ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2024 року

м. Київ

справа № 742/3598/20

провадження № 61-8381св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідачі: ОСОБА_4 , Прилуцька міська рада Чернігівської області, виконавчий комітет Прилуцької міської ради Чернігівської області, управління адміністративних послуг (Центр надання адміністративних послуг

м. Прилуки) Прилуцької міської ради Чернігівської області, міський голова територіальної громади міста Прилуки Чернігівської областіПопенко Ольга Михайлівна,

третя особа - орган опіки та піклування Прилуцької міської ради Чернігівської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 30 вересня 2022 року

у складі судді Бездідька В. М. та постанову Чернігівського апеляційного суду від

05 квітня 2023 року у складі колегії суддів: Шарапової О. Л., Євстафіїва О. К., Скрипки А. А.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2020 року ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах та інтересах малолітньої дочки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_4 , Прилуцької міської ради Чернігівської області, виконавчого комітету Прилуцької міської ради Чернігівської області, управління адміністративних послуг (Центру надання адміністративних послуг

м. Прилуки) Прилуцької міської ради Чернігівської області, міського голови територіальної громади міста Прилуки Чернігівської області Попенко О. М., третя особа - орган опіки та піклування Прилуцької міської ради Чернігівської області, про визнання незаконними та скасування рішень, свідоцтва про право власності на житло, зняття з реєстрації місця проживання, припинення речових прав на нерухоме майно та визнання наймачем.

Позов мотивований тим, що 25 серпня 1994 року батьку позивача -

ОСОБА_5 як наймачу та членам його сім`ї, зокрема і відповідачці

ОСОБА_4 , яка на той час входила до складу його сім`ї, було надано квартиру АДРЕСА_1 .

Після отримання квартири шлюб між ОСОБА_5 і ОСОБА_4 розірваний, вона жодного дня у квартирі не проживала і не здійснювала заходів з її утримання.

Ухвалою Прилуцького міського суду Чернігівської області від 01 березня

1995 року встановлено порядок користування спірною квартирою на умовах найму між ОСОБА_5 і ОСОБА_4 . Згодом ОСОБА_5 і ОСОБА_3 приватизували квартиру в частках, а після смерті батька ОСОБА_5 .

ОСОБА_3 успадкував його частку квартири і дотепер проживає в ній зі своєю сім`єю.

ОСОБА_4 проживала та була зареєстрована в м. Києві до 2020 року, після цього змінила місце своєї реєстрації на

АДРЕСА_2 , та в подальшому здійснила приватизацію часток спірної квартири. Позивачі вважали, що приватизація 29/50 часток квартири за ОСОБА_4 відбулася незаконно, оскільки відповідачка вибула на постійне місце проживання до іншого житла в іншому населеному пункті, що вказує на втрату нею права на користування квартирою

АДРЕСА_1 з моменту її вибуття.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , і ОСОБА_3 просили визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Прилуцької міської ради від

30 червня 2020 року № 178 про надання дозволу ОСОБА_4 на приватизацію частини квартири АДРЕСА_1 ; визнати незаконним та скасувати розпорядження міського голови територіальної громади м. Прилуки Чернігівської області від 06 жовтня

2020 року № 205р про передачу у спільну часткову власність ОСОБА_4 частини квартири АДРЕСА_1 ; визнати незаконним та скасувати рішення Прилуцької міської ради Чернігівської області про реєстрацію місця проживання ОСОБА_4 у квартирі АДРЕСА_1 , та зобов`язати управління адміністративних послуг (Центр надання адміністративних послуг м. Прилуки) Прилуцької міської ради вчинити дії щодо зняття з реєстрації місця проживання

ОСОБА_4 за вказаною адресою; визнати недійсним свідоцтво про право власності на 29/50 часток квартири АДРЕСА_1 , виданого на ім`я ОСОБА_4 19 лютого 2020 року Прилуцькою міською радою Чернігівської області, з припиненням права власності ОСОБА_4 на 29/50 часток квартири АДРЕСА_1 , зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно

23 жовтня 2020 року; визнати ОСОБА_3 наймачем житлових кімнат 3 і 4 житловою площею 17,9 кв. м і 11,6 кв. м з лоджією і балконом у квартирі АДРЕСА_1 , та визнати за ОСОБА_3 , ОСОБА_1

і ОСОБА_2 право користування житловими кімнатами 3 і 4 житловою площею 17,9 кв. м і 11,6 кв. м з лоджією і балконом в квартирі

АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від

30 вересня 2022 року позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Прилуцької міської ради від 30 червня 2020 року № 178 про надання дозволу

ОСОБА_4 на приватизацію житлового приміщення частини квартири

АДРЕСА_1 .

