Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.04.2024 Справа №607/9837/23

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого Братасюка В.М.

за участю секретаря Тинкалюк Є.І. представника позивача ОСОБА_1

третьої особи ОСОБА_2

представника третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі в загальному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до Великогаївської сільської ради Тернопільського району, третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 про визнання права на майно в порядку спадкування, та позовом третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Великогаївської сільської ради Тернопільського району про визнання права на майно в порядку спадкування, -

в с т а н о в и в :

01.06.2023 ОСОБА_4 , ОСОБА_5 звернулись до суду із позовом до Великогаївської сільської ради Тернопільського району, третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 про визнання права на майно в порядку спадкування.

На обґрунтування позовних вимог, позивачі посилаються на те, що відповідно до довідки, виданої Великогаївською сільською радою, житловий будинок АДРЕСА_1 , станом на 15.04.1991 року відносився до суспільної групи - колгоспний двір. Членами двору були: ОСОБА_6 , голова двору 1931 р.н., чоловік; ОСОБА_7 , 1931 р.н., дружина; ОСОБА_8 , 1960 р.н. син; ОСОБА_9 , 1963 р.н. невістка; ОСОБА_10 , 1982 р.н. внучка; ОСОБА_4 1991 р.н. внучка. Усі перелічені особи були членами колгоспного двору. Відтак в силу ст. 120 Цивільного кодексу Української РСР кожному із них належала частка в колгоспному дворі в розмірі 1/6 або ж 6/36.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати Позивачів, ОСОБА_9 . Спадкоємцями після її смерті були чоловік ОСОБА_8 та доньки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Кожен із них успадкував частку спірного житлового будинку в розмірі 2/36. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_7 . Спадкоємцями після її смерті був чоловік ОСОБА_6 , син ОСОБА_8 та донька ОСОБА_2 . Наявний після її смерті заповіт стосувався виключно земельної ділянки. А тому частка члена колгоспного двору ОСОБА_7 , спадкувалася сином ОСОБА_8 в розмірі 3/36 та донькою ОСОБА_2 в розмірі 3/36. Чоловік ОСОБА_6 від прийняття спадщини відмовився. ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько Позивачів ОСОБА_8 . Спадкоємицею за заповітом після його смерті була його донька ОСОБА_5 . Розмір частки яку вона спадкувала відповідав 11/36 з яких: 6/36 його власна частка як члена колгоспного двору, 2/36 частка успадкована ним після смерті дружини та 3/36 частка успадкована після смерті матері. Батько ОСОБА_6 від обов`язкової частки відмовився. ІНФОРМАЦІЯ_4 , помер ОСОБА_6 . Спадкоємицею за заповітом після його смерті є його донька ОСОБА_2 . Розмір частки яку вона спадкує відповідає частці члена колгоспного двору, яка становить 6/36. Сказане також підтверджується Постановами про відмову у вчинені нотаріальних дій №982/02-31 від 16.05.2023 року та №981/02-31 від 16.05.2023 року та відображено в інших документах, що будуть додані до позовної заяви. Наведені обставини дають підстави вважати, що станом на час звернення до суду із даним позовом ОСОБА_5 в порядку спадкування має право на отримання у власність 13/36 частки у спірному житловому будинку, з яких 11/36, що спадкуються нею після смерті батька ОСОБА_8 та 2/36 після смерті матері ОСОБА_9 .

В свою чергу ОСОБА_4 в порядку спадкування після смерті своєї матері ОСОБА_9 має право на отримання у власність 2/36 частки у спірному житловому будинку. Ще 9/36 частки спірного житлового будинку переходять у власність третьої ОСОБА_2 в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_7 та батька ОСОБА_6 . Решта 12/36 частки є власністю Позивачів як членів колгоспного двору по 6/36 кожній підлягають державній реєстрації в порядку статті 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». На підставі вищевикладеного, позивачі просять визнати за ОСОБА_5 право власності на 13/36 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 129,7 кв.м., житлова площа 68,6 кв.м., з яких 11/36 в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_8 та 2/36 після смерті матері ОСОБА_9 . Також, визнати за ОСОБА_4 право власності на 2/36 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 129,7 кв.м., житлова площа 68,6 кв.м. в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_9 .

