Справа № 344/7237/24
Провадження № 2/344/2271/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої Кіндратишин Л.Р.

з участю секретаря судового засідання Литвин Х.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Яша П.К.,

представників відповідача адвокатів Камінського І.П., Васютина Я.В.,

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про стягнення суми штрафу за договором оренди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до відповідача із позовом, у якому просить стягнути з останньої в свою користь суму штрафу за договором оренди нежитлового приміщення від 15.02.2023 в розмірі 432 000 грн. В обґрунтування позову зокрема зазначено, що 15.02.2023 між ними укладено договір оренди нежитлового приміщення площею 83,3 кв.м., розташованого в АДРЕСА_1 , терміном на 2 роки 11 місяців ( до 01.01.2026). вказане приміщення відповідачем отримано за актом прийому передачі від 15.02.2023 з метою здійснення підприємницької діяльності. В акті зафіксовано показники лічильників електроенергії, води та газу на момент передачі, а також наявні товарно-матеріальні цінності, які є невід`ємною частиною об`єкта оренди кондеціонер, холодильник двокамерний, витяжка, водонагрівач.

Однак, з жовтня 2023 року відповідач перестала вносити орендну плату. В листопаді 2023 року відповідач заявила, що не має наміру здійснювати підприємницьку діяльність в орендованому приміщенні. Повернула ключі. Передавати приміщення по акту приймання-передачі відмовилась. Відповідач не направляла йому будь-які повідомлення про дострокове розірвання договору.

Разом з тим, згідно п. 5.4.3. договору у разі дострокового розірвання договору з ініціативи орендаря, він сплачує орендодавцю штраф в розмірі орендної плати за весь період до закінчення терміну дії договору.

17.01.2024 на адресу відповідача направлено претензію з вимогою протягом двадцяти календарних дів з моменту її отримання вирішити питання : про повернення майна; сплатити штрафні санкції; передбаченні договором, за дострокове розірвання договору з ініціативи орендаря; провести звірку та погасити заборгованість по орендній платі та комунальних послугах з врахуванням штрафних санкцій за порушення термінів їх оплати.

Відповідач направила відповідь на претензії 08.02.2024, в якій заперечила наявність боргу, а дострокове припинення договору оренди зі своєї ініціативи мотивувала форс мажорними обставинами воєнний стан.

Однак, вважає, що таке трактування п. 6.1 договору є умисно перекрученим відповідачкою, оскільки такий пункт вказує на те, що сторони звільняються від відповідальності за невиконання зобов`язань, якщо це викликано обставинами, що не залежать від волі сторін, в тому числі наявність воєнних дій. Вважає, за необхідне зауважити, що на території Івано-Франківської області воєнні дії не ведуться.

22.04.2024 ухвалою суду позов залишено без руху, надано строк для усунення недоліків.

29.04.2024 позивачем усунуто недоліки.

30.04.2024- ухвалою суду відкрито провадження у справі, справу призначено до загального позовного провадження.

30.05.2024 ухвалою суду відмовлено у клопотанні представника відповідача про закриття провадження по справі.

04.09.2024 протокольною ухвалою суду відмовлено у залучені до участі в справі в якості третьої особи ОСОБА_3 ( власника приміщення) ; ухвалою суду відмовлено у клопотанні представника відповідача про призначення судово-почеркознавчої та технічної експертизи документів.

26.09.2024- представником відповідача подано відзив на позов. У позові просив відмовити. Зокрема, у такому зазначено, що відповідач не направляла позивачу будь-які повідомлення про дострокове розірвання договору; договір оренди з ініціативи відповідача не розривався. Будь-яких додаткових угод про дострокове розірвання договору з ініціативи орендаря, нею не підписувалось та не направлялось позивачу, як орендодавцю. Претензія позивача не була задоволена відповідачем, відтак останній звернувся до суду. При цьому, позивач сам в позові повідомив суд, що відповідач не направляла йому будь-які повідомлення про дострокове розірвання договору.

Вважає, що договір оренди між сторонами може бути розірвано ініціюючою стороною шляхом направлення відповідної пропозиції іншій стороні з проханням підписати додаткову угоду до договору, якою визначити механізм повного припинення зобов`язань між сторонами. Правовими підставами для дострокового розірвання договору можуть бути : істотне порушення умов договору або зміна обставин, якими сторони керувались під час укладення договору. При посиланні на істотне порушення умов договору як на підставу для дострокового розірвання договору, основна пропозиція ініціюючої сторони має полягати у зазначені причин, пов`язаних із описом дій, які вказують на допущення порушень орендаря своїх зобов`язань за договором. Фіксація таких дій повинна відображатись в актах виявлених порушень за договором.

07.10.2024 ухвалою суду закрито підготовче засідання.

У вступному слові позивач та його представник позовні вимоги підтримали, зокрема з підстав та мотивів, що викладені письмово. Позов просили задоволити.