Визнано незаконним та скасовано розпорядження міського голови територіальної громади міста Прилуки Чернігівської області Попенко О. М. від

06 жовтня 2020 року № 205р про передання в спільну часткову власність ОСОБА_4 частини квартири АДРЕСА_1 .

Визнано незаконним та скасовано рішення Прилуцької міської ради Чернігівської області про реєстрацію місця проживання ОСОБА_4

у квартирі АДРЕСА_1 та зобов`язано управління адміністративних послуг (Центр надання адміністративних послуг м. Прилуки) Прилуцької міської ради вчинити дії щодо зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_4 в квартирі

АДРЕСА_1 .

Визнано недійсним свідоцтво про право власності на житло на 29/50 частин квартири АДРЕСА_1 , видане на ім`я

ОСОБА_4 19 лютого 2020 року Прилуцькою міською радою Чернігівської області, та припинено речове право - право власності ОСОБА_4 на 29/50 частин квартири АДРЕСА_1 , зареєстроване

в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 23 жовтня 2020 року.

Визнано ОСОБА_3 наймачем житлових кімнат 3 і 4 житловою площею

17,9 кв. м і 11,6 кв. м з лоджією і балконом у квартирі АДРЕСА_1 , та визнано за ОСОБА_3 , ОСОБА_1 і ОСОБА_2 право користування житловими кімнатами 3 і 4 жилою площею 17,9 кв. м і 11,6 кв. м

з лоджією і балконом в квартирі АДРЕСА_1 .

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зробив висновок, що на виконання ухвали Прилуцького міського суду Чернігівської області

від 01 березня 1995 року ОСОБА_4 договір найму не укладала, ордер на користування спірною квартирою не отримувала, а, вибувши з неї, втратила право користування нею. За таких обставин приватизація частини житла за ОСОБА_4 відбулася з порушенням норм матеріального права.

ОСОБА_3 зі своєю співмешканкою ОСОБА_1 та їх спільною донькою весь час проживають у спірній квартирі, здійснюють її утримання, ОСОБА_3 оформив право власності на частину квартири. Під час реєстрації місця проживання ОСОБА_4 не була надана згода співвласників квартири, отже, така реєстрація проведена незаконно.

Додатковим рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 24 жовтня 2022 року стягнено з ОСОБА_4 , виконавчого комітету Прилуцької міської ради Чернігівської області, Прилуцької міської ради Чернігівської області, управління адміністративних послуг (Центр надання адміністративних послуг м. Прилуки) Прилуцької міської ради, міського голови територіальної громади міста Прилуки Чернігівської області

Попенко О. М. на користь ОСОБА_1 і ОСОБА_3 витрати на правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн в солідарному порядку.

Врахувавши складність справи та ступінь задоволення позовних вимог, суд зробив висновок про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи, та стягнення 20 000,00 грн

з відповідачів на користь позивачів в солідарному порядку, оскільки позивачі понесли витрати на отримання професійної правничої допомоги у зв`язку

з розглядом справи в суді, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 05 квітня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від

30 вересня 2022 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до міського голови територіальної громади міста Прилуки Чернігівської області

Попенко О. М. скасовано та провадження у справі в цій частині закрито.

В іншій частині рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 30 вересня 2022 року залишено без змін.

Додаткове рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 24 жовтня 2022 року скасовано. Заяву ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.

Стягнено з ОСОБА_4 , Прилуцької міської ради Чернігівської області, виконавчого комітету Прилуцької міської ради Чернігівської області, управління адміністративних послуг Прилуцької міської ради Чернігівської області на користь ОСОБА_3 по 5 000,00 грн з кожного на відшкодування витрат на правову допомогу.

Закриваючи провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до міського голови територіальної громади міста Прилуки Чернігівської області

Попенко О. М., апеляційний суд зробив висновок, що Попенко О. М. не може бути відповідачем у справі, оскільки діяла як уповноважена особа органу місцевого самоврядування.

В іншій частині апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції.