04.07.2023 представником третьої особи ОСОБА_2 , адвокатом Сампарою Н.М. подано суду заперечення на позовну заяву, у яких третя особа заперечує щодо задоволення позовних вимог позивачів, оскільки підставою позовних вимог є віднесення на їхню думку будинковолодіння АДРЕСА_1 до суспільної групи «колгоспний двір, а відтак спадкування часток в колгоспному дворі, проте такі твердження спростовуються тим, що 27.10.1965 ОСОБА_6 купив у ОСОБА_11 житловий будинок з надвірними будівлями за 3000 карбованці, який знаходиться в селі Великі Гаї, Теребовлянського району, що підтверджується договором купівлі-продажу, нотаріально посвідченим нотаріусом Гусятинської державної нотаріальної контори. Відтак даний житловий будинок не міг бути віднесений до суспільної групи господарства колгоспний двір, оскільки ОСОБА_6 27.10.1965 набув право власності на дане майно за договором купівлі-продажу.

04.07.2023 третя особа ОСОБА_2 подала зустрічний позов про визнання права власності на майно в порядку спадкування. На обґрунтування позовних вимог, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, посилається на те, що 27.10.1965 укладено договір купівлі-продажу між ОСОБА_11 (продавець) та ОСОБА_6 (покупець), нотаріально посвідчений нотаріусом Гусятинської державної нотаріальної контори Дем`янчук Вірою Дмитрівною, за яким ОСОБА_11 продав, а ОСОБА_6 , купив належний ОСОБА_11 житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в селі Великі Гаї, Теребовлянського району, і записаний в подвірних господарських книгах Сільради під №78. Цей будинок було куплено за суму 3 000 карбованців, які ОСОБА_11 отримав повністю ще до підписання цього договору. За вказаним договором житловий будинок з надвірними будівлями» що знаходиться в Великі Гаї. Теребовлянського району перейшов у власність до ОСОБА_6 .

Твердження позивачів, що спірний житловий будинок, відноситься до суспільної групи колгоспних дворів ОСОБА_2 вважає такими, що не заслуговують на увагу. Крім того, ОСОБА_2 звертає увагу суду на те, що власник даного майна - ОСОБА_6 став членом колгоспу тільки в 1966 p., що власне підтверджується його трудовою книжкою колгоспника № НОМЕР_1 . Отже, ОСОБА_6 набув у власність житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в селі Великі Гаї, Теребовлянського району за рік до вступу в колгосп.

29.05.2018 ОСОБА_6 склав у селі Великі Гаї, Тернопільського району, Тернопільської області заповіт, який був посвідчений ОСОБА_12 , секретарем Великогаївської сільської ради Тернопільського району, Тернопільської області, за яким усе майно, яке належало йому на праві приватної власності він заповів ОСОБА_2 .

Державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори, ОСОБА_13 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом - ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,2499 га, кадастровий номер: :02:001:1499, яка розташована в селі Великі Гаї, Тернопільського району, Тернопільської області та земельну ділянку для ведення товарного сільськоічхїподарського виробництва площею - 1,52 га, яка розташована в селі Великі Гаї, Тернопільського району, Тернопільської області. Проте, постановою від 26.06.2023 № 1231/02-31 виданою державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори, Осадчук В.Ю., відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок АДРЕСА_1 у зв`язку з виявленими, під час розгляду нотаріусом документів, розбіжностями в інформації, яка стосується права власності на вказаний будинок.

Третя особа додатково зазначає, що позивачі звернулися до суду з позовною заявою, зсилаючисьо тільки на довідку №1046 від 16.08.2022, яка була видана Великогаївською сільською радою, та яка в свою чергу відносить житловий будинок АДРЕСА_1 до суспільної групи - колгоспний двір, однак відсутні будь які належні та допустимі докази, що житловий будинок АДРЕСА_1 відноситься до суспільної групи - колгоспний двір, а саме відомості із погосподарської книги, яка відповідно до норм ЦК Української РСР та судової практики є обов`язковим доказом даного виду правовідносин,

Договір купівлі-продажу, посвідчений Гусятинською державною нотаріальною конторою 27.10.1965 за реєстровим № 742 є чинним та ніким не скасованим, не визнаний не дійсним, а відтак поза розумним сумнівом договір купівлі пролажу, має вищу юридичну силу перед довідкою сільської ради інформативного характеру, яка видана в 2022 році щодо правовідносин, що мали місце 1965 році. На підставі вищевикладеного просить суд визнати за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Протокольною ухвалою суду від 29.08.2023 постановленою в судовому засіданні із занесенням до протоколу судового засідання без виходу в нарадчу кімнату, прийняти зустрічний позов до розгляду разом з первісним позовом.

