,50 шт.од. та ін. Відтак, з 21.08.2023 року позивач обіймає посаду лікаря-стоматолога-терапевта кабінету спеціального фонду філії № 1.

Вказував, що 19.12.2023 року він перебував на робочому місці та здійснив прийом 1 пацієнта, про що мається відповідний запис у формах № 037/о та № 039-2/о. Після закінчення зміни, після 12:18 год., він поїхав по особистим справам, однак, відчув себе зле і тому близько 15-ї години в телефонному режимі звернувся до свого сімейного лікаря, який виписав йому листок непрацездатності та призначив відповідне лікування.

Зазначав, що його сімейний лікар працює в лікувальному закладі, в якому розташоване стоматологічне відділення філії № 1 спеціального фонду КНП «Консультативно-Діагностичний Центр» Святошинського району м. Києва (м. Київ, вул. Чорнобильська, б. 5/7), тому 20.12.2023 року він прийшов до лікувального закладу для огляду та зайшов до свого кабінету, щоб залишити особисті речі. 21.12.2023 року листок непрацездатності був закритий, а до виконання посадових обов`язків позивач приступив 22.12.2023 року.

28.12.2023 року позивачу було вручено повідомлення про надання пояснень, в якому зазначено, що у строк до 16:00 год. 28.12.2023 року, він має надати письмові пояснення щодо перебування його під час тимчасової непрацездатності на робочому місці та прийому пацієнтів 19.12.2023 року, 20.12.2023 року та 21.12.2023 року та відсутності оплати від пацієнтів за надані начебто позивачем послуги у вказані дні. Також, у повідомленні містилася інформація, що відповідачем було розглянуто акт начальника відділу кадрів від 21.12.2023 року про перебування позивача на робочому місці під час перебування на листу непрацездатності з 19.12.2023 року по 21.12.2023 року. З тексту акту від 21.12.2023 року не вбачається чіткого формулювання щодо дати присутності позивача на робочому місці, а тому не зрозуміло, яким чином відповідач прийшов до висновку, що позивач там був присутній кожен день з 19.12.2023 року по 21.12.2023 року.

Начальник відділу кадрів, заступник директора з медсестринства та сестра медична зі стоматології зазначили «згідно даних реєстру листків непрацездатності ПФУ ОСОБА_1 з 19.12.2023 по 21.12.2023 року перебуває на лікарняному (номер ЛН 19086173-1), але свою присутність на робочому місці він пояснив тим, що прибув до лікаря для продовження або закриття листка непрацездатності».

Крім того, вказаним актом зафіксований саме факт присутності в кабінеті 427, а не факт виконання позивачем посадових обов`язків, ведення прийому пацієнтів та більш того, надання стоматологічних послуг без оплати.

28.12.2023 року позивачем були подані відповідачу письмові пояснення, однак 05.01.2024 року відповідачем було винесено наказ № 11-к «Про застосування дисциплінарного стягнення до лікаря-стоматолога-терапевта стоматологічного відділення № 1 спеціального фонду КНП «КДЦ» Святошинського району м. Києва ОСОБА_1 » (далі наказ № 11-к). У наказі № 11-к зазначено, що відповідач керуючись ст.ст. 147-149 КЗпП України, Статутом КНП «КДЦ» Святошинського району м. Києва, у зв`язку з невиконанням лікарем-стоматологом-терапевтом спеціального фонду філії № 1 ОСОБА_1 у період 20.12.2023 по 21.12.2023 року включно посадових обов`язків, передбаченої п.п. 1.5, 2.35, 2.36, 2.39, 2.48, Посадовою інструкцією лікаря-стоматолога-терапевта стоматологічного відділення спеціального фонду філії № 1 затвердженої 27.10.2023 № 132/ф1, наказано застосувати до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді догани за порушення трудової дисципліни, вчинене за період з 20.12.2023 по 21.12.2023 року, а саме за невиконання посадових обов`язків, передбачених п.п. 1.5, 2.35, 2.36, 2.39, 2.48 Посадової інструкції, що полягає у проведенні прийому пацієнтів під час перебування на листу непрацездатності, недотримання фінансової дисципліни, під час прийому пацієнтів 20.12.2023 та 21.12.2023 року на не направлення пацієнтів на оплату за надані стоматологічні послуги. З наказом № 11-к позивача було ознайомлено 08.01.2024 року пі підпис.

Позивач вважав вказаний наказ незаконним, протиправним, таким, що містить недостовірну інформацію та таким, що порушує його права та свободи. Вказані в наказі обставини заперечував та вважав їх надуманими, оскільки вони не підтверджуються жодними доказами. Вказував, що заборона перебування у робочому кабінеті у період тимчасової непрацездатності відсутня, так само як і докази ведення ним прийому громадян без ведення обліку. Наказ від 05.01.2024 р. №11-к мотивований не конкретними об`єктивно існуючими порушеннями, а виключно суб`єктивними мотивами керівництва. Вказані дії керівництва принижують його честь та гідність в очах колег, друзів і пацієнтів, що є підставою для стягнення завданої моральної шкоди (а.с. 1-10, 34-43).

18 червня 2024 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від директора КНП «КДЦ» Святошинського району м. Києва - Карамелєвої Н.О., в якому остання просила відмовити в задоволенні позовних вимог, стягнути з позивача судові витрати (а.с. 96-98).