Оскільки апеляційний суд закрив провадження у справі в частині вимог до міського голови територіальної громади міста Прилуки Чернігівської області Попенко О. М., то витрати на правову допомогу слід стягнути з ОСОБА_4 , Прилуцької міської ради Чернігівської області, виконавчого комітету Прилуцької міської ради Чернігівської області, управління адміністративних послуг Прилуцької міської ради Чернігівської по 5 000,00 грн з кожного.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

06 червня 2023 року ОСОБА_4 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій з урахуванням нової редакції просить скасувати рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 30 вересня 2022 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 05 квітня 2023 року

й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій неправильно і неповно встановили обставини справи та неправильно дослідили та оцінили подані заявницею докази. Задовольнивши позовні вимоги, суди тим самим позбавили ОСОБА_4 єдиного житла та права власності на це житло, чим порушили статтю 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. ОСОБА_4 вказує, що приватизація нею житла на АДРЕСА_3

07 жовтня 1997 року не спростовує її право на приватизацію частки (29/50 часток) квартири АДРЕСА_1 . Звертає увагу на те, що позивачі не довели наявність порушеного права.

Підставами касаційного оскарження судових рішень заявниця зазначає те, що суди попередніх інстанцій не застосували правових висновків, викладених

у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2023 року у справі

№ 140/1770/19 (провадження № 11-106апп22), від 23 листопада 2021 року

у справі № 359/3373/16 (провадження № 14-2цс21), від 02 лютого 2021 року

у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20), від 22 червня 2021 року

у справі № 334/3161/17 (провадження № 14-188цс20), від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17 (провадження № 14-317цс19), у постановах Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 202/3820/19 (провадження

№ 61-836св21), від 30 вересня 2020 року у справі № 754/6918/18 (провадження № 61-13774св19), від 27 грудня 2018 року у справі № 621/795/17 (провадження

№ 61-32140св18), від 29 березня 2022 року у справі № 279/931/21 (провадження № 61-790св22), від 12 березня 2018 року у справі № 676/1707/17-ц (провадження № 61-3775св18), від 30 січня 2020 року у справі № 335/3599/18 (провадження

№ 61-11670св19), від 24 лютого 2020 року у справі № 725/3605/19 (провадження № 61-575св20), від 03 квітня 2020 року у справі № 344/8248/17-ц (провадження № 61-40928св18), від 22 травня 2020 року у справі № 522/16805/17 (провадження № 61-37786св18), від 28 січня 2021 року у справі № 328/1568/19 (провадження №61-9508св20), у постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року

у справі № 6-57цс11; суди не досліди докази у справі.

Аргументи інших учасників справи

23 жовтня 2023 року Прилуцька міська рада Чернігівської області подала до Верховного Суду відзив, у якому просить рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 30 вересня 2022 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 05 квітня 2023 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Відзив мотивований тим, що суди не надали обґрунтування порушення органами місцевого самоврядування законодавства під час приватизації спірної квартири.

06 листопада 2023 року ОСОБА_3 подав до Верховного Суду відзив, у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 30 вересня 2022 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 05 квітня 2023 року - без змін.

Відзив мотивований тим, що суди не позбавляли незаконно відповідача житла,

а, встановивши обставини незаконного набуття відповідачем права власності на частину квартири, припинили таке незаконно набуте право. ОСОБА_4 має

у власності інший житловий будинок, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від

01 листопада 2020 року. Норми матеріального права, які були чинними станом на час виникнення спірних правовідносин, суди застосували правильно. Після постановлення ухвали Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 01 березня 1995 року про встановлення порядку користування квартирою на її виконання відповідач не уклала договору найму з ЖЕК НГВУ «Чернігівнафтогаз», і відповідно, не набула прав наймача спірної квартири.

В 1995 році відповідач вибула на постійне місце проживання до м. Києва, де на підставі розпорядження від 07 жовтня 1997 року № 360 приватизувала квартиру АДРЕСА_4 .

Рух касаційної скарги та матеріалів справи

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 червні 2023 року касаційну скаргу передано судді-доповідачу

Олійник А. С.

Ухвалою Верховного Суду від 29 вересня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області.

10 жовтня 2023 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Згідно з протоколами повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 жовтня 2024 року касаційну скаргу і матеріали справи

№ 742/3598/20 передано судді-доповідачу Коротуну В. М.

Ухвалою Верховного Суду від 12 листопада 2024 року справу призначено до судового розгляду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,

є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У частині першій статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи

у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга не містить аргументів щодо незгоди з постановою Чернігівського апеляційного суду від 05 квітня 2023 року в частині вимог

ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах та інтересах малолітньої дочки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до міського голови територіальної громади міста Прилуки Чернігівської області Попенко О. М., а тому відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України судом касаційної інстанції в цій частині не переглядається.

