П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2024 року м. Київ

Справа №753/2553/24

Апеляційне провадження №22-ц/824/11558/2024

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Мережко М.В.,Поліщук Н.В.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва, ухваленого під головуванням судді Комаревцевої Л.В. 08 квітня 2024 року у м. Києві, повний текст рішення складений 08 квітня 2024 року, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Столичний комфорт» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

В С Т А Н О В И В

У лютому 2024 року позивач ТОВ «Столичний Комфорт» звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, за період з 31 липня 2021 року по 31 грудня 2023 року у розмірі 24987,08 грн., збитків від інфляції у розмірі 9361,93 грн. та 3% річних у сумі 1814,85 грн., сплати судового збору в сумі 3 028,00 грн. та витрат на правничу допомогу в розмірі 22000,00 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 .

ТОВ «Столичний Комфорт» є експлуатуючою організацією, яка здійснює обслуговування будинку АДРЕСА_2 , згідно договору №20/10-О/3-4 від 20 жовтня 2020 року на утримання та технічне експлуатаційне обслуговування житлових будинків та акту приймання передачі житлового будинку для утримання та експлуатаційного обслуговування.

Відповідач постійно користувався житлово-комунальними послугами, але не сплачуває за них, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 08 квітня 2024 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Столичний комфорт» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Столичний комфорт» заборгованість за житлово-комунальні послуги, з урахуванням штрафних санкцій у розмірі 36154, 86 грн.

В задоволенні вимог про стягнення правничої допомоги - відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач в повному обсязі виконав свої зобов`язання по наданню послуг, доказів ненадання відповідачу вказаних послуг судом встановлено не було. Відповідач є власником майна, а тому сплата за житлово-комунальні послуги є його обов`язком, а тому позивач правомірно звернувся до суду із вказаним позовом.

Не погодився із зазначеним рішенням суду відповідач в частині стягнення заборгованості та судового збору, ним подана апеляційна скарга, в якій стверджується про порушення судом норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з неповним з`ясування обставин, що мають значення для справи. Відповідач вказує на те, що судом першої інстанції було проігноровано той факт, що відповідач не є стороною договору №20/10-О/3-4 від 20 жовтня 2020 року. Вказаний договір не містить відомостей про отримання будь-яких послуг відповідачем від позивача, обсяг, зміст, вартість послуг, які були надані відповідачу.

Звертає увагу, що статут, який був доданий позивачем не є доказом ,що підтверджує отримання будь-яких послуг від позивача. Вказує, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах, проте жодних документів на оплату, вартість, зміст та обсяг послуг відповідачу надано не було, жодних доказів направлення таких документів відповідачу не було долучено.

Вказує, що суд першої інстанції невірно посилався на постанови суду касаційної інстанції, оскільки в них було вказано, що споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги, якщо фактично користувались ними. Однак, позивачем не було надано жодного доказу на підтвердження того, що відповідач фактично користувався такими послугами.

Зазначає, що судом було проігноровано, що відповідач з моменту набуття права власності неодноразово повідомляв про свою відсутність за вказаною адресою.

Крім цього, суд не взяв до уваги те, що з 05 березня 2022 року по 30 грудня 2023 року забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нараховану за заборгованість, утворену за несвоєчасне або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року №206.

Вказує, що позивачем не було надано, а судом першої інстанції проігноровано, ненадання обгрунтованого розрахунку сум основного боргу та неустойки, що стягуються та не наведено правового обгрунтування таких сум неустойки.

На підставі викладеного, просить задовольнити апеляційну скаргу та покласти на позивача судові витрати.

Позивач не скористався своїм правом на подачу відзиву.

У порядку ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перш за все, колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на те, що в порядку ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Таким чином рішення суду першої інстанції переглядається апеляційним судом в частині задоволення позову про стягнення суми боргу з урахуванням збитків від інфляції та 3% річних. В іншій частині рішення суду першої інстанції не становить предмет апеляційного перегляду, так як іншими учасниками справи не оскаржується і вони не будуть позбавлені такого права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріалами справи, законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з такого.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги по суті спору апеляційним судом встановлені та підтверджуються матеріалами справи наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ТОВ «Столичний комфорт» є експлуатуючою організацією, яка здійснює обслуговування будинку АДРЕСА_2 на підставі договору на утримання та технічне експлуатаційне обслуговування житлових будинків №20/10-О/3-4.

