Провадження № 22-ц/812/431/24 Головуючий суду першої інстанції Рум`янцева Н.О.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2024 року м. Миколаїв Справа № 487/5864/23

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04 грудня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Рум`янцевої Н.О., в залі судового засідання в м. Миколаїв, повний текст якого складено 04 грудня 2023 року, за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

30 червня 2023 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі- АТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернулось до суду з позовом ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов мотивований тим, що 21 грудня 2021 року здійснено ідентифікацію клієнта та ОСОБА_1 підписано Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг. Підпис відповідачем здійснено власноруч на планшеті, що відповідає вимогам постанови НБУ від 13 грудня 2019 року № 151 «Про затвердження Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України».

В подальшому відповідач виявив бажання отримати послугу «Миттєва розстрочка. Кредит готівкою», ознайомився із актуальними умовами кредитування та 17 січня 2022 року підписав паспорт кредиту за допомогою ОТР (одноразовий пароль) пароля. Після чого з відповідачем за допомогою ОТР пароля було підписано кредитний договір від 17 січня 2022 року про надання строкового кредиту у розмірі 71 500 грн шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника на строк 36 місяців із встановленням річної відсоткової ставки у розмірі 18%. Додатково з відповідачем за допомогою ОТР пароля підписаний Графік кредиту.

У зв`язку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору у нього утворилась заборгованість перед банком, яка станом на 16 травня 2023 року склала 75 007.78 грн та складається з: 66 427.78 грн заборгованості за тілом кредиту; 8 580 грн - заборгованості за нарахованими відсотками.

Посилаючись на викладене, Банк просив суд достроково стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг від 17 січня 2022 року у розмірі 75 007.78 грн.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04 грудня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк», заборгованість за кредитним договором від 17 січня 2022 року в розмірі 75 007 грн 78 коп, яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 66 427 грн 78 коп. та заборгованості за відсотками у розмірі 8 580 грн 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» судовий збір у розмірі 2 684 грн 00 коп.

Рішення суду мотивовано тим, що оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості в розмірі 75 007.78 грн.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, та посилаючись на необґрунтованість оскаржуваного рішення, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції в своєму заочному рішенні зазначає, що відповідача було належним чином повідомлено про розгляд справи.

Проте фактично адреса проживання відповідача змінилась, оскільки з 26 грудня 2022 року він проживає в м. Київ.

Ухвалу про відкриття провадження у справі на нову поштову адресу він не отримував. Перевірити стан справи на сайті судової влади він не мав можливості, адже про відкриття провадження у справі не знав, та про її існування повідомлений належним чином не був. Через що відповідач не міг подати відзив на позовну заяву та не міг подати заперечення проти розгляду справи заочно.

До початку війни він мав постійну роботу та стабільний заробіток, однак після її початку втратив роботу в м. Миколаєві та вимушений був переїхати до м. Києва. На даний час відповідач знову працевлаштований та може сплачувати заборгованість.

Банк не звертався до скаржника з вимогою про сплату заборгованості та не контактував з ним, щодо сплати заборгованості.

Виходячи зі змісту позовної заяви, Банк по суті просить достроково повернути заборгованість повністю.

Проте за умовами кредитного договору відповідач не зобов`язаний достроково сплачувати заборгованість. Отже зобов`язання достроково повернути кредитну заборгованість за кредитним договором від 17 січня 2022 року перед Банком до строку останнього платежу 17 січня 2025 року у відповідача відсутня.

В заочному рішенні відомості про направлення відповідачу вимоги про дострокову сплату кредитної заборгованості відсутні. Вимога про дострокову сплату заборгованості йому не надходила. Отже, АТ КБ «ПриватБанк» порушив законодавчо визначений порядок дострокової сплати заборгованості.

Вищезазначені відомості відповідач міг би надати у відзиві на позовну заяву, якщо б був повідомлений про судову справу за місцем проживання. Отже наявні підстави для скасування заочного рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04 грудня 2023 року у справі № 487/5864/23.

Відзиву на апеляційну скаргу на день розгляду справи не надходило.

За приписами частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що 21 грудня 2021 року здійснено ідентифікацію клієнта ОСОБА_1 підписано заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг. Підпис відповідачем здійснено власноруч на планшеті, що відповідає вимогам Постанови НБУ від 13 грудня 2019 № 151«Про затвердження Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України».

Відповідачем погоджено використання ОТР пароля в якості підпису та інших видів простого електронного підпису.

З відповідачем за допомогою ОТР пароля було підписано Кредитний договір від 17 січня 2022 року про надання строкового кредиту у розмірі 71 500 грн на споживчі цілі, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника на строк 36 міс. із встановленням річної відсоткової ставки у розмірі 18%. Відповідно до умов договору порядок повернення кредиту передбачає здійснення щомісячних платежів рівними частинами згідно графіку. Додатково із відповідачем за допомогою ОТР пароля підписаний Графік кредиту, за яким позичальник щомісячно 17 числа кожного місяця повинен сплачувати платіж у розмірі 3 058.61 грн з 17 лютого 2023 року по 17 січня 2025 року.