Перевіривши доводи касаційної скарги, урахувавши аргументи, наведені

у відзивах на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Фактичні обставини справи

Відповідно до ордера на житлове приміщення та корінця ордера на житлове приміщення від 25 серпня 1994 року ОСОБА_7 з сім`єю з 4 чоловік надано право на заняття житлового приміщення, а саме, спірної квартири, склад сім`ї: ОСОБА_8 - дочка, ОСОБА_9 - син, ОСОБА_10 - син, ОСОБА_11 - дружина.

Відповідно до витягу з рішення Прилуцького міського суду Чернігівської області від 02 листопада 1994 року, шлюб між ОСОБА_11 і ОСОБА_7 розірвано.

Ухвалою Прилуцького міського суду Чернігівської області від 01 березня

1995 року затверджено мирову угоду у справі за позовом ОСОБА_12 до

ОСОБА_5 про зміну договору найму житлового приміщення. Згідно

з ухвалою суду ОСОБА_12 зобов`язується бути наймачем жилої площі

у квартирі АДРЕСА_1 : кімната 3 і 4 жилою площею 17,9 кв. м і 11,6 кв. м; ОСОБА_5 зобов`язується бути наймачем жилої площі у квартирі АДРЕСА_1 : кімната 5 і 6 жилою площею 11,6 кв. м і 8,3 кв. м, користуватися кладовою під номером 7;

у спільному користуванні залишені кухня, вітальня, туалет і ванна, відповідно під номерами 2, 1, 8 і 9. Ухвалою суду зобов`язано ЖЕК НГВУ «Чернігівнафтогаз» укласти окремі договори найму жилого приміщення

в квартирі АДРЕСА_1 : з ОСОБА_12 на користування кімнатами 3 і 4 житловою площею, відповідно, 17,9 кв. м

і 11,6 кв. м з лоджією і балконом, та з ОСОБА_5 на користування кімнатами 5 і 6 житловою площею, відповідно, 11,6 кв. м і 8,3 кв. м та розділити особові рахунки.

Згідно з копією свідоцтва про право власності на житло від 17 березня

1998 року спірна квартира належить ОСОБА_5 і ОСОБА_3 в рівних частках та становить 21/50 частини квартири.

ОСОБА_3 після смерті батька ОСОБА_5 успадкував 21/100 частини спірної квартири.

Згідно зі свідоцтвом про зміну імені серії НОМЕР_1 від 24 лютого

2016 року ОСОБА_3 змінив прізвище на ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 є інвалідом 3 групи.

Батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_3

і ОСОБА_1 .

Згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання особи ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , з 05 жовтня 2016 року.

Відповідно до витягу з рішення виконавчого комітету Прилуцької міської ради Чернігівської області № 34 ОСОБА_3 був взятий на облік для поліпшення житлових умов, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , займає 21/50 частини квартири.

13 лютого 2020 року ОСОБА_4 подала заяву до відділу адміністративних послуг Прилуцької міської ради про реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно з довідкою КП «Прилукижитлобуд» від 01 червня 2020 року № 7, яка видана на ім`я наймача ОСОБА_4 , частина квартири

АДРЕСА_1 належить до комунальної власності територіальної громади і обліковується як неприватизована, а також надана нотаріально засвідчена копія довіреності від 26 травня 2020 року.

Згідно із заявою ОСОБА_4 , яка діє за довіреністю та в інтересах

ОСОБА_14 , від 01 червня 2020 року вона звернулася до виконавчого комітету Прилуцької міської ради та просила надати дозвіл на приватизацію житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням виконавчого комітету Прилуцької міської ради від 30 червня

2020 року № 178 надано дозвіл наймачу ОСОБА_4 на приватизацію житлового приміщення, яке належить до комунальної власності територіальної громади міста і обліковується комунальним підприємством «Прилукижитлобуд» Прилуцької міської ради Чернігівської області як неприватизоване - частина квартири АДРЕСА_1 .

Згідно із заявою від 28 вересня 2020 року син ОСОБА_4 - ОСОБА_14 , діючи в інтересах відповідачки, на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 26 травня 2020 року, звернувся із заявою до керівника органу приватизації та просив оформити передачу в приватну (спільну сумісну, спільну часткову) власність квартиру, що займає відповідачка на умовах найму. До заяви додано довідку про склад сім`ї і займані приміщення та документ, що підтверджує право на пільгу з безоплатного одержання

у власність житла.

