Справа № 146/572/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" квітня 2024 р. селище Томашпіль Вінницької області

Суддя Томашпільського районного суду Вінницької області Пилипчук О.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про часткове скасування судового наказу виданого Томашпільським районним судом Вінницької області від 16 квітня 2024 року у справі № 146/572/24

ВСТАНОВИВ :

26 квітня 2024 року надійшла заява від ОСОБА_1 про часткове скасування судового наказу виданого Томашпільським районним судом Вінницької області від 16 квітня 2024 року у справі № 146/572/24 за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в якій просить скасувати судовий наказ Томашпільського районного суду Вінницької області від 16.04.2024 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4844,80 грн.

Дана заява обґрунтована наступним.

16 квітня 2024 року Томашпільським районним судом було видано судовий наказ про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини у розмірі частини доходів (заробітку), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно починаючи стягнення з дня подання заяви, а саме з 15 квітня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

Окрім цього, судовий наказ містить вимогу про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу в сумі 4844, 80 грн.

Заявник ОСОБА_1 вважає, що вимога щодо стягнення витрат на правничу допомогу є необґрунтованою, оскільки склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі та за правилами наказного провадження боржник в справі буде позбавлений можливості довести неспівмірність заявлених вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу або погодитися з розміром цих витрат.

В заяві також заявником зазначено, що заявлена стягувачем вимога щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу в порядку наказного провадження, безпідставна та необґрунтована, та така, що не відповідає положенням ст. 161 ЦПК України, а видача судового наказу, за такою вимогою не передбачено положеннями ЦПК України, тому він вимушений звернутися до суду з даною заявою.

Дослідивши вищевказану заяву, суд дійшов до наступного.

Відповідно до частини першої статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Пунктом 4 частини першої статті 161 ЦПК України передбачено, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Відповідно до ст.168 ЦПК України, у судовому наказі, з поміж іншого, зазначається сума судових витрат, що сплачена заявником і підлягає стягненню на його користь з боржника.

Згідно з частиною третьою статті 167 ЦПК України судовий наказ оскарженню в апеляційному порядку не підлягає, проте може бути скасований у порядку, передбаченому цим розділом.

За загальним правилом ч. 1 ст. 170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу(тобто, крім випадків видачі судового наказу за вимогами про стягнення аліментів).

Згідно з вимогами ч. 7 ст. 170 ЦПК України, у разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу (стягнення аліментів на утримання дитини), боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

Окрім того, відповідно до ч. 8 ст. 170 ЦПК України, у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.

Таким чином, нормами процесуального закону у їх системному взаємозв`язку не передбачено право звернення до суду із заявою про скасування судового наказу, в тому числі і в частині стягнення судових витрат, у разі його видачі відповідно до пункту 4 частини 1 статті 161 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

З огляду на викладене, заява боржника про скасування судового наказу про стягнення аліментів в частині стягнення судових витрат, що виданий на підставі п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 161, 170, 171, 261, 353 ЦПК України

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про часткове скасування судового наказу виданого Томашпільським районним судом Вінницької області від 16 квітня 2024 року у справі № 146/572/24 відмовити.

Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає і набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя: О. В. Пилипчук