Пунктом 2.2.1 статуту, затвердженого протоколом № 2 загальних зборів учасників ТОВ «Столичний комфорт» від 16 червня 2011 рокувизначено, що предметом діяльності товариства є, зокрема, постачання газу, постачання гарячої води, постачання електричної енергії, постачання питної води, постачання теплової енергії, постачання холодної води, водовідведення /а.с.13-20/.

20 жовтня 2020 року між ТОВ «Спар-Інвест» та ТОВ «Столичний Комфорт» був укладений договір №20/10-О/3-4, за умовами якого ТОВ «Спар-Інвест» як замовник будівництва передав, а ТОВ «Столичний Комфорт» прийняв для утримання та експлуатаційного обслуговування житлові будинки з прибудинковими територіями та усіма внутрішньобудинковими мережами та внутрішньомайданчикових мереж теплопостачання, внутрішньомайданчикової зливної каналізації, вводів водопроводу у складі Житлового комплексу, який розташований за адресою: 4 черга: житловий будинок АДРЕСА_3 /а.с.8-10/.

Відповідач є власником квартири АДРЕСА_1 за договором купівлі-продажу № 795 від 20 липня 2021 року, про що свідчить довідка з реєстру речових прав на нерухоме майно від 24 січня 2024 року /а.с.6,7/. Зазначені обставини визнаються відповідачем.

07 жовтня 2020 року відповідно до акту огляду(приймання) квартири АДРЕСА_4 позивачем та ОСОБА_1 було оглянуто квартиру відповідача та виявлено будівельні недоліки ,а саме: регулювання вікон по всій квартирі, МДФ із внутрішньої сторони, заміна. /а.с.12/.

Згідно довідки про наявність або відсутність заборгованості по сплаті за надані житлово-комунальні послуги від 29 січня 2024 року вбачається, що ОСОБА_1 станом на 29 січня 2024 року має заборгованість у розмірі 24978, 08 грн /а.с.21/.

З розрахунку заборгованості, наданого позивачем борг відповідача за житлово-комунальні послуги з 31 липня 2021 рокупо 31 грудня 2023 рокустановив24 987,08 грн., збитки від інфляції у розмірі 9 361,93 грн. та 3% річних у сумі 1 814,85 грн. всього 36154,86 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує.

У відповідності до ч.1 ст 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Згідно з вимогами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (висновок Великої Палати Верховного Суду, висловлений у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц).

Спірні правовідносини виникли у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг і регулюються, зокрема, Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року.

В силу ч.ч.1,3 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

За визначеннями наданими у п.п. 5,6,12 ст.1 Закону України «Про комунальні послуги»:

житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг (п.5);

індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (п.6);

послуга з управління багатоквартирним будинком - результат господарської діяльності суб`єктів господарювання, спрямованої на забезпечення належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна багатоквартирного будинку та його прибудинкової території відповідно до умов договору (п.12);

управитель багатоквартирного будинку (далі - управитель) - фізична особа - підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб (п.14).

Відповідно до ч.1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є власник, споживач, виконавець, виробник (ч. 2 ст. 19 вищевказаного Закону).

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. При цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, та у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц, від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16, від 02 листопада 2020 року у справі № 753/7790/16-ц, 28 липня 2021 року у справі № 554/7740/17.

Постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2022 року № 206, було затверджено "Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану", визначено, щодо припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням (у тому числі населенням, що проживає у будинках, де створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельні (житлові) кооперативи або яким послуги надаються.

В порядку, визначеному ч.ч.1-4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

В силу ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Верховний Суд у Постанові від 18 березня 2019 року у справі № 210/5796/16 вказав на те, що згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги.

Правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст.509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Крім того, обов`язок сплатити за надані й спожиті послуги випливає також з положення ч.1 ст. 11 ЦК України про те, що цивільні права та обов`язки випливають із дій осіб, що передбачені актом цивільного законодавства. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам частини третьої статті 6, статей 627, 630 ЦК України та статей 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

У межах даного предмета спору доказуванню підлягали обставини, пов`язані з встановленням обставин використання житлової послуги надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території, тому перш за все дослідженню і оцінці підлягали такі докази, які підтверджують факт споживання відповідачем послуг, що надаються позивачем.

Судом встановлено, відповідачем не заперечується, що ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_5 .

Безпосередньо між сторонами у справі договір про надання житлово-комунальних послуг в письмовому вигляді укладений не був. Проте, відсутність письмово-оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги.

