ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/28044/21

Провадження № 22-ц/4820/2122/24

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Грох Л.М., Ярмолюка О.І.,

секретаря: Шевчук Ю.Г.,

учасники справи: відповідачі ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 та його представник адвокат Яковлєв О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 вересня 2024 року (суддя Чевилюк З.А.) за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про припинення права на частку у спільному майні,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2021 року ОСОБА_3 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про припинення права на частку у спільному майні.

В обґрунтування вимог позовної заяви зазначено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі у період з 06.06.1992 по 25.05.2020 р.р., під час якого ним та відповідачами було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 . На сьогоднішній день позивач не проживає спільно із відповідачами, оскільки створив нову сім`ю. Добровільної згоди щодо поділу майна сторони не дійшли.

15 квітня 2021 року позивач надіслав лист на ім`я відповідачів із пропозицією сплатити йому матеріальну компенсацію вартості 1/3 частки квартири та оформити відповідний договір купівлі-продажу, із залученням експерта для визначення реальної вартості квартири або без залучення експерта - в розмірі 240 000 грн. за його частку. Проте, станом на день пред`явлення позову відповіді позивач не отримував.

Із урахуванням викладеного, а також, заяви про збільшення позовних вимог, ОСОБА_3 просив суд: припинити право власності ОСОБА_3 на 1/3 частку у спільному майні, а саме, квартиру АДРЕСА_1 шляхом стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно грошової компенсації в сумі 337572,90 грн.; визнати право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , стягнути з відповідачів понесені позивачем судові витрати.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 вересня 2024 року позов задоволено частково: припинено право власності ОСОБА_3 на 1/3 частки у спільному майні, а саме щодо квартири АДРЕСА_1 , шляхом стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно грошової компенсації у розмірі 283 612 грн.; визнано право власності на 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судовий збір 2836,12 грн., з кожного відповідно по 1418,06 грн.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, виходячи з засад розумності, справедливості, врахувавши фактичне користування квартирою відповідачами, здійснення ними утримання житла, неможливість сторонами спільно користуватись квартирою, недоведеність суду належними та допустимими доказами здійснення компенсації вартості частки позивача в квартирі, дійшов висновку про можливість покладення на відповідачів обов`язку сплати компенсації 1/3 частки у розмірі виходячи з вартості квартири за висновком повторної експертизи, відповідно 283 612 грн. із одночасним припиненням права власності ОСОБА_3 на 1/3 частки у спірному майні.

Додатковим рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 жовтня 2024 року стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу на суму 25000 грн., з кожного по 12500 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просять рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт ОСОБА_2 зазначає, що не має можливості сплатити позивачу грошову компенсацію у розмірі 283612,65 грн., оскільки він є інвалідом з дитинства третьої групи та на постійній основі потребує значних коштів на медикаментозне та санаторно-курортне лікування. ОСОБА_2 отримує заробітну плату в розмірі 17000 грн. та на його утриманні перебувають малолітній син та дружина, усі разом проживають в одній кімнаті спірної квартири. В іншій кімнаті проживає мати відповідача ОСОБА_1 .

Апелянтка ОСОБА_1 зазначає, що судом першої інстанції при постановленні рішення не було враховано, що зобов`язання сплатити позивачу компенсацію в сумі 283612,65 грн. завдасть істотної шкоди її інтересам, вона не має об`єктивної можливості виплатити таку суму, оскільки дохід ОСОБА_1 складає близько 7000 грн. на місяць. Посилаючись на правові висновки Верховного Суду, зазначає, що при розгляді даної справи суд першої інстанції мав встановити чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.

На думку апелянтів, задоволення позову призведе до порушення статті 1 Першого протоколу до Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини, оскільки відповідачі неспроможні сплатити позивачу грошову компенсацію за його частку в квартирі, а відсутність у них коштів може призвести до примусового виконання рішення суду шляхом продажу квартири і, відповідно, позбавлення відповідачів єдиного житла та права власності на нього. Відповідачі не давали згоди викупити у позивача його частку у праві власності, а примушування їх до цього є порушенням їх прав, оскільки законодавством не передбачено можливості набуття права власності у примусовому порядку, виплата компенсації частки позивача становитиме для відповідачів надмірний тягар.

Відзиву на апеляційну скаргу від інших учасників по справі не надходило.

В судовому засіданні апелянти ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та його представник адвокат Яковлєв О.О. підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити.

Позивач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення повернулося з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно положень частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 належить на праві спільної часткової власності в рівних частках кожному, квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 18.01.2002 року.

Згідно технічного паспорта, загальна площа квартири становить 52,0 кв.м, приміщення квартири складається з двох кімнат, одна кімната площею 17,6 кв.м, друга кімната 11,7 кв.м, кухня загальною площею 8,0 кв.м, ванна кімната 2,9 кв.м, коридор 8,0 кв.м, лоджія 1,17 кв.м.

Позивач вказує, що його фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідачі проживають у квартирі АДРЕСА_1 , несуть витрати на її утримання.

Технічна можливість поділу квартири, квартира АДРЕСА_1 з виділенням кожному з співвласників його частки квартири відсутня.

За висновком судової оціночно-будівельної експертизи вартість квартири станом на дату оцінки 30.06.2022 року могла становити 850 838 грн. без ПДВ.

ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі з 06 червня 1992 року, який розірвано за рішенням Хмельницького міськрайонного суду 25.05.2020 року, справа №686/3219/20.

