Справа № 204/8687/24
Провадження № 2/204/3567/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2024 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська, в особі судді Приваліхіної А.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія К9», треті особи приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Макаренко Анна Сергіївна та приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Журавльова Лариса Михайлівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та стягнення безпідставно одержаних коштів та збитків, -

У С Т А Н О В И В:

06 вересня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до ТОВ «ФК К9», визначивши третіми особами приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Макаренко А.С. та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Журавльову Л.М., із вимогою про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, стягнення безпідставно одержаних коштів та збитків (а. с. 1-9).

В обґрунтування позовних вимог вказано, що у 2024 році ОСОБА_1 в додатку «ДІЯ» дізналась, що до неї приватним виконавцем виконавчого округу Донецької області Олійником Олегом Івановичем було відкрито виконавче провадження № 68159638, в подальшому, у зв?язку із зупиненням його діяльності, виконавче провадження було передано стягувачем на примусове виконання до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Нордіо Вадима Вікторовича діяльніст якого також зупинено, та згідно договору від 08.08.2024 року його заміщення здійснює приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Макаренко Анна Сергіївна. Виконавче провадження було відкрите та здійснено примусове виконання на підставі виконавчого напису № 3008 від 07.12.2021 року вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльовою Ларисою Михайлівною щодо стягнення з позивачки на користь Товариства з обмежен відповідальністю «Фінансова компанія «К9» заборгованості у розмірі 13975 гривень. При ознайомленні з матеріалами вконавчого провадження позивачка дізналася, що оспорюваний виконавчий напис був вчинений на підставі Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 08.04.2021 року № 1781050, що був укладений між позивачкою та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА». Стягнення за оспорюваним виконавчим написом відбувається на користь ТОВ «ФК «К9», яке нібито набуло право вимоги на борг. Зазначає, що позивачка абсолютно випадково дізналася про відкрите виконавче провадження щодо неї, оскільки до цього позивачка не отримувала від відповідача позасудову вимогу щодо дострокового повернення кредиту чи повідомлення-застереження про те, що відповідач розпочинає процедуру стягнення боргу за Кредитним договором на підставі виконавчого напису нотаріуса. Більш того, позивачка не підписувала із відповідачем жодних договорів, в тому числі нотаріально посвідченого договору, тому не могла знати про її заборгованість перед відповідачем. 04.09.2024 року представником позивача адвокатом Яреськом Т.В. було отримано відповідь від приватного виконавця на адвокатський запит № 1 від 02.09.2024 року, якою повідомлено наступне, що станом на 04.09.2024 року в межах виконавчого провадження з доходів боржника стягнуто кошти на загальну суму 9280,57 гривень. Згідно розподілу, здійсненого приватним виконавцем на суму 9280,57 гривень з коштів перераховано: 975,22 грн. - в рахунок сплати витрат виконавчого провадження; 755,04 грн. - в рахунок сплати основної винагороди приватного виконавця; 7550,31 грн. - в рахунок сплати заборгованості за виконавчим проваджень. перераховано на рахунок стягувача ТОВ «Фінансова Компанія «К9». Вказує, що виконавцем переаховна 7550.31 гривень на користь стягувача, як погашення заборгованіості згідно виконавчого документа. Загальна сума коштів в розмірі 1730,26 гривень, що складається з основної винагороди приватного виконавця в розмірі 755,04 гривень та витрат виконавчого провадження в розмірі 975,22 гривень, які були стягнуті з позивачки по примусовому виконанню виконавчого напису від 07.12.2021 року за реєстровим номером № 3008, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 , який оскаржується у даній позовній заяві, за своєю суттю є збитками, яких зазнала позивачка внаслідок протиправної поведінки відповідача, що полягає у зверненні відповідача до нотаріуса для вчинення оскаржуваного виконавчого напису, який вчинено з порушенням законодавства, наслідком чого стали понесені позивачкою збитки після пред?явлення оскаржуваного виконавчого напису на примусове виконання. Тому, прохає суд визнати виконавчий напис № 3008 від 07 грудня 2021 року, що вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльовою Л.М. про стягнення заборгованіості із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «К9» таким, що не підлягає виконанню, а також стягнути безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 7550 гривень та збитки у розмірі 1730,26 гривень, стягнути судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 гривень разом із судовим збором у розмірі 2422,40 гривні.

Ухвалою суду від 13 вересня 2024 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін (а. с. 63), яка надіслана учасникам справи 13 вересня 2024 року (а. с. 64) та отримана відповідачем 01 жовтня 2024 року, підтвердженням чого є рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а. с. 69). 25 жовтня 2024 року на адресу суду повернувся конверт із відміткою «адресат відстуній за вказаною адресою», яким направлялася вказана ухвала на адесу приватного нотаріуса Журавльовій Л.М. (а. с.70).