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що у спірний період позивач надавав житлово-комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_5 , що підтверджується наявними в матеріалах справи даними. Відповідач є власником квартири у цьому будинку. Посилання відповідача на ненадання позивачем послуг не можуть бути прийняті до уваги суду, так як відповідачем не було надано належних доказів на підтвердження цих обставин, зокрема, актів складених в порядку передбаченому ст. 27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» про відмову від постачання послуг.

Складений позивачем розрахунок належних до стягнення платежів, здійснено відповідно до періоду надання послуг та площі житлового приміщення.

У матеріалах справи відсутні докази, що договір, укладений між ТОВ «Спар-Інвест» та ТОВ «Столичний Комфорт» є оспорюваним та/або його визнано недійним, а тому доводи відповідача щодо того, що договір був укладений не з ним, а з третьої особою, суд до уваги не бере, оскільки вказаним договором підтверджуються обставини надання позивачем послуг по будинку в цілому.

Проте, апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги відповідача щодо розміру нарахованих позивачем 3% річних та інфляційних втрат, оскільки відповідно до Постанови КМУ № 206 від 05 березня 2022 року заборонено нарахування штрафів, пені та інфляційні нарахування за надані комунальні послуги.

Як видно із розрахунку нарахувань 3 % річних та інфляційних втрат на суму заборгованості з оплати внесків по житловому приміщенню АДРЕСА_1 , який було додано до позову, 3 % річних на вказану суму заборгованості за договором на утримання та технічне експлуатаційне обслуговування житлових будинків складають 1814,85 грн, а інфляційні втрати - 2 9361,93 грн. та за спожиті житлово-комунальні послуги 24978,08 грн. Розрахунок здійснено за період з 31 липня 2021 року по грудень 2023 року.

Однак, з урахуванням вимог Указу Президента від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», позивач неправомірно нарахував відповідачу 3% річних та інфляційні втрати за період з 22 лютого 2022 року по 31 грудня 2023 року.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що розмір інфляційних втрат та 3% річних має бути нарахований за період з 31 липня 2021 року по 23 лютого 2022 року, що становить суму: 3% річних у розмірі 427,02 грн., інфляційні втрати - 1587,72 грн..

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що доводи апеляційної скарги відповідача знайшли своє підтвердження частково.

Суд першої інстанції зробив вірний висновок про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за надані комунальні послуги, проте суд першої інстанції невірно визначив період нарахування інфляційних втрат та 3% річних, що призвело до невірного визначення і суми цієї заборгованості. А тому, апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для скасування рішення суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних та ухвалення в цій частині нового судового рішення в резолютивній частині щодо визначеного розміру заборгованості про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних.

В силу ч.13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В порядку ч.ч.1.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивачем було сплачено 3028 грн судового збору /а.с.24/. Відповідачем при зверненні з апеляційною скаргою сплачено 4542,00 грн /а.с. 114,126/. Про інші витрати сторонами не заявлено.

Враховуючи, що позовні вимоги підлягають до задоволення в розмірі 34139,26 грн, що становить 94 % від заявленого позивачем розміру, то компенсації позивачу за рахунок відповідача підлягає 94% від суми сплачено збору, що становить 2846,32 грн. Відповідно відповідачеві підлягає компенсації 6 % понесених судових витрат, що становить 272,52 грн.

Відповідно до ч.10 ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

У зв`язку з цим, компенсації підлягають судові витрати понесені позивачем у розмірі 2573,80 грн, що становить різницю між сумами судових витрат, що підлягають компенсації кожній із сторін.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 08 квітня 2024 року в частині вирішення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Столичний комфорт» до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та 3 відсотків річних в розмірі 11176,78 грн - скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Столичний комфорт» до ОСОБА_1 в частині стягнення стягнення інфляційних втрат та 3 % річних - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Столичний комфорт» інфляційні втрати у розмірі 1587, 72 грн та 3 відсотки річних у розмірі 427, 02 грн, а разом 34139, 26 грн.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 08 квітня 2024 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Столичний комфорт» судового збору у розмірі 3028, 00 грн змінити, зменшивши суму судового збору з 3028, 00 грн до 2573, 80 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Столичний комфорт»( 04071, м. Київ, вул. Нижній Вал, буд. 17/8, офіс 6, )

Відповідач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: М.В. Мережко

Н.В. Поліщук