Представники відповідача у позові просили відмовити з підстав та мотивів, що викладені у відзиві на позов.

Проаналізувавши пояснення у вступному слові представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, судом встановлено наступне :

15.02.2023 між ОСОБА_1 ( орендодавцем) та фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 ( орендарем) було укладено договір оренди нежитлового приміщення,загальною площею 83,3 кв.м., що по АДРЕСА_1 . ( а.с 32-35). Таке приміщення належить ОСОБА_1 на підставі договору позички від 10.01.2023, що укладений із ОСОБА_3 ( а.с. 31).

Приміщення за договором оренди надається для здійснення підприємницької діяльності ( п.1.2. договору ).

Орендар вступає у строкове платне користування об`єктом з моменту підписання Акту прийому передачі ( п.2.1. договору).

З моменту підписання Акту прийому передачі, орендодавець передає орендареві ключі від об`єкта ( 2.3. договору). За п.2.6 договору, об`єкт вважається поверненим орендодавцю після підписання сторонами Акту прийому-передачі ( повернення ).

За користування об`єктом орендар сплачує орендну плату у розмірі і у строки, визначені у Додатковій угоді №1 ( п. 3.1. Договору). Датою припинення нарахування орендної плати вважається дата підписання сторонами Акта прийому передачі ( п. 3.3 договору).

У випадку своєчасного не підписання орендодавцем Акту прийому передачі (повернення), сторони погоджують, що орендна плата за фактичне користування об`єктом Орендарем не сплачується.

Так, зокрема за п. 4.3.3 договору, орендар має право достроково розірвати такий договір, письмово попередивши про це орендаря за 30 календарних днів, винятково у наступних випадках : несплати орендарем орендної плати більше одного місяця; якщо орендар використовує об`єкт оренди не за цільовим призначенням, зазначеному у п. 1.2. даного договору.

Щодо відповідальності орендаря, то така передбачена наступними пунктами договору, зокрема :

За порушення строку повернення об`єкту оренди, орендодавець має право вимагати сплату неустойки в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення ( п. 5.4.2.),

У разі дострокового розірвання договору з ініціативи орендаря, він сплачує орендодавцю штраф у розмірі орендної плати за весь період до закінчення терміну дії договору ( п. 5.4.3).

У розділі 6 договору, передбачено звільнення від відповідальності за невиконання зобов`язань у зв`язку із настанням форс-мажорних обставин.

Договір діє з моменту підписання Акту прийому передачі до моменту повернення орендодавцю на підставі підписаного акту прийому-передачі ( повернення), але не перевищувати строку в 2 роки 11 місяців користування орендарем об`єктом ( п.7.1. договору). За пунктом 7.2. договору, такий договір діє по 01.01.2026.

Зміни та доповнення до договору допускаються за взаємною згодою сторін, оформляються додатком до договору, який є невід`ємною його частиною ( п.7.3.).

У разі бажання орендаря розірвати даний договір, останній повинен повідомити про це орендаря письмово не менш як за 1 місяць ( п.7.5. договору).

15.02.2023 між сторонами підписано Акт прийому передачі Об`єкта оренди за Договором оренди від 15.02.2023 ( а.с. 36). Разом з тим, у такому Акті зазначено, що він складений у двох примірниках. У свою чергу сторона відповідача стверджує, що другий примірник є незаповненим та не підписаний орендодавцем ( а.с. 77). Однак, сторона відповідача не спростувала факт не прийняття приміщення за таким актом та користування ним, що також свідчать матеріали справи.

Так, 17.01.2024 позивач ОСОБА_1 ( орендодавець) надіслав відповідачу ФОП ОСОБА_2 ( орендарю) претензію ( а.с. 38-39) з приводу вищезазначеного договору оренди. У претензії, між іншим, зазначено про те, що ним виявлено, що передане приміщення не використовується орендарем з метою, з якою даний договір укладався підприємницька діяльність не ведеться; «В той час ви не направляли мені будь-які повідомлення про дострокове розірвання договору; акт прийому передачі повернення майна не складався, орендна плата та плата за комунальні послуги не сплачується». У зв`язку з таким орендодавець запропонував орендарю протягом двадцяти календарних днів з моменту отримання цієї претензії вирішити питання : 1) про повернення майна в належному стані ляхом підписання акту прийому передачі; 2) сплати штрафні санкції, передбачені договором, за дострокове розірвання договору з її ініціативи; 3) провести звірку та погасити заборгованість по орендній платі та комунальних послугах з урахуванням штрафних санкцій за порушення термінів їх сплати.