Станом на дату розгляду справи відповідачем відзиву не надано, а також клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, учасниками справи не подавались, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, на підставі вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Приписами ч. 8 ст. 279 ЦПК України визначено, що при розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 08 квітня 2021 року між позивачкою та ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» укладено кредитний договір № 1781050, за яким їй було надано 5000 гривень строком на 15 днів (а. с. 12 на звороті -17) та підписано графік платежів до вказаного кредитного договору (а.с.17 на звороті).

07 грудня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльовою Л.М. вчинено виконавчий напис № 3008 про звернення стягнення з ОСОБА_1 за кредитним договором № 1781050 від 08 квітня 2021 року, укладеним ним із ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», правонаступником якого є ТОВ «ФК «К9» заборгованості за період часу з 02 листопада 2021 року по 22 листопада 2021 року, у розмірі 13925 гривень, яка складається: з заборгованості за сумою кредиту 5000 гривень та заборгованості по несплаченитм відсоткам за користування кредитом у сумі 8925 гривень, та витрат пов`язаних з вчиненням виконавчого напису в розмірі 50 гривень, що разом станови суму у розмірі 13975 гривень (а. с. 12).

13 січня 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Донецької області Олійником О.І. відкрито виконавче провадження ВП № 68159638 на підставі виконавчого напису № 3008 від 07 грудня 2021 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «К9» заборгованості у розмірі 13975 гривень (а. с. 18 та на звороті).

13 січня 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Донецької області Олійником О.І. у виконавчому провадженні ВП № 68159638 винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди (а. с. 19 та на звороті).

22 вересня 2023 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Нордіо В.В. у виконавчому провадженні ВП № 68159638 винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника на підставі виконавчого напису № 3008 від 07 грудня 2021 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «К9» заборгованості у розмірі 13975 гривень (а. с. 50 на звороті - 51).

03 червня 2024 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Нордіо В.В. у виконавчому провадженні ВП № 68159638 винесено постанову про арешт коштів боржника (а. с. 47 та на звороті).

29 липня 2024 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Нордіо В.В. у виконавчому провадженні ВП № 68159638 винесено постанову про розшук майна боржника (а. с. 48 та на звороті).

З відповіді приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Макаренко А.С. від 04 вересня 2024 року № 381648 (а. с. 20 на звороті), на адвокатський запит Яресько Т.В. (а. с. 20), вбачається, що станом на 04.09.2024 року в межах виконавчого провадження № 68159638 з доходів боржника стягнуто кошти на загальну суму 9280,57 гривень. Згідно розподілу, здійсненого приватним виконавцем на суму 9280,57 гривень з коштів перераховано: 975,22 грн. - в рахунок сплати витрат виконавчого провадження; 755,04 грн. - в рахунок сплати основної винагороди приватного виконавця; 7550,31 грн. - в рахунок сплати заборгованості за виконавчим проваджень. перераховано на рахунок стягувача ТОВ «Фінансова Компанія «К9».

Згідно з вимогами ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Приписами ст. 39 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється саме Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України.

Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року N 296/5.

Відповідно до вимог п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат», вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія.

Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава14 Закону України «Про нотаріат» та Глава16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Так, згідно з вимогами ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Приписами ст. 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів, зокрема, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Відповідно до вимог п. 2 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

Згідно з вимогами пп. 2.2 п. 2 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій, у разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача.

Приписами пп. 2.3 п. 2 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року N 1172. Даний Перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, на підставі постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, якою визнано незаконним та не чинним розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», діє в попередній редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріуса на нотаріально не посвідченому кредитному договорі.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Відповідно до вимог ст. 50 Закону України «Про нотаріат», нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

З аналізу вищенаведених норм можна дійти висновку, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису це надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Таким чином, можна дійти висновку, що захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172, з урахуванням постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, якою визнано незаконним та не чинним розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», передбачено, що для одержання виконавчого напису необхідно подати, зокрема, оригінал нотаріально посвідченого договору та документи, що підтверджують безспірність боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 29 січня 2019 року у справі № 910/13233/17, розглядаючи позовну заяву про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню зазначила наступне: "Вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Наявність в змісті виконавчого напису номерів рахунків боржника в установах банків (для юридичних осіб) є обов`язковим. Вчинення виконавчого напису за кредитним договором є незаконним (таке право не передбачено законом), оскільки Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22 лютого 2017 року (залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі № 826/20084/14), визнав незаконною та не чинною постанову КМУ № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в тому числі за кредитними договорами".

При вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст. ст. 87 та 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду України від 04 березня 2015 року у справі № 6-27цс15 та Верховного Суду від 11 липня 2019 року у справі № 461/4609/16-ц.