На обґрунтування відзиву зазначала, що з 19.12.2023 по 21.12.2023 року включно, перебуваючи на листу непрацездатності, позивача вів прийом пацієнтів. 2.12.2023 року актом в.о. завідувача філії № 1 КНП «КДЦ» Святошинського району м. Києва та 2 працівниками філії № 1 зафіксовано перебування позивача у кабінеті 427 за адресою: вул. Чорнобильська, 5/7 та здійснення прийому пацієнтів.

21.12.2023 року під час проведення робочої перевірки на філії № 1 КНП «КДЦ» Святошинського району м. Києва з 09:00 по 11:30 год. заступником директора з медсестринства Горецькою С.В. було зафіксовано на робочому місці в кабінеті № 427 за адресою: вул. Чорнобильська, 5/7 позивача разом з пацієнтами.

21.12.2023 року було складено акт начальником відділу кадрів, заступником директора з медсестринства та сестрою медичною зі стоматології, про те, що 21.12.2023 року о 10 год. 30 год. позивач знаходився на робочому місці в кабінеті 427 та вів прийом пацієнтів.

Вказувала, що позивач в своїх поясненнях зазначав, що прийшов до лікаря, проте сам перевдягнений в білому халаті вів прийом пацієнтів.

Доповідною запискою головного бухгалтера КНП «КДЦ» Святошинського району м. Києва було зазначено, що позивач провів оплати лише за 19.12.2023 року за одного пацієнта, а за 20 та 21 грудня 2023 року оплати від пацієнтів відсутні.

Відтак, до позивача було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани за невиконання своїх посадових обов`язків. Позивач був належним чином ознайомлений з Посадовою інструкцією, з правилами та порядком роботи в системі ЕСОЗ, з Положенням та іншими наказами Центру щодо виконання його посадових обов`язків.

Вважала, що вимоги про відшкодування моральної шкоди є необґрунтованими, докази завдання позивачу моральної шкоди у матеріалах справи відсутні (а.с. 96-98).

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 29 липня 2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний Центр Святошинського району м. Києва» про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення моральної шкоди - відмовлено (а.с. 147-150).

Не погодившись з рішенням районного суду, 09 вересня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Герасимова Т.І. звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с. 155-164).

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що оскаржуване рішення є протиправним та таким, що винесено без повного, об`єктивного та неупередженого розгляду. Посилалась на обставини, викладені в позовні заяві.

Вказувала, що до матеріалів справи було долучено повідомлення про надання письмових пояснень від 28.12.2023 № 2885, в якому містилась інформація, що відповідачем було розглянуто акт начальника відділу кадрів від 21.12.2023 про перебування Позивача на робочому місці під час перебування на листку непрацездатності з 19.12.2023 по 21.12.2023. Проте, жодного посилання на існування Акту про встановлення факту перебування працівника на робочому місці під час тимчасової непрацездатності від 20.12.2023 № б-н не було. Звертаючись до тексту акту від 21.12.2023 вбачається, що 21.12.2023 позивач був присутній на робочому місці. Начальник відділу кадрів, заступник директора з медсестринства та сестра медична зі стоматології зазначили «згідно даних реєстру листків непрацездатності Пенсійного фонду України ОСОБА_1 з 19.12.2023 по 21.12.2023 перебуває на лікарняному (номер ЛН 19086173-1), але свою присутність на робочому місці він пояснив тим, що прибув до лікаря для продовження або закриття листка непрацездатності». Отже, вказаним актом зафіксований саме факт присутності позивача в кабінеті 427, а не факт виконання ним посадових обов`язків, ведення прийому пацієнтів та більш того надання стоматологічних послуг без оплати.

Зауважувала, що у доповідній заступника директора з медсестринства зазначено, що вона повідомляє керівництво про прийом пацієнтів позивачем, хоча в Акті від 21.12.2023 вона разом із двома іншими працівниками не фіксує цього факту та взагалі зазначає лише інформацію про прибуття позивача для продовження або закриття листка непрацездатності. Звертала увагу, що в наданих відповідачем фото-доказах відсутні фотографії за 21.12.2023, хоча як наголошує відповідач, відеозапис здійснюється кожного дня.

Також, вказувала, що в подальшому позивачу стало відомо з тексту оскаржуваного наказу, що підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності є також акт від 20.12.2023, при тому, що роботодавець не запитував у позивача пояснень щодо цього акту та факту прийому пацієнтів 20.12.2023. Тобто, відповідачем штучно створені докази задля вчинення тиску на позивача, а оскільки судом першої інстанції було відмовлено у задоволенні клопотання про розгляд справи з викликом сторін, позивач був позбавлений можливості просити суд допитати в якості свідків працівників, що склали акт від 20.12.2023.

