КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Марчук О.Л.
Єдиний унікальний номер справи № 362/3766/23
Апеляційне провадження № 22-ц/824/9416/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Поліщук Н.В., Соколової В.В.,

секретар - Кролівець О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду м. Києва від 01 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та

за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним,

В с т а н о в и в :

У червні 2023 року позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вона з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі із 10 вересня 2021 року. Мають спільну дитину - дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У позові зазначала, що вона познайомилась із відповідачем 01 березня 2021 рокуі вони почали близькі стосунки та із травня 2021 року вони почали спільно проживати. Здійснювали туристичні подорожі із сином ОСОБА_1 від першого шлюбу. Будували будинок. Потім вона завагітніла, але після укладення між ними шлюбу вона потрапила до лікарні і в середині вересня 2021 року стався викидень. Після весільної церемонії вони поїхали разом додому. Після того, вона вдруге завагітніла. Пояснила, що вони проживали разом із чоловіком до початку повномасштабного вторгнення росії на території України та усе було чудово. Після 24 лютого 2022 року вони із чоловіком переїхали проживати до її батьків, а згодом вона одна поїхала у західні області України, оскільки хвилювалась за стан свого здоров`я. Через деякий час, після 10 травня 2022 року вона вагітна повернулася із міста Трускавець до місця їх спільного проживання із чоловіком у будинок АДРЕСА_1 . В червні 2022 року вона народила дочку. Надалі, їй стало відомо, що чоловік зраджує її; вона намагалася зберегти сім`ю, але чоловік повертався додому в пізній час. То ж, коли дитині було два тижні вона переїхала проживати до своїх батьків. Після того, ОСОБА_1 не спілкується із ними.

На даний момент сторони проживають окремо, мають окремий бюджет, відносини між подружжям зіпсувалися, сторони втратили взаєморозуміння, дитина проживає з позивачкою. Збереження шлюбу та сім'ї в цілому є неможливим, та суперечить інтересам позивачки.

У позові просила розірвати шлюб укладений 10 червня 2021 року між нею та ОСОБА_1 .

Відповідач, ОСОБА_1 , 25 серпня 2023 року подав відзив на позов, заперечував, одночасно подав зустрічний позов.

В обґрунтування вимог зустрічного позову відповідач зазначив, що шлюб було зареєстровано у зв`язку із психічним тиском на нього. Позивачка застосувала обман стосовно її перебування у стані вагітності. Також, відповідач зауважив, що він не проживав із позивачкою однією сім`єю та не вів із нею спільного господарства.

ОСОБА_1 зазначив, що що він познайомився із позивачкою 25 лютого 2021 року і вони почали близькі стосунки. Зазначив, що вони зустрічалися лише для задоволення статевих потреб, однак разом спільно не проживали і не вели спільного господарства. Після початку повномасштабного вторгнення росії на території України позивачка навідала його на два дні та позивачка одна поїхала у західні області України, оскільки хвилювалась за стан свого здоров`я. Пояснив суду, що саме вагітність позивачки спонукала його укласти із нею шлюб та якби позивачка не завагітніла, то він не уклав би із нею шлюб. Зазначив, що коли позивачка від`їжджала до західних областей України, він добровільно на її прохання надав їй грошові кошти в іноземній валюті для її проживання.

У зв`язку із цим, посилаючись на відповідні положення сімейного законодавства, які, на думку відповідача, порушено позивачкою, відповідач у зустрічному позові просив визнати їх шлюб недійсним у зв`язку із його фіктивністю.

Ухвалою судді від 28 серпня 2023 року прийнято зустрічний позов, об`єднано в одне провадження з первісним позовом про розірвання шлюбу, ухвалено перейти до розгляду даної цивільної справи за правилами загального позовного провадження.

Рішенням Васильківського міськрайонного Київської області від 01 березня 2024 року задоволено позов ОСОБА_2 .

Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 10 вересня 2021 року у Васильківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 284.

Відмовленов задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання шлюбу недійсним.

Стягнутоз ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 2 573,60 грн(дві тисячі п`ятсот сімдесят три гривні 60 копійок) у відшкодування судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 , та задовольнити його зустрічний позов.

В апеляційній скарзі посилався на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, висновки суду суперечать встановленим обставинам. Доводи апеляційної скарги співпадають із доводами відзиву, що міститься в матеріалах справи.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Відповідно до ст.ст. 128-131 ЦПК України сторони були своєчасно повідомлені про день та час розгляду справи на 13 червня 2024 року за адресами, які були зазначені в матеріалах справи. Заяв, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що сторони були належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, відсутні підстави вважати причини їх неявки поважними, неявка сторін не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив, що 10 вересня 2021 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано у Васильківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 284, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 10 вересня 2021 року.

Сторони є батьками дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 21 червня 2022 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Сімейного Кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно ч.1 ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

За визначенням ст.3 Сімейного Кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

З цього законодавчо сформульованого поняття сім`ї випливає, що однією із ознак сім`ї є спільне проживання та спільний побут подружжя.

Згідно положення частини 2 статті 36 та статті 51 Сімейного Кодексу України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань.

Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Рішення суду у справі про розірвання шлюбу повинно відповідати вимогам ст.263 ЦПК. У ньому, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.

Відповідно до роз`яснень п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК).

Згідно положень ст.263-265 ЦПК України, яка визначає зміст судового рішення, у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що зі змісту первісно позовної заяви та особистих пояснень сторін встановлено, що шлюб між сторонами має формальний характер, тому суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивачки, що має істотне значення.

