Справа № 167/402/24
Номер провадження 2/167/190/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2024 року м. Рожище

Рожищенський районний суд Волинської області у складі:

головуючого судді - Сіліча І. І.,

секретаря судових засідань - Матвійчук Л. О.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рожище цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 19 березня 2019 року ухвалено стягувати з відповідача ОСОБА_3 на його користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі в розмірі по 1300,00 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з 18 грудня 2018 року і до досягнення дітьми повноліття.

Відповідач після пред`явлення виконавчого листа до виконання систематично допускала несплату аліментних платежів, у зв`язку з чим станом на 18 березня 2024 року за період з грудня 2018 року по березень 2024 року виникла заборгованість у розмірі 90398,15 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментах, виданим Рожищенським відділом державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. При виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

За розрахунками позивача сума неустойки (пені) за період з грудня 2018 року по березень 2024 року становить 1261871,82 грн. Разом з тим, у відповідності до ст. 196 Сімейного кодексу України (далі - СК України) граничний розмір пені за прострочення сплати аліментів не може перевищувати 100 % заборгованості, а тому, з відповідача необхідно стягнути 90398,15 грн пені за прострочення сплати аліментів.

На підставі наведеного, позивач просить стягнути з ОСОБА_3 в його користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з грудня 2018 року по березень 2024 року в сумі 90398,15 грн.

Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 26 квітня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

21 травня 2024 року відповідачем ОСОБА_3 подано суду відзив на позовну заяву. В обгрунтування відзиву ОСОБА_3 вказує, що не погоджується із заявленими позовними вимогами та заперечує щодо їх задоволення. Зазначає, що відсутні підстави для нарахування пені за прострочення сплати аліментних платежів за період з грудня 2018 року по вересень 2023 року, оскільки в неї відсутня вина у виникненні заборгованості, а також відсутній умисел на ухилення від сплати заборгованості по аліментах.

28 травня 2024 року позивачем подано відповідь на відзив на позовну заяву, згідно якої позивач просить відхилити, як необгрунтовані заперечення відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, а позовні вимоги задовольнити.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Надали суду пояснення близькі за змістом до обґрунтувань позовної заяви.

Відповідач ОСОБА_3 та представник відповідача ОСОБА_6 в судове засідання не зв`явилися, 19 червня 2024 року подали заяву про розгляд справи у їх відсутності. В задоволенні позову просили відмовити, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Згідно з ч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд ухвалив розглядати справу за відсутності відповідача ОСОБА_3 та представника відповідача ОСОБА_6 .

Заслухвши позивача, представника позивача, дослідивши та оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, суд доходить такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

На підставі ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З матеріалів справи встановлено та не заперечується учасниками судового розгляду, що рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 19 березня 2019 року у справі № 167/1440/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей ухвалено стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі в розмірі 1300 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з 18 грудня 2018 року і до досягнення дітьми повноліття.

На підставі вищевказаного судового рішення Рожищенським районним судом Волинської області 22 травня 2019 року було видано виконавчий лист №167/1440/18, який 15 вересня 2023 року стягувачем ОСОБА_1 було пред`явлено до виконання до Рожищенського відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиці та на підставі якого 15 вересня 2023 року відкрито виконавче провадження № 72793559.

Таким чином, судом установлено, що виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітніх дітей, на виконанні у Рожищенському відділі державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиці перебуває з 15 вересня 2023 року.

Відповідно до наданого Рожищенським відділом державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиці розрахунку заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_3 станом на 18 березня 2024 року, сукупний розмір заборгованості останньої зі сплати аліментів за період з грудня 2018 року по березень 2024 року складає 90398,15 грн.

Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою.

Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини 1989 року встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно ч. 1, 2 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

За змістом ст. 180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

З урахуванням викладеного, обов`язок відповідача щодо утримання доньки до досягненню нею повноліття є беззаперечним та у будь-якому випадку не може бути невиконаним.

Згідно із ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження".