Згідно з довідкою про склад сім`ї наймача ізольованої квартири (одноквартирного будинку) та займані ним приміщення від 28 вересня

2020 року № 2058 у квартирі АДРЕСА_1 (частина квартири) мешкають і мають право на житло на момент введення в дію Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» наймач ОСОБА_4 , дата прописки 13 лютого 2020 року. Ізольована квартира складається

з двох кімнат житловою площею 29,5 кв. м, кухні площею 4,2 кв. м, ванної площею 1,3 кв. м, вбиральні площею 0,6 кв. м, коридору площею 5,45 кв. м. Квартира обладнана балконом, лоджією площею 1,2 кв. м і 1,1 кв. м. Загальна площа квартири 43,35 кв. м.

Розпорядженням міського голови Попенко О. М. від 06 жовтня 2020 року

№ 205р передано в спільну часткову власність ОСОБА_4 квартиру

АДРЕСА_1 . Затверджено розрахунки вартості надлишкової загальної площі квартири та вартості площі квартири, що безоплатно приватизується. Міжміському бюро технічної інвентаризації ( ОСОБА_15 ) доручено у 10-денний термін оформити свідоцтво про право власності на житло. Згідно з доданим до розпорядження розрахунком вартості надлишкової загальної площі квартир та вартості площі квартири, що безоплатно приватизуються: площа безоплатної передачі становить 31,0 кв. м.

Згідно з копіями довідки комітету самоорганізації населення № 7 мікрорайону 273 кварталу від 15 жовтня 2020 року та акта про непроживання за місцем реєстрації від 12 жовтня 2020 року ОСОБА_16 не проживає

у квартирі АДРЕСА_1 з 1995 року дотепер.

Згідно з повідомленням Центру надання адміністративних послуг м. Прилуки від 16 листопада 2020 року № 013-21/123 ОСОБА_4 зареєструвалася

у спірній квартирі 13 лютого 2020 року, з попередньої адреси місця проживання, а саме: АДРЕСА_5 ,

ОСОБА_4 знялася 29 серпня 2019 року.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за

ОСОБА_4 23 жовтня 2020 року зареєстровано право спільної часткової власності на 29/50 часток квартири АДРЕСА_1 .

Згідно з даними відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб від 09 квітня 2021 року № 1079/26, з додатками, місце проживання ОСОБА_4 у період з 15 квітня 1997 року до 29 серпня

2019 року зареєстроване за адресою:

АДРЕСА_5 .

Згідно з інформацією Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації квартира АДРЕСА_4 приватизована згідно з розпорядженням органу приватизації Ленінградської районної державної адміністрації міста Києва від 07 жовтня 1997 року № 3360 на трьох осіб, ОСОБА_4 брала участь у приватизації цієї квартири.

Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло реєстрація права власності за адресою: АДРЕСА_5 , здійснена за ОСОБА_4 - 1/3 частина, ОСОБА_8 - 1/3 частина,

ОСОБА_14 - 1/3 частина.

Згідно з договором дарування від 26 травня 2020 року ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_14 1/3 частку квартири АДРЕСА_4 .

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення зазначеним вимогам закону не відповідають.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд

і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право

в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси

у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

У частині першій статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

У постанові від 16 жовтня 2020 року у справі № 910/12787/17 Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду вказала на те, що захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси власне порушені,

а учасники цивільного обороту використовують цивільне судочинство для такого захисту.

Під час розгляду спору суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права та можливість його захисту в обраний позивачем спосіб.

Здійснюючи право на судовий захист, звертаючись до суду, особа повинна зазначити суб`єктивне бачення порушеного права чи охоронюваного інтересу та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов`язаний надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Отже, при вирішенні спору важливе значення має встановлення наявності

в особи, яка звернулася із позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов.

Відсутність права на позов в матеріальному розумінні тягне за собою прийняття рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин. Тобто, встановивши, що права або інтереси позивача не порушені, суд відмовляє в задоволенні позову за безпідставністю, недоведеністю чи необґрунтованістю.

У постановах від 09 лютого 2022 року у справі № 910/6939/20 (провадження

№ 12-45гс21) та від 16 листопада 2022 року у справі № 911/3135/20 (провадження № 12-10гс22) Велика Палата Верховного Суду вказувала, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. При цьому суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін

(частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду з вимогами про визнання незаконними та скасування рішень, свідоцтва про право власності на житло, зняття з реєстрації місця проживання та припинення речових прав на нерухоме майно, позивачі посилались на те, що приватизація 29/50 часток квартири

АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 відбулася незаконно.

Тобто, як на підставу позову позивачі посилаються на те, що ОСОБА_4 приватизувала частину квартири незаконно.

