Справа № 351/1380/23
Провадження № 22-ц/4808/658/24
Головуючий у 1 інстанції СЕГІН І. .
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.

суддів: Пнівчук О.В., Мальцевої Є.Є.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Снятинського районного суду від 20 лютого 2024 року, ухвалене в складі судді Сегіна І.Р., у справі за позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Івано-Франківськгаз» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги розподілу природного газу,

в с т а н о в и в:

У червні 2023 року Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Івано-Франківськгаз» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги розподілу природного газу в сумі 5293,11 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач здійснює на території Івано-Франківської області господарську діяльність з розподілу природного газу різним категоріям споживачів, в тому числі і побутовим споживачам (населенню) та є оператором газорозподільної системи.

Відповідні послуги надаються на підставі договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 року №2498 (п. 2 глави 1 розділу VI Кодексу ГРМ). Цей Договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. За цим Договором Оператор ГРМ зобов`язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим Договором.

Фактом приєднання відповідача до умов даного Договору є документально підтверджене споживання нею природного газу у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , та сплата рахунку Оператора ГРМ, що підтверджується робочим листком контролера, а також витягами з робочої бази АТ «Івано-Франківськгаз» під назвою «IF RGC Billing» по особовому рахунку, відповідно до якого встановлено щомісячне споживання даним споживачем певних об`ємів природного газу та періодичне проведення оплати за розподіл природного газу.

Отже побутовому споживачу надавались послуги з розподілу природного газу до об`єкту газопостачання. Про фактичний обсяг споживання природного газу вищевказаним об`єктом, що належить побутовому споживачу, за попередній газовий рік, визначену Оператором ГРМ величину планової місячної плати за послуги з розподілу із зазначенням її складових споживача було проінформовано АТ «Івано-Франківськгаз» у платіжних документах.

19.04.2022 року боржнику було направлено попередження про наявність заборгованості за розподіл природного газу. Однак станом на 01.06.2023 року боржник не сплатив борг.

З огляду на викладене позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Івано-Франківськгаз» 5293,11 грн. заборгованості за послугу з розподілу природного газу за період з 01.08.2020 року по 31.01.2023 року та судові витрати по справі.

Рішенням Снятинського районного суду від 20 лютого 2024 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Івано-Франківськгаз» 5293 грн. 11 коп. заборгованості за послугу з розподілу природного газу за період з 01.08.2020 року по 31.01.2023 року на особовий рахунок № НОМЕР_1 та 2684,00 грн. сплаченого судового збору.

Відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на дане рішення суду. Вважає його незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, які суд першої інстанції визнав встановленими, та невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи.

Вважає, що позов подано неналежним представником, оскільки довіреність на ім`я ОСОБА_2 містить ознаки підробки. Надані платіжні доручення про сплату судового збору не стосуються даної справи. До позовної заяви позивач не надав копію Статуту АТ «Оператор газорозподільної системи «Івано-Франківськгаз», витяг з ЄДР для підтвердження довіреності на представництво. Також вважає підробленим Акт розмежування балансової приналежності від 30.11.2016 року.

Зазначає, що факт користування та оплати природного газу не є доказом укладення договору на розподіл газу. Доказів, що Типовий публічний договір є договором приєднання не надано.

Відсутність в ЄДРПОУ відомостей про ліцензії вважає доказом відсутності ліцензії у суб`єктів господарської діяльності.

Вказує, що не погоджувалася із встановленими тарифами на послуги розподілу газу, і такі шкодять її сімейному бюджету.

Посилається на те, що суди не повинні застосовувати нормативно-правові акти, які не відповідають Конституції України та законам України. Постанови НКРЕКП не зареєстровані у встановленому законом порядку.

Просить рішення Снятинського районного суду від 20 лютого 2024 року скасувати та постановити нове; справу розглядати без її участі.