06.09.2023 від представника позивачів, адвоката Тришака О.Г. надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, відповідно до якого позивачі просять відмовити в її задоволенні в повному обсязі, оскільки вони стверджують, що житловий будинок АДРЕСА_1 , відповідно до відомостей наявних у них станом на 15.04.1991 відносився до суспільної групи колгоспний двір.

11.09.2023 на адресу суду надійшла відповідь на відзив подана представником третьої особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, адвокатом Сампарою Н.М., з якої вбачається, що третя особа зазначає, що в матеріалах справи не міститься належних та допустимих доказів щодо відношення житлового будинку АДРЕСА_1 до суспільної групи колгоспний двір, а відтак просить задовольнити зустрічний позов.

В судовому засіданні представник позивачів позов підтримав та просив задовольнити.

Третя особа з самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_2 та її представник щодо первісного позову заперечили за безпідставністю, зазначивши, що спірний будинок не відносився до суспільної групи колгоспний двір. Просили визнати за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок.

Інші учасники судового розгляду в судове засідання не з`явилися, хоча про день та час розгляду заяви були повідомлені належним чином.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд доходить до наступного висновку.

Відповідно до п.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

ОСОБА_8 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , його батьками є ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , що вбачається з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрації народження відповідно до ст.ст. 126, 133, 135 Сімейного кодексу України.

Відповідно до трудової книжки колгоспника № НОМЕР_2 , ОСОБА_6 вступив в члени колгоспу в 1966 році.

Згідно свідоцтва про народження виданого повторно, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 є батьками ОСОБА_10 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 .

Як вбачається з витягу Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №3 від 15.07.2015, ОСОБА_10 та ОСОБА_14 зареєстрували шлюб, після чого ОСОБА_15 змінила прізвище на « ОСОБА_16 ».

Відповідно до справки про укладення шлюбу № НОМЕР_4 , ОСОБА_17 змінила прізвище на « ОСОБА_18 ».

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 зареєстрували шлюб 29.05.2014, у зв`язку з чим ОСОБА_19 змінила прізвище на « ОСОБА_21 ».

ОСОБА_8 та ОСОБА_9 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_6 виданим 14.02.1991.

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрації шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища №7 від 15.09.2022, ОСОБА_8 та ОСОБА_22 зареєстрували шлюб 19.01.2012.

Згідно свідоцтва про смерть D412682, форма №31, ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в Міссіссагуа.

ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Великі Гаї, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_7 виданого 06.10.2016.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_8 , ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Великі Гаї.

Як вбачається з заповіту, посвідченого секретарем Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області ОСОБА_12 , ОСОБА_6 , який мешкав у АДРЕСА_1 , належний йому на праві приватної власності жилий будинок, який знаходиться в АДРЕСА_1 , присадибну ділянку площею 0,25 га та земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва прощею 1,52 га, розташовані на землях Великогаївської сільської ради заповів ОСОБА_2 , 1958 р.н.

07.06.2023 державним нотаріусом Тернопільської державної нотаріальної контори Темніковою Л.Г. видано ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за № 2-573 на земельну ділянку, площею 0.2499 га, що розташована за адресою: с. Великі Гаї Тернопільського району Тернопільської області і належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 .

Відповідно до постанови №1231/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії Тернопільської районної державної нотаріальної контори від 26.06.2023, ОСОБА_2 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на житловий будинок АДРЕСА_1 , після смерті батька ОСОБА_6 , у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа.