Відповідно до підпункту 3.3.2. укладеного договору при настанні будь-якої з таких подій, зокрема, порушення позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених умовами видачі та погашення кредиту, в т.ч. у разі порушення цільового використання кредиту банк на свій розсуд має право змінити умови видачі та надання кредиту вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати винагороди за користування, виконання інших зобов`язань за кредитом у повному обсязі шляхом надсилання повідомлення. При цьому згідно зі статтями 212, 611, 651 ЦК України за зобов`язаннями, терміни виконання яких не настали, терміни вважаються такими, що настали в зазначену у повідомленні дату. В цю дату позичальник зобов`язується повернути банку суму кредиту в повному обсязі, відсотки за фактичний термін користування ним, повністю виконати інші зобов`язання за кредитом.

17 квітня 2023 року Банк через засоби поштового зв`язку на виконання вимог Закону України "Про споживче кредитування» направив на адресу відповідача, що зазначена у кредитному договорі, досудову вимогу про дострокове повернення кредиту.

У зв`язку з невиконанням зобов`язань відповідачем, а саме несплата щомісячних платежів у визначені графіком строки та розміри, станом на 16 травня 2023 року виникла заборгованість у розмірі 75 007.78 грн, з яких: 66 427.78 грн - заборгованість за тілом кредиту; 8 580 грн - заборгованість за нарахованими відсотками.

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1054 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із статтями 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання повинне виконуватися належним чином у відповідності з умовами договору.

Визначення поняття "зобов`язання" міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина 2 статті 1050 ЦК України).

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина 3 статті 1054 ЦК України).

У частині 2 статті 627 ЦК України закріплено, що у договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів.

10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування» № 1734-VIII, який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні

Отже, регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10 червня 2017 року відбувалося з урахуванням приписів Закону № 1023-XII.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц виснувала, що звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним Законом порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини 10 статті 11 Закону № 1023-XII (у редакції, чинній до 10 червня 2017 року), не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а в суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову в частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором.

У Рішенні Конституційного Суду України від 09 липня 2002 року у справі № 1-2/2002 за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Кампус Коттон клаб" щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 124 Конституції України (справа про досудове врегулювання спорів) вказано, що можливість використання суб`єктами правовідносин досудового врегулювання спорів може бути додатковим засобом правового захисту, який держава надає учасникам певних правовідносин, що не суперечить принципу здійснення правосуддя виключно судом. Виходячи з необхідності підвищення рівня правового захисту держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту.

Конституційний Суд України виснував, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

Судом першої інстанції було встановлено, що 17 січня 2022 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір на суму 71 500,00 грн зі сплатою фіксованої процентної ставки 18% річних. Сторонами погоджено повернення кредиту та сплату процентів шляхом сплати позичальником ануїтентних платежів (рівними частками протягом всього строку дії договору, а саме до 17 січня 2025 року).

Позичальник свої зобов`язання щодо повернення грошових коштів в повній мірі не виконував, у зв`язку із чим виникла заборгованість. Ці обставини позичальник визнає.

У справі, що переглядається, підтверджені обставини направлення 14 квітня 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» відповідачу вимоги про дострокове погашення кредиту. Звернення Банку залишилося без відповіді.

Доводи скарги про те, що Банк порушив вимоги Закону України «Про споживче кредитування» щодо направлення досудової вимоги з огляду на те, що відповідач не отримував такої вимоги, є неприйнятними.

Як зазначає сам відповідач він 26 грудня 2022 року залишив своє місце реєстрації та проживання в м. Миколаєві, та виїхав на проживання у м. Київ, де проживає й до теперішнього часу. Отже позичальник змінив своє місце перебування, адреса якого була зазначена у всіх банківських документах, зокрема й у кредитному договорі, проте не виконав свій обов`язок позичальника щодо повідомлення Банку про таку зміну місця проживання. З огляду на таке, колегія судів вважає, що Банк виконав свої обов`язки в частині направлення позичальнику досудової вимоги.

З урахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Суд першої інстанції правильно визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини. Твердження ОСОБА_1 про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права є безпідставними.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення суду, яке оскаржується, постановлено з дотриманням положень матеріального права та вимог процесуального закону, колегія суддів в силу положень статті 375 ЦПК України не вбачає підстав для його скасування, а тому у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

З урахуванням висновку апеляційного суду про залишення без задоволення апеляційної скарги, відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 30 квітня 2024 року.