АТ «Оператор газорозподільної системи «Івано-Франківськгаз» подало відзив на апеляційну скаргу. Зазначає, що здійснювало на території Івано-Франківської області господарську діяльність з розподілу природного газу різним категоріям споживачів, в тому числі і побутовим споживачам (населенню) на підставі ліцензії, виданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) від 19.03.2015 року серії АЕ №642458 (переоформленої рішенням від 14.09.2015 року №2302), а з 29.06.2017 року на підставі Постанови НКРЕКП №852, та є оператором газорозподільної системи в розумінні ст. 3 Закону України «Про ринок природного газу». З грудня 2015 року договірні відносини щодо розподілу природного газу між АТ «Оператор газорозподільної системи «Івано-Франківськгаз» та побутовим споживачем врегульовано умовами Типового договору розподілу природного газу. Фактом приєднання споживача до умов даного Договору є документально підтверджене споживання природного газу у житловому приміщенні та сплата рахунку Оператора ГРМ.

На попередження про наявність заборгованості за розподіл природного газу від 19.04.2022 року боржник не реагувала. А дані про невиконання нею своїх зобов`язань підтверджуються витягом з робочої бази АТ «Івано-Франківськгаз» під назвою «IF RGC Billing» по особовому рахунку побутового споживача.

Оскільки боржником не виконано зобов`язання згідно умов Типового договору розподілу природного газу та не проведено розрахунки за надані послуги в розмірі, строки та в порядку, визначені цим Договором добровільно, АТ «Оператор газорозподільної системи «Івано-Франківськгаз» було змушене звернутися до суду для примусового стягнення такої заборгованості.

Просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення Снятинського районного суду від 20 лютого 2024 року залишити без змін.

Згідно частини першої статті 369 ЦПК України, частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджується існування договірних правовідносини між сторонами, факт споживання відповідачем природного газу. Отже відповідач отримувала послуги з постачання природного газу та з розподілу природного газу до об`єкта газопостачання, однак належно не сплачувала вартість отриманих послуг. Наданого позивачем розрахунку не спростувала та своїх контррозрахунків не навела.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками, з огляду на наступне.

Взаємовідносини між газопостачальником, газорозподільним підприємством, газотранспортним підприємством та споживачами природного газу регулюються Законом України від 09 квітня 2015 року №329-VIII «Про ринок природного газу», Кодексом ГРМ, Правилами №2496, Типовим договором №2498, Типовим договором №2500 та іншими нормативно-правовими актами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про ринок природного газу» (тут і далі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) суб`єктами ринку природного газу є: оператор газотранспортної системи, оператор газорозподільної системи, оператор газосховища, оператор установки LNG, замовник, оптовий продавець, оптовий покупець, постачальник, споживач.

Побутовий споживач фізична особа, яка придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх жилих приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність; споживач - фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу, або використання в якості сировини.

Відповідно до частин першої, другої статті 12 ЗУ «Про ринок природного газу» постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості в кількості та порядку, передбаченого договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами.

Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується регулятором та оприлюднюється в установленому порядку, за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем, крім випадків, передбачених цим Законом.

Частинами першою - третьою статті 18 цього Закону передбачено, що приладовий облік природного газу здійснюється з метою отримання та реєстрації достовірної інформації про обсяги і якість природного газу під час його транспортування, розподілу, постачання, зберігання та споживання.

Приладовий облік природного газу здійснюється з метою визначення за допомогою вузла обліку природного газу обсягів його споживання та/або реалізації, на підставі яких проводяться взаєморозрахунки суб`єктів ринку природного газу.

Постачання природного газу споживачам здійснюється за умови наявності вузла обліку природного газу. Побутові споживачі у разі відсутності приладів обліку природного газу споживають природний газ за нормами, встановленими законодавством, до термінів, передбачених у частині першій статті 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Статтею 40 даного Закону передбачено, що розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому Кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 3 глави 1 розділу І Кодексу газорозподільних систем визначено, що його дія поширюється на операторів газорозподільних систем, замовників доступу та приєднання до газорозподільної системи, споживачів (у тому числі побутових споживачів), об`єкти яких підключені до газорозподільних систем.