Верховний Суд неодноразово вказував, зокрема, у постановах від 13.07.2022р. справа №760/6863/19, від 18.01.2023р. справа №161/5211/22, від 08.03.2023р. справа №461/7406/18, що неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завда ння - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновки, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що у такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Вказані правові висновки, викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2022 року справа №381/1553/19, від 24 травня 2023 року справа №372/3260/20, які суд у відповідності до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Відповідно до ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання, зокрема: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Предметом доказування в справі (ч. 2 ст. 77 ЦПК України) є власне сам факт виникнення відповідної заборгованості з вини платника аліментів і, як наслідок, виникнення в отримувача аліментів права на пред`явлення відповідної вимоги, та відповідні параметри для нарахування відповідно до закону неустойки за прострочення сплати аліментів: база нарахування, період нарахування, помісячна розбивка нарахувань, платежів, заборгованості, результат обрахунку неустойки (пені), вина платника аліментів у заборгованості. Тобто, предметом доказування є підстави позову та обставини, якими позивач обґрунтовує необхідність стягнення неустойки.

Так, звернення до суду з відповідною позовною вимогою про стягнення з відповідача на користь позивача неустойки за прострочення сплати аліментів в розмірі 90 398,15 грн, обумовлено тим, що платних аліментів свідомо, умисно не виконує рішення суду внаслідок чого, за нею утворилася заборгованість зі сплати аліментів, що призводить до порушення прав та інтересів дітей на належне утримання.

Так, з матеріалів справи вбачається, що між сторонами з дня набрання рішенням суду законної сили, відповідно до якого були присуджені аліменти та до моменту пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання (більше чотирьох років), були відсутні майнові претензії щодо сплати аліментів, більш того, після відкриття виконавчого провадження боржник почала частково сплачувати заборгованість за аліментами, що вбачається з наданих копій квитанцій, а також розрахунку заборгованості по аліментах в рамках виконавчого провадження станом на 18 березня 2023 року, а тому суд не вбачає, що заборгованість по сплаті аліментних платежей з грудня 2018 року по березень 2024 року (включно), виникла за вини платника аліментів.

Суд, вбачає суперечливе твердження позивача з приводу навмисного та свідомого ухилення відповідача від сплати аліментів за весь період, з урахуванням тієї обставини, що позивач пред`явив виконавчий лист до виконання вже після досягнення дітьми повноліття та більше чотирьох років позивач не вчиняв жодних заходів з реалізації рішення суду про стягнення аліментів. При цьому, матеріали справи не містять доказів того, шо позивач до дня звернення виконавчого листа до примусового виконання (15 вересня 2023 року), звертався до відповідача про необхідність виконання рішення суду в добровільному порядку, повідомивши її про способи перерахування коштів, його номер банківського рахунку, або інші можливі способи перерахування аліментних платежів.

Відтак, відсутні підстави для нарахування пені у будь-якому розмірі за прострочення сплати аліментних платежів за грудень 2018 року по березень 2024 року включно, оскільки у відповідача відсутня вина у виникненні заборгованості, а також відсутній умисел на ухилення від сплат и заборгованості за аліментами.

За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З огляду на викладене, суд, оцінивши надані учасниками судового розгляду докази, заперечення та обґрунтування, враховуючи принципи змагальності та диспозитивності судового розгляду, беручи до уваги те, що неустойка не повинна бути надмірним тягарем, яка би спотворювала її розумне стимулююче призначення у відповідних відносинах, а також керуючись принципом розумності у сімейних відносинах, суд доходить до висновку, що відсутня вина відповідача у виникненні заборгованості зі сплати аліментних платежів за грудень 2018 року по березень 2024 року включно, а тому суд констатує відсутність підстав для стягнення пені з відповідача на користь позивача за вказаний період.

Керуючись ст. 10, 12, 28, 77, 81, 263-265, 288, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення 19 червня 2024 року.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Представник позивача: адвокат Петрук Володимир Адамович, місце роботи: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Представник відповідача: адвокат Гнідець Олеся Миколаївна, місце проживання: АДРЕСА_4 .

СУДДЯ: І.І.Сіліч