Вказувала, що суд першої інстанції прийняв до уваги та дав оцінку доказам у формі фотоматеріалів. Однак, всупереч вимогам ст. 78 ЦПК України, суд взяв до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Вважала, що для вирішення спору суду необхідно було з`ясувати законну підставу та обґрунтовану мету спостереження, чи був позивач поінформований про систему відеоспостереження, визначити ступінь контролю та втручання, чи були надані законні причини для застосування такого спостереження, можливість застосування менш жорстких (інтрузивних) заходів, проаналізувати наслідки спостереження для працівників. У Статуті КДЦ відсутнє посилання на ведення повного відео та аудіо фіксування робочого процесу працівників. Інших документів, що регулюють трудову діяльність у відповідача (колективний договір чи інше) суду надано не було. Відповідачем не зазначено, а судом не встановлено, як здійснюється аудіо та відеозапис, чи ведеться він постійно та зводиться на цифровий відеореєстратор, за допомогою програмного забезпечення, встановленого на відповідному комп`ютері директора чи уповноваженої особи, де зберігається відеозапис та хто має до нього доступ. Також враховуючи, що ведеться відеозапис, чому відповідачем надані фотографії та яким чином суд встановив, що виставлена на фотографіях дата відповідає даті події, а не була самостійно виставлена. Крім того, відповідачем не було надано положення про систему відеоспостереження в приміщенні КДЦ «КНП». Суду не було надано доказів на підтвердження отримання згоди позивача на збір та обробку його персональних даних.

Звертала увагу, що на фотографіях 20.12.2023 - 09:06:28, 09:06:31, 09:06:40 - на фото зображений позивач, який заходить в свій кабінет з червоною сумкою. 20.12.2023 року о 09:08 зайшла жінка до кабінету, де перебував позивач в той же час і вийшла о 09:31 з червоною сумкою. 20.12.2023 року о 09:29 хв. зайшла жінка в кабінет 427 і вийшла через 10 хвилин о 09:40. Абсолютно достовірно можна встановити, що жодні маніпуляції за 10 хвилин лікарем-стоматологом не можуть бути проведені. 20.12.2023 року о 09:50 видно, що заходить жінка і о 10:36 на фото видно, що вона знову заходить, а не виходить, як зазначає суддя першої інстанції. 20.12.2023 року о 10:42 заглядає в кабінет позивача якась жінка, але суд чомусь зазначає, що «повернулась пацієнтка 4 в кабінет 427», при тому, що на фотографіях цієї жінки не було до цього, то не зрозуміло звідки вона повернулась і як стало відомо, що вона вийшла о 10:43. 20.12.2023 року о 10:57 зайшов чоловік в кабінет 427 до позивача і вийшов через 11 хвилин об 11:07. 20.12.2023 року о 11 год. 27 хв. ніяка пацієнтка не заходила і не виходила, згідно фотографій. 20.12.2023 року о 12:07 і о 11:38 в кабінет двічі заходить одна й та сама жінка і жодного разу не виходить.

Звертала увагу, що в період часу 20.12.2023 з 09:06 по 12:07 до кабінету позивача заходила лише медична сестра, яка забирала стоматологічні відходи, в.о. завідувача філії № 1 Майструк С.В., секретар кабінету реєстратури філії № 1 Чікаліна Д.В. та в.о. старшої сестри медичної філії № 1 ОСОБА_2 в кабінет позивача не входили, факт присутності його на робочому місці не фіксували, рівно як і факт надання медичної допомоги пацієнтам. Яким чином вони дізнались про перебування позивача на робочому місці не зрозуміло та чому цей акт не був наданий на ознайомлення позивачу. Отже, з вказаних доказів не можливо достовірно встановити, коли саме вони були зроблені, чи міг хтось самостійно виставляти дату та час запису, хто є відповідальним за зберігання записів та невтручання у роботу технічного пристрою, не говорячи вже про те, що відеозапис відбувався із порушенням Конституції України та Закону України «Про захист персональних даних», оскільки позивач ніколи не надавав згоди на його відео та фото фіксацію.

Стверджувала, що на робочому місці зі сторони відповідача позивач зіткнувся з психологічним та економічним тиском: відповідачем створено стосовно позивачу напружену, ворожу, образливу атмосферу (погрози, висміювання, наклепи, зневажливі зауваження, поведінка загрозливого, залякуючого, принизливого характеру та інші способи виведення його із психологічної рівноваги); відповідач безпідставно негативно виокремлює позивача з колективу; відповідач безпідставно систематично притягає позивача до дисциплінарної відповідальності. Через принизливі та незаконні дії керівництва відповідача позивач переживає серйозний стрес. Розуміння абсолютної незахищеності викликають у нього зневіру, відчуття приниження, переживання. У зв`язку з протиправною поведінкою відносно себе позивач зазнає значних душевних страждань, його відносини з близькими людьми стали напруженими, у нього погіршився сон, втратився апетит, збільшується втомлюваність, кволість, раптово підвищується артеріальний тиск, з`явилися головні болі, запаморочення. Позивач переживає тривогу з приводу подальшого свого майбутнього та відновлення звичного укладу життя. Він змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя і звикання до змін у трудовій діяльності. Для того, щоб залишитися на роботі, позивач вимушений відмовитися від активної громадської діяльності, від конституційного права вільно висловлювати свої погляди і переконання. В свою чергу, у наданому до суду першої інстанції відзиві на позовну заяву, відповідач жодним чином не пояснює свою зухвалу поведінку відносно позивача та свої заперечення зводить лише до недоведеності страждань позивача, але при цьому на день подання цієї апеляційної скарги відповідач виніс вже сьому догану лікарю, який 29 років сумлінно та бездоганно виконував свої обов`язки, жодного разу не притягався до дисциплінарної відповідальності та мав найвищі показники роботи. Таку поведінку можливо розцінити лише як мобінг, який не може не вплинути на позивача, адже дії відповідача порочать його честь, дискредитують в очах колег та пацієнтів, створюючи негативну соціальну оцінку, тому є абсолютно законним вимога позивача про отримання відшкодування понесеної моральної шкоди (а.с. 155-164).