Як вбачається з листа №1064 від 20.09.2022 надісланого Великогаївською сільською радою адвокату Тришаку О. на запит від 15 вересня 2022 р. №б/н, відповідно до Погосподарської книги Великогаївської сільської ради ОСОБА_23 була зареєстрована на час своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою АДРЕСА_1 . На час її смерті разом із нею проживавали та були зареєстровані ОСОБА_24 , ОСОБА_25 ; ОСОБА_26 , ОСОБА_27 та ОСОБА_28 . ОСОБА_24 був зареєстрований на час своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою АДРЕСА_1 , на час його смерті разом із ним проживали та були зареєстровані: ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 та ОСОБА_28 . ОСОБА_25 зареєстрована на час своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою АДРЕСА_1 , на час її смерті разом із нею проживали та були зареєстровані: ОСОБА_26 , ОСОБА_27 та ОСОБА_28 .

Відповідно до довідки №1045 від 16.08.2022 виданої Великогаївською сільською радою, ОСОБА_6 , 1930 р.н., був зареєстрований і проживав по АДРЕСА_1 . Помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , та на день смерті разом із ним зареєстровані: ОСОБА_29 та ОСОБА_5 внучки.

Постановою №981 від 16.05.2023 про відмову у вчиненні нотаріальної дії Тернопільської районної державної нотаріальної контори, було відмовлено ОСОБА_5 у вчиненні нотарільної дії - видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на частку житлового будинку АДРЕСА_1 , після смерті батька - ОСОБА_8 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , частка якого належала померлому особисто, інша частка якого належала ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем якої був її чоловік ОСОБА_8 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав, інша частка якого належала ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкоємцем якої був її син ОСОБА_8 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа.

Крім того, постановою №982/02-31 від 16.05.2023 про відмову у вчиненні нотаріальної дії Тернопільської районної державної нотаріальної контори, було відмовлено ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на частку житлового будинку АДРЕСА_1 після смерті матері ОСОБА_9 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа.

Згідно довідки №1046 від 16.08.2022 виданої Великогаївською сільською радою, будинковолодіння, яке знаходиться по АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . Станом на 15.04.1991 двір суспільна група господарства колгоспний. Членами двору були: ОСОБА_6 , голова двору 1931 р.н., чоловік; ОСОБА_7 , 1931 р.н., дружина; ОСОБА_8 , 1960 р.н. син; ОСОБА_9 , 1963 р.н. невістка; ОСОБА_10 , 1982 р.н. внучка; ОСОБА_4 1991 р.н. внучка.

Відповідно до відповіді на запит №185 від 18.08.2022 надісланої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, станом на 01.01.2023 житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Гусятинською державною нотаріальною конторою 27.10.1965 за реєстровим №742 та записано в реєстровій книзі №3 за реєстровим №711.

Згідно технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , виготовленого 18.04.2023 на замовлення ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , рік спорудження/реконструкції житлового будинку: 1958-1989.

Відповідно до висновку про вартість майна, а саме, житлового будинку загальною прощею 129,7 кв.м., житлова площа 68,6 кв.м., вартість об`єкта оцінки на дату оцінки становить 194 550 грн без ПДВ.

Із виписки погосподарської книги на житловий будинок АДРЕСА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_9 , вбачається, що суспільна група господарства в період 01.01.1991 по 01.01.1994 колгосп, однак з даної виписки неможливо встановити коли саме зроблено цей запис та на підставі яких документів.

Згідно листа №309 від 26.09.2023 Тернопільського районного госпрозрахункового БТІ, згідно матеріалів бюро ОСОБА_30 не видавалося свідоцтво про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Відповідно до заключення про реєстрацію будинку виданим Тернопільським обласним об`єднаним бюро технічної інвентаризації, що датоване 10.05.1988року будинок по АДРЕСА_1 , належить на праві особистої власності за колгоспним двором, голова якого ОСОБА_6 .

Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15.04.1991р.). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991р. мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні: б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних: г) згідно зі статтею 4 Постанови Верховної Ради України - Про введення в дію Закону України «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року.

Згідно ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР в редакції 1963 колгоспний двір це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу).

Статус майна колгоспного двору був врегульований ст.ст. 120-126 ЦК УРСР 1963 року в редакції, чинній на час існування спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 100 ЦК УРСР в редакції 1963 в особистій власності громадян можуть бути предмети вжитку, особистого споживання, комфорту і підсобного домашнього господарства, жилий будинок і трудові заощадження.

