КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання Шаламай Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Овчаренка Ігоря Сергійовича в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 07 серпня 2024 року про відмову у задоволенні скарги на бездіяльність державного виконавця у складі судді Анохіна А.М.,

у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Казміренко Діани Юріївни, стягувач: ОСОБА_2 ,-

В С Т А Н О В И В :

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся у суд зі скаргою, в якій просив:

- визнати протиправною бездіяльність головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центральної міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Казміренко Д.Ю. у виконавчому провадженні НОМЕР_4 щодо зняття арешту з належного ОСОБА_1 рахунку № НОМЕР_1 в Головному управлінні по м. Києву та Київській області AT «Ощадбанк», МФО 322669;

- скасувати винесену головним державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Казміренко Д.Ю. в рамках виконавчого провадження НОМЕР_4 постанову від 26.06.2024 про арешт коштів боржника в частині накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться на належному ОСОБА_1 рахунку № НОМЕР_1 в Головному управлінні по м. Києву та Київській області AT «Ощадбанк», МФО 322669, призначеному для зарахування заробітної плати.

Скаргу обґрунтовано тим, що головним державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Казміренко Д.Ю. ведеться виконавче провадження НОМЕР_4 з примусового виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 листопада 2023 року у цивільній справі №761/29208/23 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі - 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 16 серпня 2023 року і до досягнення дітьми повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

06 червня 2024 року державним виконавцем Казміренко Д.Ю. в рамках виконавчого провадження НОМЕР_4 винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, якою звернуто стягнення на доходи ОСОБА_1 у ДП «ДЕРЖАВНЕ КИЇВСЬКЕ КОНСТРУКТОРСЬКЕ БЮРО «ЛУЧ» у розмірі 50% доходів щомісяця до погашення загальної суми заборгованості за виконавчим провадженням, починаючи з 16 серпня 2023 року, а після погашення заборгованості - у розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку/доходу щомісячно і до досягнення дітьми повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

26 червня 2024 року державним виконавцем Казміренко Д.Ю. в рамках виконавчого провадження НОМЕР_4 винесено постанову про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на грошові кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику ОСОБА_1 , у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить 1200131,9 грн. (копія постанови додається). 27 червня та 2 липня 2024 року державним виконавцем Казміренко Д.Ю. було виставлено Головному управлінню по м. Києву та Київській області AT «Ощадбанк» 4 платіжні інструкції на списання арештованих вказаною постановою коштів з відкритого в цьому банку на ім`я ОСОБА_1 банківського рахунку № НОМЕР_1 .

27 червня 2024 року ОСОБА_1 подано до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) заяву про зняття арешту з його банківського рахунку № НОМЕР_1 в Головному управлінні по м. Києву та Київській області AT «Ощадбанк», МФО 322669, яку він мотивував тим, що цей рахунок має спеціальний режим використання - призначений для зарахування заробітної плати, яку він отримує у ДП «ДЕРЖАВНЕ КИЇВСЬКЕ КОНСТРУКТОРСЬКЕ БЮРО «ЛУЧ». До заяви було додано відповідну довідку банку та виписку з рахунку, які підтверджують, що відкритий на ім`я ОСОБА_1 банківський рахунок № НОМЕР_1 в Головному управлінні по м. Києву та Київській області AT «Ощадбанк», МФО 322669, є спеціальним рахунком для зарахування заробітної плати.

Вказує, що станом на день подання даної скарги державним виконавцем Казміренко Д.Ю. постанови про зняття арешту з банківського рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 в Головному управлінні по м. Києву та Київській області AT «Ощадбанк», МФО 322669, не винесено.

Вважає таку бездіяльність державного виконавця Казміренко Д.Ю. протиправною.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 07 серпня 2024 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі адвокат Овчаренко І.С. в інтересах ОСОБА_1 , просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 07 серпня 2024 року та постановити нове рішення, яким задовольнити скаргу на бездіяльність державного виконавця.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що з рахунку боржника № НОМЕР_1, станом на 20 серпня 2024 року, виконавець Казміренко Д.О. стягнула кошти в загальному розмірі 843 055 грн 72 коп. Усі стягнуті кошти є заробітною платою боржника, яка надійшла на вказаний рахунок після здійснення роботодавцем боржника відповідних утримань в рамках цього ж виконавчого провадження № НОМЕР_4.