11 жовтня 2024 року представник КНП «КДЦ» Святошинського району м. Києва - адвокат Тарасова Є.О. подала до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги (а.с. 180-190).

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 , його представник - адвокат Герасимова Т.І. підтримали скаргу і просили її задовольнити. Представник відповідача - адвокат Тарасова Є.О. просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги та оскаржуване рішення залишити без змін.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач працює в КНП «Консультативно-діагностичний центр» Святошинського району м. Києва. Вказана обставина не заперечується сторонами у справі.

Наказом № 338-к від 02.08.2023 року позивача було переведено на посаду лікаря-стоматолога-терапевта стоматологічного відділення спеціального фонду філії № 1.

З 19.12.2023 р. по 21.12.2023 р. включно, лікарем КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1» Святошинського району м. Києва внесено запис про тимчасову непрацездатність ОСОБА_1 , внаслідок захворювання, що не пов`язаний з нещасним випадком на виробництві (а.с. 28).

Згідно до Листка щоденного обліку роботи лікаря-стоматолога ОСОБА_3 форми № 037/о та щоденнику обліку роботи лікаря-стоматолога-терапевта ОСОБА_1 № 039-2/о вбачається, що ОСОБА_1 не надавалось стоматологічних послуг 20.12.2023 р. та 21.12.2023 року (а.с. 24-27).

20 грудня 2023 року в.о. завідувач філії № 1 КНП «КДЦ» Святошинського району м. Києва Майструк С.В., секретар кабінету реєстратури філії № 1 Чікаліна Д.В. та в.о. старшої сестри медичної філії № 1 ОСОБА_2 склали акт про встановлення факту перебування працівника на робочому місці під час тимчасової непрацездатності, в якому зазначено, що склали цей акт про те, що лікар-стоматолог-терапевт спеціального фонду філії № 1 ОСОБА_1 був присутній на робочому місці за адресою: м. Київ, вул.. Чорнобильська, б 5/7, кабінет № 427 20.12.2023 року та приймав пацієнтів під час своєї тимчасової непрацездатності (а.с. 112).

Доповідною запискою заступника директора з медсестринства Горецькою С.В. від 21.12.2023 року повідомлено, що під час перебування з робочою перевіркою 21.12.2023 року 09.00-11.30 год. в Філії № 1 КНП «КДЦ» Святошинського району м. Києва Філії № 1 за адресою вул. Чорнобильська, 5/7, було встановлено, що лікар ОСОБА_1 незважаючи на те, що перебуває на листку непрацездатності проводить прийом пацієнтів. Звертала увагу, що дана поведінка працівника несе загрозу життю пацієнтів, порушує норми санітарно-епідемічного режиму та внутрішньо інфекційний контроль ЗОЗ. Просила вжити заходів для припинення свідомого порушення вище зазначених норм працівником (а.с. 114).

21 грудня 2023 року складено акт начальником відділу кадрів Біденко Н., заступником директора з медсестринства Городецькою С. та сестрою медичною зі стоматології ОСОБА_6 , про те що 21.12.2023 року о 10:30 год. начальник відділу кадрів КНП «КДЦ» Святошинського району м. Києва Біленко Н.В. прибула до Філії № 1 для ознайомлення ОСОБА_1 - лікаря-стоматолога-терапевта стоматологічного відділення філії № 1 спеціального фонду з наказом № 420 від 20.12.2023 року «Про застосування дисциплінарного стягнення до лікаря-стоматолога-терапевта стоматологічного відділення філії № 1 спеціального фонду КНП «КДЦ» Святошинського району м. Києва ОСОБА_1 ». З наказом ОСОБА_1 ознайомився, про що свідчить його підпис на наказі. Згідно даних реєстру листків непрацездатності ПФУ ОСОБА_1 з 19.12.2023 по 21.12.2023 року перебуває на лікарняному (номер ЛН 19086173-1), але свою присутність на робочому місці він пояснив тим, що прибув до лікаря для продовження або закриття листка непрацездатності. Факт перебування на робочому місці в період тимчасової непрацездатності засвідчили: Горецька С.В. - заступник директора з медсестринства КНП «КДЦ» Святошинського району м. Києва та ОСОБА_8 - сестра медична зі стоматології кабінету ургентної та планової стоматологічної допомоги дорослим філії № 1 (а.с. 113).

Доповідною запискою головного бухгалтера КНП «КДЦ» Святошинського району м. Києва було зазначено, що до каси підприємства коштів за надані платні стоматологічні послуги лікарем-стоматологом-терапевтом ОСОБА_1 19,20,21 грудня 2023 року склали 793 грн.: 19.12.2023 року надано послуг на загальну суму 793 грн., а 20 та 21 грудня 2023 року оплати від пацієнтів відсутні (а.с. 115-116).

28 грудня 2023 року директором КНП «КДЦ» Святошинського району м. Києва запропоновано ОСОБА_1 надати письмові пояснення у термін до 16:00 год. 28.12.2023 року щодо його перебування під час тимчасової непрацездатності на робочому місці та прийом пацієнтів 19.12.2023 р., 20.12.2023 р., 21.12.2023 р. за відсутності надходжень оплати від пацієнтів за надані стоматологічні послуги (а.с. 117-118).