Згідно з пунктом 2 глави 1 розділу VІ Кодексу газорозподільних систем доступ споживачів, у тому числі побутових споживачів, до ГРМ для споживання природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та Оператором ГРМ (до ГРМ якого підключений об`єкт споживача) договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року №2498, в порядку, визначеному цим розділом.

За змістом пункту 1 глави 3 розділу VІ Кодексу газорозподільних систем договір розподілу природного газу має бути укладений Оператором ГРМ з усіма споживачами, у тому числі побутовими споживачами, об`єкти яких в установленому порядку підключені до/через ГРМ, що на законних підставах перебуває у власності чи користуванні Оператора ГРМ. Споживачі, у тому числі побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов`язані укласти договір розподілу природного газу з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений їх об`єкт. Здійснення відбору (споживання) природного газу споживачем за відсутності укладеного договору розподілу природного газу не допускається.

Пунктом 3 вказаної Глави визначено, що договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 ЦК України за формою Типового договору розподілу природного газу. Оператор ГРМ зобов`язаний на головній сторінці свого вебсайту, а також в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності, та власних центрах обслуговування споживачів розмістити редакцію договору розподілу природного газу та роз`яснення щодо укладення та приєднання споживача до договору розподілу природного газу.

Фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу (пункт 7 глави 3 розділу VI Кодексу газорозподільних систем).

Згідно з пунктом 1 глави 6 розділу VI Кодексу ГРМ розрахунки споживача за договором розподілу природного газу здійснюються за тарифом, встановленим регулятором для відповідного оператора ГРМ, виходячи з величини приєднаної потужності об`єкта споживача.

Оплата вартості послуг за договором розподілу природного газу здійснюється споживачем на підставі відповідного рахунка оператора ГРМ на умовах договору розподілу природного газу.

Також відповідно до пунктів 1, 2 розділу І Правил №2496, ці Правила розроблені на виконання пункту 17 частини третьої статті 4 Закону №329-VIIІ та регулюють відносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи/газотранспортної системи (далі - оператори ГРМ/ГТС). Дія цих Правил поширюється на постачальників, споживачів природного газу - фізичних осіб (побутових споживачів), фізичних осіб - підприємців, юридичних осіб та операторів ГРМ/ГТС.

Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється за договором, який має відповідати типовому договору постачання природного газу побутовим споживачам, що затверджується регулятором та оприлюднюється в установленому порядку.

Розділом ІІІ Правил №2496 врегульовано порядок постачання природного газу побутовим споживачам.

У пункті 2 розділу ІІІ Правил №2496 указано, що постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України.

Згідно з пунктами 1.1, 1.3 розділу І Типового договору №2498 цей Типовий договір розподілу природного газу є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи.

Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов цього договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього договору, яку в установленому порядку оператор ГРМ направляє споживачу інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього договору, та/або сплата рахунка оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

У пункті 1.4 розділу І Типового договору №2498 вказано, що терміни, що використовуються в цьому договорі, мають такі значення, зокрема: норми споживання - об`єм та вид споживання природного газу, установлені згідно із законодавством для проведення побутовими споживачами розрахунків за спожитий природний газ у разі відсутності лічильників газу; підтверджений обсяг природного газу - об`єм (обсяг) природного газу, виділений постачальником для потреб споживача, з яким укладено договір постачання природного газу на відповідний розрахунковий період, підтверджений оператором ГТС (включений до підтвердженої номінації) та доведений оператору ГРМ у порядку, визначеному Кодексом ГТС, затвердженим постановою регулятора від 30 вересня 2015 року №2493; споживач - фізична або юридична особа чи фізична особа - підприємець, об`єкт якої підключений до газорозподільної системи оператора ГРМ.

За цим договором оператор ГРМ зобов`язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим договором (пункт 2.1 розділу ІІ Типового договору №2498).

Розділом V Типового договору №2498 врегульовано порядок обліку природного газу, що передається споживачу.

У пункті 5.1 цього розділу вказано, що облік (у тому числі приладовий) природного газу, що передається оператором ГРМ та споживається споживачем на межі балансової належності об`єкта споживача, здійснюється відповідно до вимог Кодексу ГРМ.

У пункті 5.3 розділу V Типового договору №2498 передбачено, що за розрахункову одиницю розподіленого та спожитого природного газу береться один кубічний метр (куб. м) природного газу, приведений до стандартних умов, визначених у Кодексі ГРМ.

Порядок визначення об`єму розподіленого споживачу і спожитого ним природного газу та надання звітності щодо спожитих об`ємів газу за розрахунковий період визначається відповідно до вимог Кодексу ГРМ та з урахуванням вимог цього договору (пункт 5.4).

Відповідно до пункту 5.5 розділу V Типового договору №2498 споживач, що є побутовим, який за умовами цього договору розраховується за лічильником газу, зобов`язаний щомісяця станом на 01 число місяця знімати фактичні показання лічильника газу та протягом п`яти календарних днів (до 05 числа включно) надавати їх оператору ГРМ в один із таких способів: 1) через особистий кабінет на сайті оператора ГРМ; 2) за телефоном; 3) шляхом зазначення показань у сплаченому рахунку (квитанції абонентської книжки) оператора ГРМ; 4) на електронну адресу.

У разі неотримання до 06 числа місяця, що настає за розрахунковим, показань лічильника та за умови, що лічильник газу не оснащений засобами дистанційної передачі даних, фактичний об`єм розподілу та споживання природного газу по споживачу за розрахунковий період визначається оператором ГРМ на рівні планового місячного об`єму споживання на відповідний період, що розраховується виходячи з групи споживання споживача та його середньорічного об`єму споживання природного газу за останні 12 календарних місяців. Якщо за підсумками наступного місяця споживач своєчасно надасть показання лічильника газу, формування об`єму розподілу та споживання природного газу за період зазначеного місяця здійснюється з урахуванням наданих показань.

Оператор ГРМ має право здійснювати контрольні зняття показань лічильника природного газу споживача.

У пункті 5.6 розділу V Типового договору №2498 зазначено, що після визначення загального об`єму розподіленого споживачу (спожитого ним) природного газу, приведеного до стандартних умов, оператор ГРМ в установленому порядку здійснює переведення величини об`єму природного газу в обсяг розподіленої (спожитої) енергії, що має визначатись за трьома одиницями виміру: кВт·год, Гкал, МДж.

Дані про об`єм (м куб.) та обсяг (кВт·год, Гкал, МДж) розподіленого споживачу (спожитого ним) природного газу за розрахунковий період (місяць) зазначаються оператором ГРМ в особистому кабінеті споживача (після його запровадження) та/або в рахунку про сплату послуги за цим договором.

Розділом VІ Типового договору №2498 врегульовано порядок розрахунків.

Відповідно до пункту 6.1 цього розділу оплата вартості послуги оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється споживачем за тарифом, встановленим регулятором для оператора ГРМ, що сплачується як плата за потужність (абонентська плата), з урахуванням вимог Кодексу ГРМ.

Тариф, установлений згідно з пунктом 6.1 цього розділу, є обов`язковим для сторін з дати набрання чинності постановою регулятора щодо його встановлення. До встановлення тарифів на послуги розподілу природного газу, виходячи з величини приєднаної потужності об`єкта споживача відповідно до Кодексу ГРМ, оплата послуг здійснюється за тарифами, встановленими регулятором для оператора ГРМ, за фізичний обсяг розподілу природного газу (пункт 6.2 розділу VІ Типового договору №2498).

Розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць. Оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим договором здійснюється споживачем, який є побутовим, до 05 числа (включно) місяця, в якому надаються послуги з розподілу природного газу, на підставі рахунка оператора ГРМ (пункти 6.3, 6.4 розділу VІ Типового договору №2498).