Вказує, що заробітна плата, яку божник отримує у ДП «ДЕРЖАВНЕ КИЇВСЬКЕ КОНСТРУКТОРСЬКЕ БЮРО «ЛУЧ» є єдиним джерелом існування для нього, його теперішньої дружини та їх малолітньої дитини. Накладення арешту на рахунок боржника № НОМЕР_1 фактично призводить до того, що з його заробітної плати утримуються кошти в розмірі, який перевищує максимальний розмір утримання з заробітної плати, визначений Законом України «Про виконавче провадження», не залишаючи для боржника та його теперішньої сім`ї засобів для існування.

Посилається на те, що всупереч ст.ст. 18 та 48 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець Казміренко Д.Ю. не вжила належних заходів щодо встановлення статусу коштів, які знаходились на рахунку боржника № НОМЕР_1 , у зв`язку із чим допустила накладення арешту а згодом і стягнення на кошти заробітної плати боржника, які були зараховані на цей банківський рахунок після здійснення відповідних утримань адміністрацією роботодавця боржника відповідно до постанови, винесеної в цьому ж виконавчому провадженні. В результаті таких дій виконавця Казміренко Д.Ю. розмір утримання із заробітної плати боржника склав 100% нарахованої йому заробітної плати, що є більшим за граничний розмір утримання із заробітної плати, визначений ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження».

Звертає увагу суду на те, що в подальшому, виконавець Казміренко Д.Ю. після отримання від боржника документів, які підтверджують, що на арештованому рахунку НОМЕР_1 знаходяться кошти, стягнення на які заборонено законом, всупереч вимогам ст.ст. 13 та 59 Закону України «Про виконавче провадження» не вчинила належних дій щодо зняття арешту з таких коштів.

Вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що станом на день накладення арешту на грошові кошти боржника за ним обліковувалась заборгованість зі сплати аліментів, яка становила 1 200 131 грн 90 коп також не відповідає обставинам справи. Наявність заборгованості у боржника не дає права державному виконавцю здійснювати її стягнення з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження».

У відзиві на апеляційну скаргу головний державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Казміренко Д.Ю., просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 07 серпня 2024 року залишити без змін.

Учасники справи будучи належним чином повідомленими про дату час та місце розгляду вказаної справи до суду не з`явилися, та заяв про відкладення розгляду справи до суду не подавали, тому суд відповідно до норм ч. 2 ст. 372 ЦПК України розглянув вказану справу у відсутність сторін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступного.

Матеріалами справи встановлено, що 24 травня 2024 року на підставі виконавчого листа № 761/29208/23 виданого Шевченківським районним судом м. Києва 13 травня 2024 року на виконання рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 28 листопада 2023 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі - 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 16 серпня 2023 року і до досягнення дітьми повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку головним державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Казміренко Д.Ю. відкрито виконавче провадження ВП № НОМЕР_4 (а.с. 4, 121).

06 червня 2024 року державним виконавцем Казміренко Д.Ю. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, якою звернуто стягнення на доходи ОСОБА_1 у ДП «ДЕРЖАВНЕ КИЇВСЬКЕ КОНСТРУКТОРСЬКЕ БЮРО «ЛУЧ» у розмірі 50% доходів щомісяця до погашення загальної суми заборгованості за виконавчим провадженням, починаючи з 16 серпня 2023 року, а після погашення заборгованості - у розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку/доходу щомісячно і до досягнення дітьми повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 5).

26 червня 2024 року в рамках виконавчого провадження НОМЕР_4 винесено постанову про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на грошові кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику ОСОБА_1 , у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить 1 200 131 грн 90 коп (а.с. 6).

27 червня та 02 липня 2024 року державним виконавцем Казміренко Д.Ю. було виставлено Головному управлінню по м. Києву та Київській області AT «Ощадбанк» платіжні інструкції на списання арештованих вказаною постановою коштів з відкритого в цьому банку на ім`я ОСОБА_1 банківського рахунку № НОМЕР_1 (а.с. 7-8,11).