28 грудня 2023 року ОСОБА_1 надано письмові пояснення директору КНП «КДЦ» Святошинського району м. Києва, в яких останній повідомив, що 19.12.2023 року після відпрацювання своєї робочої зміни після 12.18 він поїхав у своїх справах. Потім відчув себе зле і звернувся по телефону близько 15 год. до свого сімейного лікаря, який виписав йому листок непрацездатності і призначив відповідне лікування. Так як сімейний лікар працює в їх лікувальному закладі 20.23.2023 року він звернувся до неї особисто для огляду. Прийом пацієнтів 20.12 та 21.12 не проводив, про що свідчать відсутність записів пацієнтів у ці дні № 037/0 та № 039-2/0. 19.12.23 року під час робочої зміни ним був прийнятий один пацієнт, що підтверджується ф. № 037/0 та № 039-2/0, та оплатою його втручання через касу лікувального закладу. 21.12.23 року листок тимчасової непрацездатності був закритий, до праці приступив 22.12.23 року, але на жаль, прийом пацієнтів було свідомо зірвано відповідачем. У акті зафіксований факт перебування в каб. 427 20.12.23 року саме коли він звертався до свого сімейного лікаря, а не вів прийом. Про дати 19.12 та 21.12 в акті не зазначено. Щодо пункту «Про захист населення від інфекційних хвороб», він 20.12.2023 року під час звернення до сімейного лікаря користування засобами індивідуального захисту. Залякування з приводу можливого звільнення вважав нікчемними та зведенням особистих рахунків (а.с. 119).

Наказом директора КНП «КДЦ» Святошинського району м. Києва від 05 січня 2024 року №11-к «Про застосування дисциплінарного стягнення до лікаря-стоматолога-терапевта стоматологічного відділення №1 спеціального фонду КНП «КДЦ» Святошинського району м. Києва ОСОБА_1 » застосовано до лікаря-стоматолога-терапевта стоматологічного відділення №1 спеціального фонду КНП «КДЦ» Святошинського району м. Києва ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді догани за порушення трудової дисципліни, вчинене за період з 20.12.2023 року по 21.12.2023 року, а саме: за невиконання посадових обов`язків, передбачених п.1.5, 2.35, 2.36, 2.39, 2.48 Посадової інструкції, що полягає у проведенні прийому пацієнтів під час перебування на листку непрацездатності, недотримання фінансової дисципліни, під час прийому пацієнтів 20.12.2023 р. та 21.12.2023 р. та не направлення пацієнтів на оплату за надані стоматологічні послуги (а.с. 120-122).

Відповідно до посадової інструкції лікаря-стоматолога-терапевта стоматологічного відділення філії №1 спеціального фонду від 30.10.2023 року № 132/ф1, затвердженої 27.10.2023 р. директором КНП «КДЦ» Святошинського району, для виконання своїх обов`язків лікар-стоматолог-терапевт стоматологічного відділення спеціального фонду філії № 1 зобов`язаний:

п. 1.5. У своїй роботі лікар-стоматолог-терапевт стоматологічного відділення філії №1 спеціального фонду філії № 1 керується Положенням про спеціальний фон КНП «КДЦ» Святошинського району м. Києва, наказами Центру, чинним законодавством України про охорону здоров`я, КЗпП та н нормативно-правовими актами, що визначають діяльність органів управління та закладів охорони здоров`я.

п. 2.35. Дотримуватись фінансової дисципліни, зокрема, розрахунків за надані медичні послуги відповідно до затверджених тарифів, виключно через касу центру чи терміналу самообслуговування на рахунок Центру, або на розрахунковий рахунок Центру.

п. 2.36. Нести персональну відповідальність за відповідність між кількістю наданих платних медичних послуг та виставлених до оплати, здійснювати заходи щодо попередня розбіжностей.

п. 2.39 Дбати про особисту безпеку і здоров`я, а також безпеку оточуючих людей в процесі виконання будь-яких робіт чи під час перебування на території підприємства, знати і виконувати вимоги нормативно-правових актів з охорони праці, проходити у встановленому законодавством порядку попередні та періодичні медичні огляди.

п. 2.48. Знати та виконувати свою «Посадову інструкцію», ст. 14 Закону України «Про охорону праці», інструкцію про охорону праці на робочому місці, правила внутрішнього трудового розпорядку (а.с. 100-111).

Ознайомлення із вказаною посадовою інструкцією лікаря-стоматолога апелянт не заперечував.

Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків.

Статтею 140 КЗпП України визначено, що трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохочення за сумлінну працю.

У трудових колективах створюється обстановка нетерпимості до порушень трудової дисципліни, суворої товариської вимогливості до працівників, які несумлінно виконують трудові обов`язки. Щодо окремих несумлінних працівників застосовуються в необхідних випадках заходи дисциплінарного і громадського впливу.

Статтею 147 КЗпП України визначені стягнення за порушення трудової дисципліни. Так, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення.

Підставою застосування догани є вчинення працівником протиправного винного діяння (дії чи бездіяльності), яке визнається дисциплінарним проступком. Протиправність поведінки працівника полягає в порушенні ним своїх трудових обов`язків, закріплених нормами трудового права, КЗпП України, правилами внутрішнього розпорядку, статутами, положеннями, посадовими інструкціями, трудовим договором (контрактом), колективним договором, а також у порушенні або невиконанні правомірних наказів та розпоряджень роботодавця.