Так, з тексту оспорюваного виконавчого напису № 3008 від 07 грудня 2021 року встановлено, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Журавльова Л.М. при вчиненні нотаріальної дії керувалася ст.ст. 87-91 Закону України "Про нотаріат" та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29 червня 1999 року за № 1172.

Тобто, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Журавльова Л.М. при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису № 3008 від 07 грудня 2021 року не врахувала, що Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів", зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин" було визнано незаконною та не чинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року було залишено без змін.

Таким чином, на день вчинення виконавчого напису, редакція Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, не передбачала можливість вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який нотаріально не посвідчений.

Крім того, слід зазначити, що до суми, яка підлягає стягненню з позивачаки за оспорюваним виконавчим написом, нотаріусом безпідставно були включені витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису у розмірі 50 гривень, оскільки можливість стягнення таких витрат шляхом їх включення до розміру безспірної заборгованості за виконавчим написом законом не передбачена.

У зв`язку з викладеним, очевидним є висновок, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Журавльова Л.М. при вчиненні спірного виконавчого напису не переконалася належним чином в безспірності заборгованості, що підлягає стягненню за виконавчим написом.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивачки щодо визнання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Журавльової Л.М. № 3008 від 07 грудня 2021 року таким, що не підлягає виконанню, підлягають задоволенню.

Щодо вимог про стягнення з відповідача безпідставно набутих грошових коштів і збитків внаслідок неправомірної поведінки відповідача, суд зазначає наступне.

Так, ОСОБА_3 просила стягнути з відповідача на її користь суму коштів, які були стягнуті в рамках виконання виконавчого напису (безпідставно набуті).

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберігає його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц щодо застосування норм ст. 1212 К України вказала на те, що зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи: в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

Вказана правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18 та від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18.

Так, з відповіді приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Макаренко А.С. від 04 вересня 2024 року № 381648 (а. с. 20 на звороті), вбачається, що станом на 04.09.2024 року в межах виконавчого провадження № 68159638 з доходів боржника стягнуто кошти на загальну суму 9280,57 гривень. Згідно розподілу, здійсненого приватним виконавцем на суму 9280,57 гривень з коштів перераховано: 975,22 грн. - в рахунок сплати витрат виконавчого провадження; 755,04 грн. - в рахунок сплати основної винагороди приватного виконавця; 7550,31 грн. - в рахунок сплати заборгованості за виконавчим проваджень. перераховано на рахунок стягувача ТОВ «Фінансова Компанія «К9».

Таким чином загальний розмір коштів, які були утримані з позивачки, як боржника у виконавчому провадженні, та направлені на рахунок відповідача як стягувача у виконавчому провадженні, становить 9280 гривень 57 копійок.

Згідно п. 5 ч. 1ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

У Законі України«Про виконавчепровадження» відсутній порядок повернення боржнику коштів у разі закінчення виконавчого провадження, а у випадку невжиття заявлених заходів та не стягнення безпідставно набутих коштів, обраний позивачем спосіб захисту та поновлення його порушених прав та інтересів буде неефективним, і як наслідок, позивач не зможе захистити порушені права в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Статтею 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

З наведених обставин справи вбачається, що предметом спору є, в тому числі грошові кошти, стягнуті з позивачки в рамках виконавчого провадження № 68159638 з примусового виконання виконавчого напису, який визнано судом таким, що не підлягає виконанню.

Як встановлено судом із ОСОБА_1 на користь стягувача ТОВ «ФК «К9» було стягнуто грошові кошти в розмірі 7550 гривень 31 копійка.

Крім того, з позивачки було стягнуто 1730 гривень 26 копійок з яких: 975 гривень 22 копійки в рахунок сплати витрат виконавчого провадження та 755 гривень 04 копійки в рахунок сплати основної винагороди приватного виконавця.

З огляду на вказані обставини, грошові кошти в розмірі 1730 гривень 26 копійок хоча й не були отримані відповідачем, однак, позивачка, як особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування на підставі ст. 22 ЦК України.

Враховуючи, що підставою отримання відповідачем коштів у розмірі 7550 гривень 31 копійка було стягнення з ОСОБА_1 на підставі виконавчого напису, який даним рішенням суду визнається таким, що не підлягає виконанню, вищевказана сума вважається такою, що підлягає поверненню, оскільки правова підстава її набуття відповідачем відпала.

З вищевикладеного, суд вважає за необхідне задовольняючи позов у цій частині, стягнути з ТОВ «ФК «К9» на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті кошти в розмірі 7550 гривень 31 копійка, які було стягнуто з позивачки за спірним виконавчим написом, і збитки в розмірі 1730 гривень 26 копійок, які позивачка понесла внаслідок пред`явлення відповідачем виконавчого напису до виконання, що загалом становить 9280 гривень 57 копійок.

Щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Приписами ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Відповідно до роз`яснень, наведених у п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10, підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді регламентовано ЦПК України. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.