Згідно статті 101 цього Кодексу в особистій власності громадянина може бути один жилий будинок (або частина його). У подружжя, яке проживає спільно, та його неповнолітніх дітей може бути тільки один жилий будинок (або частина його), що належить на праві особистої власності одному з них або є в їх спільній власності.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 купив за кошти у розмірі 3000 карбованців у ОСОБА_11 належний йому будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в с. Великі Гаї Теребовлянського району. Даний факт підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим нотаріусом Гусятинської державної нотаріальної контори Дем`янчук В.Д. та зареєстровано за реєстром №742.

Відтак, суд відхиляє доводи позивачів щодо належності цього майна до колгоспного двору, оскільки ОСОБА_6 набув право власності на спірний житловий будинок АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого нотаріусом Гусятинської державної нотаріальної контори Дем`янчук В.Д. та зареєстровано за реєстром №742, згідно якого, даний житловий будинок був придбаний у іншої фізичної особи та належав йому на праві приватної власності.

Відповідно до статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Стаття 1 Першого протоколу, яка спрямована на захист особи від будь-якого посягання держави на право володіння своїм майном, також зобов`язує державу вживати деякі необхідні заходи, спрямовані на захист права власності.

В розумінні статті 1 Першого протоколу Конвенції в зміст поняття "майно" до об`єктів права власності відноситься "правомірні очікування" / "законні сподівання" отримати майно в майбутньому.

Відповідно до ст.1216ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України встановлено, щодо складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до с.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно з ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За змістом ч. 2 ст. 1274 ЦК України, спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини, як визначено ч. 1 ст. 1269 ЦК України.

З огляду на дослідженні матеріали справи судом встановлено, що будинок належав ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого нотаріусом Гусятинської державної нотаріальної контори Дем`янчук В.Д. та зареєстровано за реєстром №742, однак на момент придбання майна він перебував у шлюбі із ОСОБА_7 , відтак вищевказаний житловий будинок з поміж іншого належить подружжю на праві спільної сумісної власності.

Спірне майно придбано до 2004 року, тобто до набрання чинності СК України, а тому підлягають застосуванню положення Кодексу про шлюб та сім`ю України, який хоча й не був чинний на момент виникнення спірних правовідносин, однак, як випливає з змісту Указу Президії Верховної ради Української РСР від 29.12.1969 року «Про порядок введення в дію Кодексу про шлюб і сімю Української РСР» - правила статтей Кодексу щодо прав подружжя на майно та його розподілу застосовуються у відношенні всього майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, в тому числі й набутого ним до 01.01.1970 року.

Відтак, згідно до ст. 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Відповідно ст. 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Згідно до ст. 22 КпШС України, якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

У ч. ч. 1, 2, 8 статті 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналізуючи докази дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позов не є обґрунтованим та задоволенню не підлягає, оскільки в ході розгляду справи встановлено, що спірний будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 129,7 кв.м., житлова площа 68,6 кв.м. був набутий у власність ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого нотаріусом Гусятинської державної нотаріальної контори Дем`янчук В.Д. та зареєстровано за реєстром №742, і аж ніяк не міг належати до суспільної групи «колгоспний двір», відповідно правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у суду немає.

Разом з тим, позовна вимога третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , в порядку спадкування підлягає до часткового задоволення, оскільки судом встановлено, що на момент придбання будинку ОСОБА_6 перебував у шлюбі із ОСОБА_7 , тому слід визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті батька - ОСОБА_6 , котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Керуючись ст. ст. 4, 13, 76-82, 89, 133, 141 ч. 1, 6, 247 ч. 2, 258, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

В задовленні позову ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до Великогаївської сільської ради Тернопільського району, третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 про визнання права на майно в порядку спадкування - відмовити.

Позов третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Великогаївської сільської ради Тернопільського району про визнання права на майно в порядку спадкування - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті батька - ОСОБА_6 , котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стягнути з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в рівних частках в користь ОСОБА_2 1945,50 гривень сплаченого судового збору.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили через тридцять днів з дня складання повного тексту, якщо не була подана апеляційна скарга. У разі подання апеляційної скарги, рішення набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Тернопільського апеляційного суду у 30-денний строк з дня складання повного тексту. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Учасники справи

ОСОБА_4 АДРЕСА_1

ОСОБА_5

АДРЕСА_2

ОСОБА_2 вул. Чернівецька, 36 м. Тернопіль

Головуючий суддяВ. М. Братасюк