Норми частини першої статті 40 Сімейного кодексу України передбачають, що шлюб визнається недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка; згода особи не вважається вільною, зокрема, тоді, коли в момент реєстрації шлюбу вона страждала тяжким психічним розладом, перебувала у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, в результаті чого не усвідомлювала сповна значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, або якщо шлюб було зареєстровано в результаті фізичного чи психічного насильства.Як встановлено під час розгляду справи в судовому засіданні з власних пояснень сторін, які чітко, конкретно і ствердно надали суду відповідь про те, що кожен із них добровільно уклав даний шлюб за особистою вільною згодою як жінки і чоловіка.

При цьому, під час розгляду справи стороною відповідача не доведено та в судовому засіданні не встановлено обставин, що в момент реєстрації шлюбу відповідач перебував у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, в результаті чого не усвідомлював сповна значення своїх дій і (або) не міг керувати ними

Також, надані стороною відповідача медичні документи стосовно стану здоров`я відповідача в період часу жовтня і грудня 2021 року, лютого 2022 року та червня 2023 року (тобто, станом після укладення шлюбу) із діагнозом: «панічні напади; тривожний синдром», на переконання суду, абсолютно не свідчать про те, що в момент реєстрації шлюбу відповідач страждав тяжким психічним розладом, в результаті чого не усвідомлював сповна значення своїх дій і (або) не міг керувати ними.

Крім того, в супереч вимогам статей 76, 84 ЦПК України, стороною відповідача не доведено, що шлюб було зареєстровано в результаті фізичного чи психічного насильства.

При цьому, колегія суддів не приймає до уваги та відхиляє доводи апелянта про те, що позивачка застосувала обман стосовно її перебування у стані вагітності, оскільки факт першої вагітності позивачки (тобто станом на дату укладення шлюбу) достовірно підтверджено прямим, належним, допустимим і беззаперечним письмовим доказом у вигляді довідки № № 741 від 06 вересня 2021 року Комунального некомерційного підприємства «Васильківська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» Васильківської міської ради про вагітність ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; вагітність 8 - 9 тижнів.

Одночасно, суд зауважує, що саме вказану медичну довідку сторони додали до своєї спільної заяви від 10 вересня 2021 року, в якій вони просили скоротити місячний термін державної реєстрації шлюбу у зв`язку із вагітністю нареченої.

Обставини фальсифікації зазначеної медичної довідки про вагітність нареченої станом на дату укладення шлюбу, також не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки під час розгляду справи представником позивачки надано суду отриману від медичної установи на адвокатський запит копію журналу довідок ЛКК з якого вбачається, що позивачка дійсно 06 вересня 2021 року отримала довідку № 741 Комунального некомерційного підприємства «Васильківська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» Васильківської міської ради про її вагітність 8 - 9 тижнів для надання до органу РАЦС.

Безпідставними є доводи апелянта щодо фіктивністі укладеного із почивачкою шлюбу, оскільки судом було встановлено, що вони як жінка і чоловік кожен особисто мали намір створення сім`ї, оскільки обидва бажали народження спільної дитини в повній сім`ї та у зв`язку із цим, керуючись почуттями кохання, за власним бажанням і добровільно уклали шлюб.

Згідно із нормами частини другої статті 40 СК України, суд шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності; шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя.

Також судом першої інстанції було встановлено, що відповідач щодня надавав позивачці грошові кошти на життєві потреби, що свідчить про утримання чоловіком своєї дружини та наявність спільного бюджету.

З матеріалів справи вбачається, що за час шлюбу, позивачка як дружина ОСОБА_1 , відповідно до приписів сімейного законодавства, надала свою особисту згоду на укладення її чоловіком договорів купівлі-продажу нерухомого майно, яку викладено в нотаріально завіреній заяві від 13 грудня 2021 року.

Даний факт безумовно підтверджує обізнаність сторін відносно їх особистих взаємовідносин подружжя щодо майнових прав кожного стосовно права спільної сумісної власності.

Тому, суд першої інстанції вірно зробив висновок про те, сторони мали намір створення сім`ї та набуття прав і обов`язків подружжя.

Встановлені судом обставини взаємовідносин сторін вказують на те, що вони вели спільне господарство, проживали разом і мали спільний побут, приймали участь в житті один одного та ставились один до одного як чоловік і дружина між якими існує почуття кохання.

Натомість, судом першої інстанції було встановлено, що сторони втратили почуття кохання один до одного.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що судам слід брати до уваги те, наскільки цим шлюбом порушено права та інтереси особи, тривалість спільного проживання подружжя, характер їх взаємин, а також інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

При розгляді справи про розірвання шлюбу судом було всебічно досліджено мотиви розірвання шлюбу.

Суд дійшов правильного висновку про розірвання шлюбу і колегія суддів погоджується з таким висновком, враховуючи, що причини, з яких позивачка наполягає на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, сторони проживають окремо, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливим, оскільки сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, поновлення сімейно-шлюбних відносин є неможливим , сторони проживають окремо. За таких умов подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства.

Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, відповідно до ст. 367 ЦПК України, колегія суддів вважає рішення законним та обґрунтованим, постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, відповідає фактичним обставинам справи, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення.

Керуючись ст.ст. 365, 367, 369,374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд,

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Васильківського міськрайонного суду м. Києва від 01 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 20 червня 2024 року.

Головуючий: М.В. Мережко

Судді: Н.В. Поліщук

В.В. Соколова