Верховний Суд у постанові від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20 висловив свою позицію про те, що для цілей відшкодування витрат на правову допомогу заявник може використовувати будь-який документ, який свідчить про фактичне понесення таких витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, правову допомогу ОСОБА_1 у даній справі на підставі договору про надання правової допомоги № 24153 від 30 серпня 2024 року надавав адвокат Яресько Тарас Віталійович свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 8815/10 від 13 березня 2020 року (а. с.25-26, 27 на звороті) та на підставі оредру на надання правової допомоги ОСОБА_1 серії АІ № 1693678 від 05 вересня 2024 року (а. с. 28).

Верховний суду у складі Касаційного адміністративного суду у своїй постанові від 16 квітня 2020 року у справі № 727/4597/19 зазначив про те, що аналіз спеціального законодавства щодо діяльності адвоката дає право зробити висновок про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при оплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форми такого документа. Урахувавши наведене та той факт, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, ВС дійшов висновку, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений у довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта.

Також судом враховано правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, відповідно до якої витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Верховний суд у складі Касаційного адміністративного суду у постановах від 16 травня 2019 року у справі № 823/2638/18 та від 13 грудня 2018 року у справі № 816/2096/17 вказав на те, що від учасника справи вимагаються докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, а не докази обґрунтування часу, витраченого фахівцем у галузі права, тому достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії.

Так, на підтвердження наданих послуг адвокатом надано Акт приймання-передачі послуг № 1 від 05 вересня 2024 року (а. с. 26 на звороті) та розрахункова квитанція № 05/09/24 про отримання гонорару (а. с. 27) до договору про надання правової допомоги № 24153 від 30 серпня 2024 року, відповідно до якого адвокатом надано позивачці вид та обсяг правничої допомоги: надання правової допомоги щодо визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису, згідно якого було відкрите виконавче провадження № 68159638 та повернення безпідставно набутих коштів у суді першої інстанції. Строк виконання 05 вересня 2024 року. Вартість правничої допомоги складає 8000 гривень.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.

Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору.

Крім того, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).

Чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката. Отже, за умови дотримання визначеної законом процедури попереднього визначення суми судових витрат, а також порядку подання необхідного об`єму доказів на підтвердження понесених витрат, сторона може розраховувати на відшкодування витрат на правничу допомогу в повному розмірі.

Верховний Суд у своїй постанові від 01 вересня 2020 року у справі № 640/6209/19 зазначив, що розмір відшкодування судових витрат повинен бути спів розмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд має враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Таким чином, беручи до уваги принцип співмірності, слід пам`ятати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності.

З огляду на викладене, з урахуванням складності справи, співмірності та пропорційності понесених витрат щодо предмета спору, значення справи для сторін, враховуючи обсяг наданих юридичних послуг, суд дійшов обґрунтованого висновку, що позивачкою документально доведений факт понесення витрат на правову допомогу у заявленому розмірі, тому суд доходить висновку, про стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на правничу допомогу у сумі 3000 гривень.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства.

Європейський суд з прав людини вказав у своєму рішенні «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року вказав на те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які позивачка посилалася як на підставу своїх вимог, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України, судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача, а тому з останнього на користь позивачки підлягає стягненню сума сплаченого судового збору за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 484 гривні 48 копійок та за подання позовної заяви у розмірі 1937 гривень 92 копійки, що разом складає 2422 гривні 40 копійок.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 10-11, 60, 76-80, 89, 128, 141, 213-215, 258, 265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія К9» (01054, м. Київ, вул. Ярославів Вал, буд. 14а; ), треті особи приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Макаренко Анна Сергіївна (49083, м. Дніпро, вул. Богдана Хмельницького, буд. 4, офіс 4; РНОКПП НОМЕР_2 ) та приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Журавльова Лариса Михайлівна (03190, м. Київ, вул. Данила Щербаківського, буд. 52, прим. 421) про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та стягнення безпідставно одержаних коштів та збитків - задовольнити у повному обсязі.

Визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Журавльової Лариси Михайлівни від 07 грудня 2021 року, який зареєстрований в реєстрі за № 3008, таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю ««Фінансова компанія К9» на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті кошти та збитки в сумі 9280 (дев`ять тисяч двісті вісімдесят) гривень 57 (п`ятдесят сім) копійок.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю ««Фінансова компанія К9» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3000 (три тисячі) гривень.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю ««Фінансова компанія К9» на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 (сорок) копійок.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів зо дня його підписання суддею або протягом 30 днів зо дня його отримання учасниками справи.

Рішення суду набирає законної сили протягом 30 днів зо дня його підписання суддею або протягом 30 днів зо дня його отримання учасниками справи, якщо не буде оскаржено у встановленому порядку.

Суддя А.І. Приваліхіна