Відмовляючи у задоволенні скарги районний суд виходив з того, що боржником не надано доказів перебування відкритого на його ім`я рахунку зі статусом спеціального режиму використання, а також того, що в останнього є лише рахунок, призначений для зарахування заробітної плати, та відсутні інші рахунки для зарахування коштів.

Такі висновки районного суду колегія суддів вважає обґрунтованими з наступних підстав.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (ч. 1 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження").

На підставі статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

У статті 56 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Згідно зі ст. 68 Закону України "Про виконавче провадження" стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі-підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Зазначене правило визначає ті кошти, що складають заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника як особливий об`єкт, на який може бути звернуто стягнення на виконання виконавчого документа, та обмежує таке стягнення відсутністю інших коштів та/або об`єктів для стягнення, видами боргових зобов`язань (періодичні платежі) та сумою стягнення.

Згідно з ч. 1 ст. 69 Закону України "Про виконавче провадження" підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи-підприємці здійснюють відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника і перераховують кошти на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 Закону України "Про виконавче провадження" розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами (ч. 3 ст. 70 Закону України "Про виконавче провадження").

Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

Звернувшись зі скаргою на дії приватного виконавця, ОСОБА_1 посилався на те, з його карткового рахунку № НОМЕР_1 відкритого в AT «Ощадбанк», неправомірно примусово утримуються кошти за ВП № НОМЕР_4, які є заробітною платою.

На підтвердження своїх вимог надав копію заяви до виконавчої служби про зняття арешту з банківського рахунку до якої долучив довідку AT «Ощадбанк», про те, що боржник отримує заробітну плату на спеціальний рахунок в AT «Ощадбанк» та довідку AT «Ощадбанк», від 27 червня 2024 року з випискою по надходженням коштів на рахунок НОМЕР_1 за період з 31 грудня 2023 року по 26 червня 2024 року.

Між тим з долучених скаржником доказів не вбачається, що виконавчою службою здійснювалися відрахування з заробітної плати боржника.

Таким чином, підстав для висновків про порушення державним виконавцем положень ч. 3 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" в суді заявником не наведено.

При цьому, колегія суддів виходить з передбаченого законом обов`язку виконавця накласти арешт на майно (кошти) боржника для забезпечення реального виконання рішення суду, в той час як сам по собі арешт ще не означає обов`язковості вилучення майна, а також враховує положення ч. 3 ст. 52 Закону, за змістом якої не підлягають арешту кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Отже, у випадку виявлення наявності коштів зі спеціальним режимом використання, саме на банк, фінансову установу чи центральний орган виконавчої влади, покладено обов`язок щодо відповідного інформування виконавця й повернення постанови без виконання.

Відповідно до п.7 ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є погашення заборгованості зі сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.

Отже, арешт з рахунків боржника може бути знято після погашення заборгованості зі сплати аліментів, якщо виконання рішення при умові забезпечення виконання рішення в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.

Матеріалами справи доведено, що рішення суду про стягнення з боржника аліментів на утримання малолітніх дітей не виконувалося, відрахування із заробітної плати не здійснювалися, а тому державний виконавець правомірно вчиняв дії щодо примусового виконання судового рішення.

Окрім викладеного, колегія суддів враховує і ту обставину, що відповідно до розділу 19 Інструкції з примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу від 29.09.2016 № 2832/5) у період дії воєнного стану в Україні фізична особа - боржник, на кошти якої накладено арешт, може звернутись до органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, який наклав арешт на кошти цієї особи, із заявою про визначення поточного рахунку у банку для здійснення видаткових операцій на суму в розмірі, що протягом одного календарного місяця не перевищує двох розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом про Державний бюджет України на 1 січня поточного календарного року, без урахування такого арешту.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку з приводу відсутності підстав для задоволення вимог скарги, з такими висновками погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spai№) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що ухвалу суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Овчаренка Ігоря Сергійовича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 07 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дати складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 12 грудня 2024 року.

Суддя-доповідач:

Судді: