"17" червня 2024 р.
Справа № 642/1993/24
Провадження № 2/642/810/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2024 року м. Харків

Ленінський районний суд м. Харкова у складі

головуючого судді Гримайло А.М.,

за участю секретаря Антонян А.М.,

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

В обґрунтування свого позову вказав, що 06 листопада 2020 року ОСОБА_1 дав в борг ОСОБА_2 49 330,00 грн., про що свідчить письмова розписка від 06 листопада 2020 року, що написана та підписана власноруч відповідачем.

Відповідно до умов розписки від 06 листопада 2020 року, відповідач зобов`язується повернути борг в строк до 01 лютого 2021 року.

Станом на день подачі цієї позовної заяви, відповідач не віддав борг, чим порушив виконання свого зобов`язання.

На звернення, з проханням повернути гроші, відповідач жодним чином не реагує, чим ухиляється від вирішення спору, про що свідчить направлена вимога про повернення боргу за розпискою відповідачеві, на яку жодним чином відповідач не відреагував.

У зв`язку з простроченням відповідачем терміну виконання зобов`язання, а також уникнення мирного вирішення спору, я вимушений звернутись до суду з відповідним позовом.

Ухвалою від 16 квітня 2024 року провадження у справі відкрите в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Позивач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності, та надав оригінал розписки.

Відповідач у судове засідання двічі не з`явився без повідомлення причин, незважаючи на те, що про дату, час і місце судового засідання повідомлявся за місцем реєстрації, відзиву до суду не подав.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Положеннями ст. 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів згідно ст. 16 ЦК України є примусове виконання обов`язку в натурі.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частина 2 статті 1047 ЦК України передбачає, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер (ст. 640 ЦК України) є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після його укладення всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Частиною 1 ст. 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, 06 листопада 2020 року, ОСОБА_1 (далі - позивач) дав в борг ОСОБА_2 (далі - відповідач) 49 330,00 (сорок дев`ять тисяч триста тридцять гривень 00 коп.) гривень, про що свідчить письмова розписка від 06 листопада 2020 року, що написана та підписана власноруч відповідачем.

Відповідно до умов розписки від 06 листопада 2020 року, відповідач зобов`язується повернути борг в строк до 01 лютого 2021 року.

Станом на день подачі цієї позовної заяви, відповідач не віддав борг, чим порушив виконання свого зобов`язання.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Зазначена правова позиція відповідає висновкам Верховного Суду в однотипних правовідносинах, викладеним у його постановах від 23 грудня 2021 року у справі №501/1243/20, провадження № 61-14794св21; від 26 квітня 2022 року у справі №753/1349/20, провадження № 61-14052св 21.

Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).

Вказані процесуальні норми передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Для підтвердження позовних вимог позивачем наданий оригінал розписки-зобов`язання від 06 листопада 2020 року, згідно якої відповідачем ОСОБА_3 отримано від позивача ОСОБА_1 в позику 49 330,00 грн.

Досліджуючи зміст розписки для правильного визначення характеру і змісту правовідносин, що склались між сторонами, судом встановлено, що 06.11.2020 ОСОБА_3 отримав у борг гроші в сумі 49 330,00 грн. і зобов`язується повернути кошти до 01.02.2021.

На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань, що є порушенням законних прав та інтересів позивача, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України, відповідно до яких судовий збір в розмірі 1211,20 грн, сплачений позивачем слід стягнути на його користь з відповідача.

Керуючись ст.ст.263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 паспорт НОМЕР_2 виданий Жовтневим РВ ХМУ УМВС України у Харківській обл.) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 паспорт НОМЕР_4 виданий Фрунзенським РВ ХМУ УМВС України у Харківській обл. 24.09.1996 року) суму боргу, що становить 49 330,00 грн. (сорок дев`ять тисяч триста тридцять гривень 00 коп.);

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 паспорт НОМЕР_2 виданий Жовтневим РВ ХМУ УМВС України у Харківській обл.) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 паспорт НОМЕР_4 виданий Фрунзенським РВ ХМУ УМВС України у Харківській обл. 24.09.1996 року) суму судового збору у розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 коп.).

Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем до Ленінського районного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне судове рішення не буде вручено в день його складання або проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга на рішення буде подана протягом 30 днів з дня отримання повної копії судового рішення.

Повний текст рішення складено 17 червня 2024 року.

Суддя А.М. Гримайло