Задовольняючи позов, суди не врахували, що частина квартири, яку приватизувала відповідачка (29/50 частини), належала до комунальної власності громади і обліковувалась як неприватизована. ОСОБА_4 належать на праві власності кімнати, які не знаходяться ні у власності відповідачів, ні у їх користуванні.

Колегія суддів дійшла висновку про те, що право позивачів на володіння та користування 21/50 частини спірної квартири відповідач не порушує, оскільки частина спірної квартири, а саме 29/50 частини спірної квартири, належала до комунальної власності громади і обліковувалась як неприватизована,

а відповідачі не були ні її власниками, ні користувачами.

Задовольняючи позов, суди не врахували, що в спірній квартирі були укладені окремі договори житлового найму, в подальшому наймачі отримали

у власність частки квартири, відповідно до укладених договорів найму,

а тому висновки судів про порушення їх прав приватизацією іншої частки квартири на ім?я відповідача є помилковим.

У зв?язку з наведеним оскаржувані судові рішення слід скасувати та ухвалити

у справі нове судове рішення про відому в задоволенні позову у зв?язку

з відсутністю порушеного права позивачів.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Підставами для скасування судових рішень повністю або частково

і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення

є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права(частина перша статті 412 ЦПК України).

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частини друга та третя статті 412 ЦПК України).

Зважаючи на те, що у справі збирати додаткові докази не потрібно, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 30 вересня 2022 року

у нескасованій частині та постанова Чернігівського апеляційного суду від

05 квітня 2023 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах та інтересах малолітньої дочки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , Прилуцької міської ради Чернігівської області, виконавчого комітету Прилуцької міської ради Чернігівської області, управління адміністративних послуг (Центру надання адміністративних послуг

м. Прилуки) Прилуцької міської ради Чернігівської області, третя особа - орган опіки та піклування Прилуцької міської ради Чернігівської області, про визнання незаконними та скасування рішень, свідоцтва про право власності на житло, зняття з реєстрації місця проживання, припинення речових прав на нерухоме майно та визнання наймачем підлягають скасуванню

з ухваленням у справі в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі. У разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу (постановаВеликої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі

№ 904/8884/21).

Оскільки суд касаційної інстанції дійшов висновку про скасування судових рішень у цій справі, то додаткове рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 24 жовтня 2022 року також підлягає скасуванню.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про скасування судових рішень та ухвалення у справі нового рішення про відмову в задоволенні позову, судові витрати, понесені ОСОБА_4 зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 6 306,00 грн та касаційної скарги в розмірі 16 816,00 грн, а всього 23 122,00 грн, слід стягнути з ОСОБА_1 і ОСОБА_3 по 11 561,00 грн з кожного на користь ОСОБА_4 . Доказів того, що позивачі звільнені від сплати судового збору, в матеріалах справи немає.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд

у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від

30 вересня 2022 року у нескасованій частині, додаткове рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 24 жовтня 2022 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 05 квітня 2023 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах та інтересах малолітньої дочки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , Прилуцької міської ради Чернігівської області, виконавчого комітету Прилуцької міської ради Чернігівської області, управління адміністративних послуг (Центру надання адміністративних послуг м. Прилуки) Прилуцької міської ради Чернігівської області, третя особа - орган опіки та піклування Прилуцької міської ради Чернігівської області, про визнання незаконними та скасування рішень, свідоцтва про право власності на житло, зняття з реєстрації місця проживання, припинення речових прав на нерухоме майно та визнання наймачем скасувати та ухвалити у справі в цій частині нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах та інтересах малолітньої дочки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , Прилуцької міської ради Чернігівської області, виконавчого комітету Прилуцької міської ради Чернігівської області, управління адміністративних послуг (Центру надання адміністративних послуг м. Прилуки) Прилуцької міської ради Чернігівської області, третя особа - орган опіки та піклування Прилуцької міської ради Чернігівської області, про визнання незаконними та скасування рішень, свідоцтва про право власності на житло, зняття з реєстрації місця проживання, припинення речових прав на нерухоме майно та визнання наймачем відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 і ОСОБА_3 по

11 561,00 грн з кожного понесених судових витрат на користь ОСОБА_4 .

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасовані рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 30 вересня

2022 року, додаткове рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 24 жовтня 2022 року та постанова Чернігівського апеляційного суду від 05 квітня 2023 року втрачають законну силу і подальшому виконанню не підлягають.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко
В. М. Коротун
М. Ю. Тітов