Дисциплінарним проступком визнаються діяння, що пов`язуються з невиконанням чи неналежним виконанням працівником своїх обов`язків без поважних причин.

Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, з яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни.

За змістом ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Відповідно до ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Відповідно до ст. 150 КЗпП України дисциплінарне стягнення може бути оскаржене працівником у порядку, встановленому чинним законодавством.

При розгляді судами справ щодо накладення дисциплінарних стягнень судам необхідно з`ясувати, у чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом для накладення стягнення, чи дотримані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи враховувались обставини, за яких вчинено проступок тощо.

При цьому, Верховний Суд у своїй постанові від 18.03.2021 року по справі № 219/2474/19 зазначив, що у наказі про накладення дисциплінарного стягнення обов`язково має бути зазначено, в чому полягає порушення трудової дисципліни, тобто має бути вказівка на фактичні обставини, які послужили підставою для застосування заходу дисциплінарного стягнення.

Наказ про накладення дисциплінарного стягнення повинен обов`язково містити нормативне посилання, тобто орган, правомочний застосовувати дисциплінарні стягнення повинен зазначити назву, статтю, її частину, абзац, пункт, підпункт, нормативного правового акта чи акта локального нормотворення, на підставі якого працівник притягується до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, звертаючись до суду з позовом про визнання протиправним та скасування наказу КНП «Консультативно-діагностичний Центр Святошинського району м. Києва» від 05.01.2024 року № 11-к «Про застосування дисциплінарного стягнення до лікаря-стоматолога-терапевта стоматологічного відділення № 1 спеціального фонду КНП «КДЦ» Святошинського району м. Києва ОСОБА_1.», позивач посилався на те, що вказаний наказ містить недостовірну інформацію, оскільки він 20.12.2021 та 21.12.2024 року не порушував посадову інструкцію, не надавав стоматологічних платних послуг у період своєї тимчасової непрацездатності. Вказував, що у зв`язку з притягнення його до дисциплінарної відповідальності ні підставі оскаржуваного наказу, він зазнав душевних страждань.

На підтвердження своїх позовних вимог позивачем було надано до суду листок та щоденник обліку роботи лікаря-стоматолога форми № 037/о та №039-2/о, з яких вбачається, що за період з 20.12.2023 року по 21.12.2023 року позивач не надавав стоматологічних послуг (а.с. 24-27).

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач КНП «Консультативно-діагностичний Центр Святошинського району м. Києва» посилався на те, що позивач ОСОБА_1 порушив трудову дисципліну, а саме з 20.12.2023 по 21.12.2023 року під час перебування на лікарняному здійснював прийом пацієнтів, недотримався фінансової дисципліни, не направив пацієнтів на оплату за надані ним послуги.

На підтвердження зазначеного, стороною відповідача було надано до суду: копію акті про встановлення факту перебування працівника на робочому місці під час тимчасової непрацездатності від 20.12.23 року, копію доповідної від 21.12.2023 року, копію доповідної записки від 21.12.2023 року, копію акту від 21.12.2023 року, копію повідомлення про надання письмових пояснень, копію письмових пояснень, копію наказу КНП «Консультативно-діагностичний Центр Святошинського району м. Києва» від 05.01.2024 року № 11-к «Про застосування дисциплінарного стягнення до лікаря-стоматолога-терапевта стоматологічного відділення № 1 спеціального фонду КНП «КДЦ» Святошинського району м. Києва ОСОБА_1.», фотоматеріали з камери відео спостереження поліклініки (а.с. 112-122).

Також, відповідачем було надано до суду першої інстанції фотоматеріали з камери відео спостереження поліклініки, з яких вбачається, що 20.12.2023 року о 09:06год. позивач зайшов до кабінету № 427 (а.с. 123-124). 20.12.2023 року о 09:08 год. до кабінету № 427 зайшла пацієнт-1, де перебував позивач (а.с. 125), вийшла особа-1 о 09 год. 31 хв. (а.с. 127). 20.12.2023 року о 09:29 хв. зайшла пацієнт-2 в кабінет 427, вийшла пацієнт-2 в 09:40 год. Також, на фотоматеріалах вбачається перебування пацієнтки-2 20.12.2023 року о 09:37 год. в стоматологічному кріслі в кабінеті позивача (а.с. 128). 20.12.2023 року о 09:51 хв. зайшла пацієнтка-3 (а.с. 130), вийшла пацієнт-3 20.12.2023 року о 10:36 год. (а.с. 131). 20.12.2023 року о 10 год. 42 хв. зайшла пацієнтка-4 в кабінет 427 (а.с. 132). 20.12.2023 року о 10:57 хв. зайшов пацієнт-5 в кабінет 427 до позивача (а.с. 133), з фото на ст. 133 вбачається те, що пацієнт-5 перебуває у стоматологічному кріслі в кабінеті позивача. 20.12.2023 року о 11:08 год. пацієнт-5 вийшов з кабінету 427 (а.с. 134). При цьому, позивач на знімках перебуває у медичному одязі.

Апелянт заперечував використання вказаних фото-відеоматеріалів як належних і допустимих доказів, посилаючись на їх отримання з порушенням порядку, встановленого законом, зокрема, посилався на положення ст. 32 Конституції України, ст.ст. 301, 302, 307 ЦК України, ст.ст. 2, 6, 8, 11 Закону України «Про захист персональних даних», ст. 12 Загальної декларації прав людини, ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, зазначивши при цьому, що використання таких відеоматеріалів роботодавцем свідчить про втручання в особисте життя позивача, а відтак має бути визнано незаконним.