Встановлено, що оператором газорозподільної системи на території Івано-Франківської області на підставі відповідної ліцензії є АТ «Оператор газорозподільної системи «Івано-Франківськгаз».

ОСОБА_1 є споживачем послуг постачання природного газу за адресою: АДРЕСА_1 ; особовий рахунок споживача № НОМЕР_1 .

Споживач фактично споживає природний газ та сплачує його вартість, тому між сторонами існують договірні правовідносини, оформлені шляхом приєднання побутового споживача до Типового договору розподілу природного газу.

В будинку відповідача також встановлено лічильник газу (т. 1, а.с. 10-12).

Суд першої інстанції правильно вважав, що акцептування відповідачем договору про розподіл природного газу, а отже і факт приєднання побутового споживача ОСОБА_1 до умов зазначеного договору відбулося шляхом вчинення останньою дій, зокрема щодо щомісячного споживання різних об`ємів природного газу, що підтверджується фіксацією зміни показників газового лічильника за адресою споживача по особовому рахунку № НОМЕР_1 та вбачається з розрахунку місячної вартості послуги розподілу природного газу відповідачу, а також частковою оплатою послуги розподілу природного газу (т. 1, а.с. 8, 9, 11, 12, т. 2, а.с. 23).

Таким чином ОСОБА_1 отримувала послуги з постачання природного газу, та, відповідно, отримувала і послуги з розподілу природного газу до об`єкта газопостачання, частково сплачувала вартість отриманих послуг.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованість відповідача за розподіл природного газу за період з 01.08.2020 року по 31.01.2023 року становить 5293,11 грн. (т. 1, а.с. 9).

Даний розрахунок здійснено відповідно до вимог Кодексу ГРМ та тарифів, встановлених на послуги розподілу природного газу для АТ «Оператор газорозподільної системи «Івано-Франківськгаз» у відповідні періоди, об`ємів споживання відповідачем природного газу. І правильність такого розрахунку відповідачем не спростовано та своїх заперечень не наведено.

ОСОБА_1 як споживач природного газу не здійснювала в повному обсязі оплату за надані послуги з розподілу природного газу, у зв`язку з чим згідно із наданим Оператором ГРМ розрахунком, у неї утворилася заборгованість за період з 01.08.2020 року по 31.01.2023 року у вказаному розмірі.

Відповідач надсилав на адресу ОСОБА_1 рахунки та повідомлення про необхідність сплати зазначеного боргу за розподіл (доставку) природного газу (т. 1, а.с. 13-17). Однак такі залишилися без належного реагування.

Встановлено також, що позивач звертався до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з відповідача за послугу з розподілу природного газу за період з 01.01.2020 року по 01.07.2022 року в сумі 3971,51 грн. Однак ухвалою Снятинського районного суду від 25.08.2022 року судовий наказ скасовано (т. 1, а.с. 48-49).

Що стосується доводів апелянта про те, що факт користування нею та оплати природного газу не є доказом укладення договору на розподіл газу, то такі спростовуються наступним.

Зокрема, Верховний Суд в постанові від 10 жовтня 2023 року у справі №339/221/20 (провадження №61-5287св22) зазначав, що фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу (пункт 7 глави 3 розділу VI Кодексу газорозподільних систем). Встановивши, що АТ «ОГС «Івано-Франківськгаз» надає послуги з газопостачання, а ОСОБА_1 є споживачем природного газу у житловому будинку на АДРЕСА_1, якому присвоєно номер особового рахунку, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про існування між названими сторонами договірних правовідносин, оформлених шляхом приєднання побутового споживача до Типового договору. Суди правильно виходили з того, що акцептування відповідачем за зустрічним позовом Типового договору, а отже, і факт приєднання побутового споживача до умов зазначеного договору відбулося шляхом вчинення нею дій, зокрема щодо щомісячного споживання різних об`ємів природного газу, що підтверджується зміною показань лічильника газу за адресою споживача по особовому рахунку та вбачається з розрахунку місячної вартості послуги розподілу природного газу.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 14 вересня 2022 року у справі №717/341/21.

Споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 09 червня 2021 року у справі №303/7554/16-ц.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

У справі, яка переглядається, відповідно до наданого АТ «ОГС «Івано-Франківськгаз» детального розрахунку нарахування по абонентському рахунку № НОМЕР_1 згідно з обсягами споживання природного газу, наданих оператором газорозподільної системи, відповідачу проведено нарахування боргу на суму 5293,11 грн. Правильність розрахунку вартості розподілу природного газу за адресою споживача перевірено судом, відповідач такого не спростувала належними та допустимими доказами.

Отже суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо наявності правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «ОГС «Івано-Франківськгаз» заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу за період з 01.08.2020 року по 31.01.2023 року в сумі 5293,11 грн.

Посилання апелянта на те, що нею не погоджувалися тарифи на послуги розподілу газу, а суд взяв до уваги нормативно-правові акти, які не відповідають Конституції України та законам України, зокрема, постанови НКРЕКП, які не зареєстровані у встановленому законом порядку в Міністерстві юстиції України, також є безпідставними.

Так, постанова від 24 грудня 2019 року №3023 «Про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для АТ «Івано-Франківськгаз» набрала чинності після її опублікування в офіційному друкованому виданні - газеті «Урядовий кур`єр», а саме 01 січня 2020 року, тоді як постанова від 24 червня 2020 року №1161 «Про внесення змін до постанови НКРЕКП від 24 грудня 2019 року №3023», якою лише внесені відповідні зміни до основного акта, - після її оприлюднення на офіційному вебсайті НКРЕКП - 01 липня 2020 року. Отже, згадані нормативно-правові акти набрали чинності за процедурою промульгації, тобто у спосіб їх офіційного опублікування (оприлюднення).

Вказане зазначено також в постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2023 року у справі №339/221/20 (провадження №61-5287св22).

Доводам відповідача про те, що довіреність на ім`я представника позивача ОСОБА_2 містить ознаки підробки, суд першої інстанції теж дав оцінку. Зокрема, судом було перевірено паспорт представника позивача ОСОБА_2 , і вірно встановлено, що розбіжність в написанні серії паспорта «СС» в довіреностях АТ «Оператор газорозподільної системи «Івано-Франківськгаз» від 26.12.2022 року та від 09.01.2024 року є опискою, яка не впливає на законність представництва.

Також судом надавалась вірна оцінка твердженням відповідача про те, що АТ «Оператор газорозподільної системи «Івано-Франківськгаз» не володіє ліцензією на послуги з розподілу природного газу. Зокрема, зазначено, що в матеріалах справи наявні засвідчені копії ліцензії АТ «Оператор газорозподільної системи «Івано-Франківськгаз», видані Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послу №815 від 19.03.2015 року, а також постанов про переоформлення ліцензій від 14.09.2015 року №2302, від 29.05.2017 року №852 та від 31.05.2019 року №911 (т. 1, а.с. 171-177).

Інші наведені у апеляційній скарзі доводи аналогічні доводам відзиву та були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції, який з дотриманням вимог ЦПК України перевірив їх та обґрунтовано спростував. При цьому суд враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Таким чином доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права, а фактично зводяться до незгоди з таким.

Колегія суддів вважає, що місцевим судом дана правильна юридична оцінка обставинам справи, рішення суду відповідає законодавству України та обставинам справи і підстав для його скасування немає.

Тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Снятинського районного суду від 20 лютого 2024 року - без змін.

Згідно ч.ч. 1, 2, 13 ст. 141 ЦКП України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційним судом вирішено апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, відсутні підстави зміни розподілу судових витрат у цій справі.

Частиною шостою ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Ціна позову у цій справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому вона відноситься до малозначних.

Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Снятинського районного суду від 20 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: О.В. Пнівчук

Є.Є. Мальцева

Повний текст постанови складено 30 квітня 2024 року.