08.02.2024 орендарем було надіслано відповідь на претензію, де зокрема зазначено, що дане приміщення використовувалось виключно для підприємницької діяльності. Кошти за оренду сплачувала вчасно. Щодо дострокового припинення оренди. «Орендар нагадує орендодавцю, що за місяць до звільнення приміщення, орендар попередив орендодавця про припинення договору оренди на підставі п. 6.1. ( форс-мажор) вказаного договору, а саме у зв`язку із введенням на всі території України воєнного стану, який передбачає, в тому числі і воєнні дії. Тому даний пункт договору аргументовано застосовано ля припинення договору оренди». Разом з тим, зокрема зазначено, що за п.4.1.3., п. 4.1.9 мало місце незабезпечення умов доступу до об`єкта оренди з 15.11.2023 шляхом вилучення ключів при участі свідків ( а.с. 41-42).

Так, відповідно до ч. 1 cт. 509 ЦК України, передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України (ч. 2 cт. 509 ЦК України).

Відповідно до вимог cт. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно статей 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК.

Згідно із ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Відповідно до частини першої статті 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 ЦК України. У частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення. Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів. Другим рівнем тлумачення (у разі, якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину, а також з чого вони виходили при його виконанні. Третім рівнем тлумачення (при без результативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніш в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення Таким чином, тлумаченню підлягає зміст правочину або його частина за правилами, встановленими статтею 213 ЦК України.

З урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 ЦК України).

Тлумачення положень частини першої статті 549 ЦК України дозволяє стверджувати, що за допомогою неустойки (штрафу, пені) допускається забезпечуватися виконання значної кількості зобов`язань. Зокрема, неустойка може забезпечувати виконання: договірних зобов`язань, що традиційно для цивільного обороту, оскільки в більшості випадків саме в договорі його сторони встановлюють неустойку (штраф або пеню). Причому це може відбуватися як під час укладення договору для забезпечення виконання зобов`язання, так і після, але до виконання тих зобов`язань, які виникли на його підставі. Не виключається забезпечення зобов`язань, які виникли на підставі організаційного договору (зокрема, попереднього); недоговірних зобов`язань, що не характерно, проте положеннями статті 549 ЦК не виключається; позитивних та негативних зобов`язань. Як правило, неустойка встановлюється для забезпечення позитивних зобов`язань, які передбачають вчинення певних дій (передача речі, сплата грошовитих коштів та інше). Сутність негативних зобов`язань полягає в тому, що предметом виконання є утримання від дій, і зобов`язання виконується протягом усього часу його існування. Негативні зобов`язання можуть бути забезпечені тільки за допомогою штрафу, адже після порушення такого зобов`язання необхідність стимулювати його виконання шляхом нарахування пені, як це може мати місце при позитивних зобов`язаннях, не призведе до очікуваного результату, тобто його виконання.

Відповідно до статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

За загальним правилом зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша цієї статті). Про таку зміну або розірвання сторони вправі домовитися у будь-який час на свій розсуд, крім випадків, обумовлених договором або у законодавстві.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Позивач стверджує про розірвання договору оренди з ініціативи орендаря, що тягне за собою сплату штрафу у розмірі орендної плати за весь період до закінчення терміну дії договору ( п. 5.4.3). Разом з тим, у позовній заяві та у претензії зазначає, що відповідач не направляв будь-які повідомлення про дострокове розірвання договору ( п. 5 позовної заяви), і як ним ( орендодавцем) виявлено приміщення орендарем не використовується з метою, з якою укладався даний договір.

При цьому, матеріали справи не місять жодних відомостей і сторонами не подано належних та достатніх доказів, що орендар з власної ініціативи достроково розірвав договір оренди та достроково повідомив про це орендодавця письмово не менше як за один місяць ( п. 7.5 договір оренди).

Зміст претензії та відповідь на претензію, на які посилається сторона позивача, на думку суду, не узгоджуються з умовами договору щодо розірвання такого зі ініціативи сторони орендодавця та настання підстав для стягнення штрафу за п. 5.4.3. договору.

Крім того, суду не надано підписаного сторонами акту приймання-передачі майна з оренди, який би свідчив про передачу об`єкта оренди орендарем орендодавцю. Однак, сторони визнають, що ключі від приміщення знаходяться в орендодавця, однак жодними належними засобами доказування, з якого конкретно часу ( дати) і на підставі яких обставин, суду не підтверджено. Враховуючи, що відповідач стверджує, що ключі позивач вилучив при свідках ( відповіді на претензії), позивач вказане заперечує.

На підставі наведеного, позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача як орендаря штрафу за договором оренди нежитлового приміщення від 15.02.2023 в розмірі 432 000 грн. з тих підстав, що нею достроково розірвано договір оренди не підлягають до задоволення через безпідставність.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 223, 258, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У позові ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про стягнення суми штрафу за договором оренди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса : АДРЕСА_2 .

Відповідач: фізична особа підприємець ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса : АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення 16.12.2024.

Суддя Івано-Франківського міського суду Кіндратишин Л.Р.