Суд апеляційної інстанції перевірив та відхилив такі доводи, зваживши на наступне.

Колегія суддів зауважила, що оцінка законності встановлення відкритих (не прихованих) камер відеоспостереження у місцях загального користування (коридорі) КНП «КДЦ» Святошинського району м. Києва не є предметом доказування у цій справі.

Поряд з цим, отримані докази, які покладені роботодавцем в основу оскаржуваного позивачем наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності (оголошення догани) мають бути предметом перевірки і оцінки судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 32 Конституції України, ніхто не може зазнавати втручання в його особисте й сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Вказаним положенням Конституції України кореспондують положення законодавства України, якими передбачено, що збирання, зберігання, використання і поширення інформації про особисте життя фізичної особи без її згоди не допускаються, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (п. 1 ч. 1 ст. 302 Цивільного кодексу України); поширення персональних даних без згоди суб`єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише (якщо це необхідно) в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини та для проведення Всеукраїнського перепису населення (ч. 2 ст. 14 Закону України «Про захист персональних даних»).

Згідно статті 307 Цивільного кодексу України фізична особа може бути знята на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку лише за її згодою. Згода особи на знімання її на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку припускається, якщо зйомки проводяться відкрито на вулиці, на зборах, конференціях, мітингах та інших заходах публічного характеру.

Фізична особа, яка погодилася на знімання її на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку, може вимагати припинення їх публічного показу в тій частині, яка стосується її особистого життя. Витрати, пов`язані з демонтажем виставки чи запису, відшкодовуються цією фізичною особою.

Знімання фізичної особи на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку, в тому числі таємне, без згоди особи може бути проведене лише у випадках, встановлених законом.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод у статті 8 проголошує Право на повагу до приватного і сімейного життя. Кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно з рішенням Конституційного суду України від 20.01.2012 р. №2-рп/2012, де досліджувалися питання про те, що слід розуміти під інформацією про особисте життя, а також чи є збирання, зберігання, використання та поширення інформації про особу втручанням в її особисте життя, особистим життям фізичної особи є її поведінка у сфері особистісних, сімейних, побутових, інтимних, товариських, професійних, ділових та інших стосунків поза межами суспільної діяльності, яка здійснюється, зокрема, під час виконання особою функцій держави або органів місцевого самоврядування.

Тобто можна зробити висновок, що особисте життя - це поведінка певної особи, в тому числі у професійних та ділових стосунках, однак поза межами суспільної діяльності, яка здійснюється, зокрема, під час виконання особою функцій держави або органів місцевого самоврядування.

До суду першої інстанції відповідачем були надані відповідні докази за змістом яких камера відеоспостереження з якої надані до районного суду фотоматеріали, розташована не у кабінеті ОСОБА_1 , а у місцях загального користування (корідорі) КНП «КДЦ» Святошинського району м. Києва, крім того на вході у стоматологію розташоване доступне для огляду усіх відвідувачів оголошення «Увага, ведеться відеоспостереження» (а.с. 123-141).

Вказані фактичні обставини, зокрема відкрите (не приховане) розміщення у приміщенні загального користування (коридорі) установи відеокамери та встановлення на вході попереджувального знаку про відеоспостереження, позивач ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції не заперечував про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання (а.с. 205).

З огляду на вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що позивачеві ще до подій 19-21 грудня 2023 року, які кваліфікувались роботодавцем як порушення трудової дисципліни, вже було відомо про відкрите (не приховане) встановлення у приміщенні загального користування (коридорі) засобів відеоспостереження, контролю робочого процесу, як відеозйомка, із встановленням на вході загальнодоступного попереджувального знаку про проведення такого відеоспостереження.

При цьому, колегія суддів зауважила, що підставою видання відповідачем наказу від 05 січня 2024 року № 11-К про застосування дисциплінарного стягнення (догани) до лікаря - стоматолога ОСОБА_1 зазначені: Акт про встановлення перебування ОСОБА_1 на робочому місці під час тимчасової непрацездатності від 20.12.2023 року; Акт начальника відділу кадрів Біленко Н.В. від 21.12.2023 року; доповідна заступника директора з медсестринства Горецької С.В. від 21.12.2023 року про перебування на робочому місці ОСОБА_1 під час тимчасової непрацездатності та прийом пацієнтів; доповідна записка головного бухгалтера Андрієнко О.А. від 21.12.2023 року; письмові пояснення ОСОБА_1 (а.с. 120-122).

Матеріали відеоспостереження не зазначені в переліку підстав видання оспорюваного позивачем вищевказаного наказу від 05 січня 2024 року № 11-К.

