Справа №: 343/847/24
Провадження №: 2/343/350/24
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2024 року м. Долина

Долинський районний суд Івано - Франківської області в складі:

головуючого судді Андрусіва І.М.,

з участю: секретаря судового засідання Нікіфорової К.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в приміщенні Долинського районного суду Івано - Франківської області цивільну справу № 343/847/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про встановлення факту непроживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання особи такою, що не прийняла спадщину,

за участю: позивачки - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позицій сторін:

позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, в якому просить встановити факт, що відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , не проживав за місцем реєстрації, а саме: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її дочка ОСОБА_4 . Після її смерті відкрилась спадщина за законом на належну їй 1/5 частку квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Окрім неї, спадкоємцями за законом є відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Останній у встановлений законом строк звернувся до нотаріуса із заявою про відмову від прийняття спадщини. Оскільки відповідач ОСОБА_2 був зареєстрований у вказаній квартирі на день смерті її дочки, він вважається таким, що прийняв спадщину, однак фактично за місцем реєстрації він вже не проживає близько п`яти років. Звернувшись до нотаріуса з метою отримання свідоцтва про право власності на спадкове майно їй було відмовлено, через те, що окрім неї спадкоємцем є відповідач ОСОБА_2 . Встановлення даного факту необхідне їй для підтвердження факту не прийняття спадщини відповідачем ОСОБА_2 .

У підготовчому судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 у підготовчому судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечив щодо їх задоволення.

У підготовче судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився, хоча про місце, дату і час проведення такого був повідомленим належним чином. На електронну пошту суду 11.06.2024 надіслав заяву (а.с. 41), в якій зазначив, що позовні вимоги визнає та просить розгляд справи проводити без його участі.

ІІ. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі:

ухвалою суду від 23.04.2024 відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання за участю сторін.

11 червня 2024 року відповідач ОСОБА_2 на електронну пошту суду надіслав заяву про визнання позовних вимог.

У підготовчому судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги також визнав.

Частиною 1 статті 206 Цивільно процесуального кодексу України встановлено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно з вимогами ч. 4 ст. 206 ЦПК України, судом перевірено, що визнання відповідачами позовних вимог не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Враховуючи, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позовні вимоги визнали, визнання ними позову не суперечить інтересам сторін, тому суд приймає визнання ними позову та приходить висновку про можливість ухвалення рішення у підготовчому судовому засіданні.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин:

відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 23.10.1998 (а.с. 14), квартира АДРЕСА_3 , належить на праві спільної власності: позивачці ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

ОСОБА_6 у зв`язку із реєстрацією шлюбу змінила прізвище із « ОСОБА_9 » на « ОСОБА_10 », що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 , виданого 22.06.2000 (а.с. 7).

Згідно із витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №104415698 та №104364867 (а.с. 15-16), позивачці на праві приватної власності належить 2/5 частки вказаної вище квартири, а ОСОБА_4 належить 1/5 частка квартири.

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 29.08.2023 (а.с. 12).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина за законом на належну їй 1/5 частку квартири. Спадкоємцями першої черги спадкування за законом є її син відповідач ОСОБА_2 , відповідач ОСОБА_3 як чоловік, який її пережив та позивачка ОСОБА_1 як її матір.

Згідно із довідкою Долинської міської ради від 19.03.2024 №14/05-07/1339 (а.с. 13), ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Разом із нею були зареєстровані: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Спірні правовідносини у даній справі виникли у зв`язку із наявністю у позивачки ОСОБА_1 права на успадкування майна належного спадкодавиці ОСОБА_4 та неможливості реалізації такого права через реєстрацією за однією адресою відповідача ОСОБА_2 , який вважаються таким, що прийняв спадщину, однак фактично не проживав із спадкодавицею на час відкриття спадщини.

ІV. Оцінка суду:

суд, заслухавши пояснення позивачки ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_3 , взявши до уваги визнання позову відповідачами, дослідивши та оцінивши докази у їх сукупності, долучені на обґрунтування позову, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.

Частиною 1 статті 2 Цивільно процесуального кодексу України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як визначено в ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як вбачається з роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо:

- згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;

- чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення;

- заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;

- встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно із ст. 318 ЦПК України, у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно бути зазначено, зокрема, який факт заявник просить встановити та з якою метою. Мета встановлення факту - це ті наслідки, настання яких бажав би заявник.

Суд зазначає, що оскільки встановлення факту не проживання відповідача за місцем реєстрації пов`язане із вирішенням спору про право, стороною позивачки правильно подано позов на загальних підставах.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Так, судом встановлено, що після смерті спадкодавиці ОСОБА_4 відкрилась спадщина на належну їй частку квартири. Спадкоємцями за законом першої черги спадкування є позивачка ОСОБА_1 та відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 . Однак відповідач ОСОБА_2 не проживав із спадкодавицею на час відкриття спадщини, а лише був зареєстрований з нею за однією адресою. Встановлення даного факту необхідне позивачці для підтвердження факту не прийняття спадщини відповідачем ОСОБА_2 .

З огляду на викладене вище, позов є підставним та підлягає задоволенню в цій частині.

Щодо позовної вимоги про визнання відповідача ОСОБА_2 такими, що не прийняв спадщину, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Реалізуючи передбачене ст. 55 Конституції України, ст. 4 ЦПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Позов - це звернена через суд до відповідача матеріально - правова вимога про поновлення порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу, який здійснюється в певній, визначеній законом процесуальній формі.

Предметом позову є матеріально - правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить постановити судове рішення. Вона опосередковується спірними правовідносинами - суб`єктивним правом і обов`язком відповідача.

Відповідач це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача.

Як передбачено ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено у ч. 2 ст. 16 ЦК України, при цьому, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Верховний Суд неодноразово зазначав про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Предметом позову у даній справі є встановлення факту непроживання відповідача ОСОБА_2 із спадкодавицею на час відкриття спадщини.

Однак, виходячи із змісту позовних вимог, позивачка ОСОБА_1 окрім встановлення факту непроживання відповідача із спадкодавицею на час відкриття спадщини просить визнати відповідача ОСОБА_2 такими, що не прийняв спадщину.

При цьому, позивачкою ОСОБА_1 не зазначено, яким саме чином від визнання відповідача ОСОБА_2 такими, що не прийняв спадщину, залежить виникнення, зміна або припинення її особистих чи майнових прав, які не можна встановити в іншому, позасудовому порядку.

Як наголосив Верховний Суд у свої постанові від 22.03.2023, справа №509/5080/18, відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного ( цивільного) права ( інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові.

Таким чином, позовна вимога позивачки ОСОБА_1 про визнання відповідача ОСОБА_2 такими, що не прийняв спадщину, не є належним способом судового захисту у розумінні ст. 16 ЦК України, оскільки не передбачена нормами цієї статті та положеннями Книги Шостої ЦК України «Спадкове право», а тому у її задоволенні слід відмовити.

На підставі викладеного, ст. 15, 16 ЦК України, ст. 2, 13, 229, 293, 294, 315, 318 ЦПК України, ст. 1268, 1270 ЦК України, керуючись ст. 200, 206, 258, 259, 263-265, 268, 273, 319, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про встановлення факту непроживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання особи такою, що не прийняла спадщину - задовольнити частково.

Встановити факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , не проживав за місцем реєстрації, а саме: АДРЕСА_1 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення безпосередньо до Івано - Франківського апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителька АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідачі: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ;

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 .

Повний зміст рішення суду складено 17 червня 2024 року.

Суддя: І.М.Андрусів