ОСОБА_2 є особою з інвалідністю третьої групи з дитинства з ураженням опорно-рухового апарату.

На утриманні ОСОБА_2 перебувають неповнолітній син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та його дружина ОСОБА_5 , яка здійснює догляд за дитиною, не працює.

ОСОБА_2 працює в ТОВ «Епіцентр К» та його дохід згідно довідки про доходи за період з листопада 2023 року по квітень 2024 року становить 128438,13 грн. без утримань податку та військового збору.

Згідно довідок про доходи виданих КНП «Хмельницька обласна лікарня» загальна сума доходу ОСОБА_1 за період з січня 2023 року по грудень 2023 року становить 97281,22 грн., за період з січня 2024 року по вересень 2024 року - 89300,24 грн.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України, яка регулює правовідносини з виділу власником належної йому частки, що є у спільній частковій власності, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Отже за змістом ст. 364 ЦК України власник, який бажає виділу своєї частки, може вимагати виділу такої частки в натурі, і лише у зв`язку з неможливістю такого виділу або заборони такого виділ відповідно до закону, він має право на компенсацію, яку може вимагати на підставі цієї норми.

Зазначена норма права регулює випадки, коли співвласник бажає позбутися належної йому частки у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації належної йому частки та визнання за ними права власності на все майно.

Однак за положеннями ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст.ст. 319, 358 ЦК України усі громадяни є рівними у своїх правах, усім забезпечуються рівні умови здійснення своїх, у тому числі майнових прав, а відтак правовий режим спільної часткової власності визначається з урахуванням інтересів усіх співвласників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших.

Крім того відповідно до ст. 1 Першого Протоколу до Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Таким чином з врахуванням закріплених в пункті 6 статті 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.

Зазначений правовий висновок сформульований у постанові Верховного Суду України від 13 січня 2016 року у справі № 6-2925цс15.

При цьому згідно ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Отже при вирішенні справ про стягнення грошової компенсації вартості частки квартири, що знаходиться у спільній частковій власності, крім вказаних спеціальних норм Цивільного кодексу суду слід врахувати і загальні засади цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності з врахуванням прав та інтересів усіх співвласників, принципу пропорційності цивільного судочинства та дотримання розумного балансу між приватними інтересами фізичних осіб.

При цьому, суду слід ретельно вивчити обставини справи з метою з`ясувати, чи не зловживає позивач, який бажає виділу частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні та чи реалізація цього права не порушить прав інших осіб, які не мають змоги сплатити співвласнику грошову компенсацію вартості його частки, а обмежуючи право позивача на грошову компенсацію вартості частки квартири, якою фактично володіють та користуються лише відповідачі, і виходячи при цьому з інтересів останніх (їх скрутного матеріального становища), суду слід перевірити можливості сплати відповідачами такої компенсації і враховувати, що правовий режим спільної часткової власності має враховувати інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є власником 1/3 частки, а відповідачі теж є власниками по 1/3 частці кожний спірної квартири.

Звертаючись до суду з позовом позивач зазначає, що вони з відповідачами не можуть дійти згоди щодо поділу спірної квартири, поділ квартири є неможливим, а тому просить стягнути на його користь грошову компенсацію за належну йому частку.

Під час розгляду справи позивачем не доведено ту обставину, що відповідачі мають фінансову можливість сплатити грошову компенсацію в розмірі 283612,65 грн.

Так з матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 є особою з інвалідністю третьої групи, має на утриманні малолітню дитину та дружину, яка не працює у зв`язку із доглядом за дитиною, отримує дохід у вигляді заробітної плати в середньому розмірі 17000 грн. Відповідачка ОСОБА_1 працює в КНП «Хмельницька обласна лікарня» молодшою медичною сестрою та має щомісячний дохід в середньому до 9000 грн.

Позивачем не доведено належними та допустимим доказами, що відповідачі мають фінансову можливість сплатити грошову компенсацію вартості його частки у спільному майні у заявленому ним розмірі.

За таких обставин присудження за рішенням суду грошової компенсації частки позивача з відповідачів, які сплатити таку компенсацію неспроможні, та визнання за останніми всупереч їх волі права власності на частку позивача є використанням одним співвласником свого права власності на шкоду іншим співвласникам, що суперечить вимогам ст. 319 ЦК України, та принципу пропорційності цивільного судочинства та порушення розумного балансу приватних інтересів.

Вказане узгоджується з правовими висновками викладеним у постанові Верховного Суду від 29 серпня 2019 року у справі № 371/1369/15-ц.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції вказані норми права не застосував, не звернув уваги на всі обставини справи, а тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позові з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи та неправильного застосування норм матеріального права.

Оскільки апеляційним судом відмовлено у задоволенні позову, то втрачає чинність і додаткове рішення суду першої інстанції від 11 жовтня 2024 року про стягнення на користь позивача з відповідачів витрат на професійну правничу допомогу в розмірі по 12500 грн. з кожного.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в задоволенні позову позивачу відмовлено, судовий збір сплачений ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за подання апеляційної скарги в розмірі по 2127,10 грн. слід покласти на ОСОБА_3 .

Керуючись ст.ст. 374, 376. 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_1 задовольнити

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 вересня 2024 року та додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 жовтня 2024 року скасувати.

Ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про припинення права на частку у спільному майні.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_1 понесені судові витрати в розмірі по 2127,10 грн. кожному.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 грудня 2024 року.

Судді Т.О. Янчук

Л.М. Грох

О.І. Ярмолюк