У справі «Лопез Рібальда та інші проти Іспанії» (Lоpez Ribalda and Others v. Spain) (Скарги №№ 1874/13 и 8567/13) м. Страсбург, 17 жовтня 2019 року (п.п. 126, 134, 137, 138, 153, 158), заявниці стверджували, що рішення роботодавця про їх звільнення було засноване на відеозаписах, отриманих з використанням відеоспостереження, в місці, де працювали заявники з порушенням їх права на приватне життя, посилаючись на ст.ст. 6, 8 Конвенції. Деякі камери, встановлені для запису входів і виходів з магазину, знаходилися на видних місцях, тоді як інші, спрямовані на касову зону і касирів, були приховані. Національне законодавство містить адекватну та чітку правову базу, яка вимагає від особи, відповідальної за систему відеоспостереження (навіть у громадських місцях), попередньо повідомити про це тих, хто перебуває в зоні дії системи. Однак, заявник був поінформований лише про видимі камери, але не про приховані. Велика палата постановила, що не було допущено порушення статті 8 Конвенції; не було допущено порушення статті 6 Конвенції в частині, яка стосується використання як доказів записів, виконаних з використанням системи відеоспостереження.

З огляду на вищевказане, суд апеляційної інстанції відхилив відповіді доводи апелянта.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджується, що відповідачем не порушено порядку застосування до позивача дисциплінарного стягнення, визначеного ст. 149 КЗпП України, оскільки таке застосовано уповноваженою посадовою особою, вид обраного стягнення відповідає тяжкості вчиненого порушення, а тому при притягненні позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани були дотримані вимоги трудового законодавства. Оскаржуваний наказ винесено з повним з`ясуванням всіх обставин справи та без порушень відповідної процедури його винесення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Перевіривши наявні у матеріалах справи докази, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідачем підтверджено належними доказами правомірність застосування до позивача дисциплінарного стягнення за порушення трудової дисципліни, зокрема, невиконання посадових обов`язків, передбачених п.1.5, 2.35, 2.36, 2.39, 2.48 Посадової інструкції, що полягає у здійсненні прийому пацієнтів під час перебування на лікарняному, недотримання фінансової дисципліни, під час прийому пацієнтів 20.12.2023 р. та 21.12.2023 р. та не направлення пацієнтів на оплату за надані стоматологічні послуги.

Разом з тим, з оскаржуваного наказу від 05.01.2024 р. №11-к «Про застосування дисциплінарного стягнення до лікаря-стоматолога-терапевта стоматологічного відділення №1 спеціального фонду КНП «КДЦ» Святошинського району м. Києва ОСОБА_1 » вбачається, що в ньому чітко зазначено, за яке порушення накладено дисциплінарне стягнення, вказані докази, які підтверджують порушення, а також зазначено інформацію, на підставі яких статей КЗпП України накладено дисциплінарне стягнення.

При цьому, стороною позивача не було надано ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції жодних належних і допустимих доказів на спростування доводів сторони відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву та долучених до відзиву письмових доказів.

Суд апеляційної інстанції перевірив та відхилив доводи апелянта про порушення його права доказування, зокрема шляхом виклику і допиту як свідків працівників підприємства відповідача, які складали акти і доповідні, з посиланням на розгляд справи судом першої інстанції в спрощеному позовному провадженні, врахувавши наступне.

Відповідно до частини четвертої статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду: 1) малозначних справ; 2) справ, що виникають з трудових відносин; 3) справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; 4) справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Згідно з частинами першою, другою, четвертою статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Таким чином, у порядку спрощеного позовного провадження можуть розглядатися не лише справи, визначені частиною першою статті 274 ЦПК України, але й будь-які інші справи, якщо з частини четвертої вказаної статті не випливає заборона щодо можливості їх розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

За змістом ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 01 травня 2024 року про відкриття провадження в цій справі суд вважав за можливе розглянути її за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 78-79).

Враховуючи зазначені висновки про те, що в цій справі, що виникла з трудових відносин, предметом позову були: вимога немайнового характеру (визнання протиправним та скасування наказу роботодавця про притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності і оголошення позивачу догани) та майнова вимога про відшкодування моральної шкоди, завданої такими діями роботодавця в розмірі 500 000 грн., а станом на час подання позивачем позовної заяви в січні 2024 року вказаний розмір компенсації моральної шкоди (ціна позову) не перевищував визначений процесуальним законом розмір ціни позову для справ, які не можуть бути розглянуті в спрощеному провадженні - двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (станом на січень 2024 року - 3028 грн.), та оскільки ця справа не належить до тих, які відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження, а також з огляду на вказані положення статті 19 ЦПК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість її розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 21 вересня 2022 року у справі № 275/1042/20, від 26 жовтня 2022 року у справі № 462/518/21, від 15 березня 2023 року у справі № 642/3979/20, від 13 березня 2024 року у справі № 463/1162/20 та від 09 вересня 2024 року у справі № 314/4732/19 (провадження № 61-8177св23).

При цьому, суд апеляційної інстанції забезпечив реалізацію процесуальних прав апелянта ОСОБА_1 , оголосивши за його клопотанням перерву в судовому засіданні 14 листопада 2024 року, що підтверджується протоколом та звукозаписом судового засідання (а.с. 198).

Проте, про виклик і допит свідків у цій справі позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Герасимова Т.І. в апеляційній скарзі та в суді апеляційної інстанції не заявляли (а.с. 155-167, 205).

Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 500 000 грн., враховуючи безпідставність позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, похідна вимога про відшкодування моральної шкоди є безпідставною, а відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що така вимога задоволенню не підлягає.

Доводи апеляційної скарги не спростовують вказаних висновків, а зводяться лише до незгоди з рішенням суду першої інстанції, а тому колегія суддів їх відхилила.

При цьому, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 29 липня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення

Дата складання повного судового рішення - 13 грудня 2024 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова