Справа № 167/85/24
Номер провадження 2/167/96/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

29 квітня 2024 року м. Рожище

Рожищенський районний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Сіліча І. І.,

з участю:

секретаря судового засідання - Матвійчук Л. О.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

представника третьої особи - Дубчук Ж. В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі Рожищенського районного суду Волинської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача орган опіки та піклування Рожищенської міської ради Луцького району Волинської області про позбавлення батьківських прав та призначення опікуна

встановив :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача орган опіки та піклування Рожищенської міської ради Луцького району Волинської області про позбавлення батьківських прав та призначення опікуна.

Позов мотивує тим, що 24 січня 2015 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було зареєстровано шлюб. Ще до реєстрації шлюбу у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка ОСОБА_7 . Батько дитини ОСОБА_5 з 2016 року і по на даний час перебуває в розшуку у зв`язку із обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 365, ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 396 Кримінального кодексу України. Мати дитини ОСОБА_4 виїхала з дочкою в Республіку Польща. Там вона почала жити із співмешканцем, який вживав наркотики. ОСОБА_4 також почала вживати наркотики і стала від них залежною. Вихованням та освітою дочки ОСОБА_8 остання не займалася через розгульний спосіб життя. У зв`язку із продажем наркотиків відповідач відбувала арешт у в`язниці. Постановою районного суду у Вроцлаві 26 квітня 2023 року малолітню дитину ОСОБА_8 поміщено до замінної сім`ї - фактично передано позивачу, як бабі, під опіку, визначено місце її проживання з бабою ОСОБА_1 . На підставі даного судового рішення вона разом онукою змогли повернутися до України. На даний час ОСОБА_9 проживає з нею в м. Рожище Волинська область, вона займається її виховання, навчанням, забезпечує усім необхідним. Відповідач своїх батьківських обов`язкув не виконує, життям дитину не цікавиться. Фактичний догляд та опіку за своєю внучкою здійснює позивач ОСОБА_1 . Свідоме та тривале нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками відносно дочки є підставою для позбавлення її батьківських прав відповідно до приписів п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України.

За вказаних обставин, позивач просить позбавити ОСОБА_4 батьківських прав щодо малолітньої дитини - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановити опіку над ОСОБА_7 та призначити її опікуном ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 29 січня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 08 квітня 2024 року прийнято відмову позивача ОСОБА_1 від позовної вимоги до ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав. Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача орган опіки та піклування Рожищенської міської ради Луцького району Волинської області про позбавлення батьківських прав закрито.

Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 22 квітня 2024 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті 29 квітня 2024 року.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримали з підстав наведених у ньому, просили його задовольнити. Надали пояснення близькі за змістом до обґрунтувань позову. Проти заочного розгляду справи не заперечують.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Дубчук Ж. В. в судовому засіданні підтримала висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав відносно її малолітньої дитини ОСОБА_7 . Щодо призначення ОСОБА_1 опікуном малолітньої дитини ОСОБА_7 поклалася на розсуд суду.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилась, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Будь-яких заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи на адресу суду не подавала.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.

Суд, заслухавши позивача, представника позивача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, доходить такого висновку.

Із копії Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу № 8 від 18 січня 2024 року судом установлено, що 24 січня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рожищенського районного управління юстиції Волинської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_10 , про що було зроблено актовий запис № 6.

Із копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого повторно 09 жовтня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рожищенського районного управління юстиції Волинської області установлено, що ОСОБА_7 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 . Батьками дитини є: ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

Встановлено також, що батько дитини ОСОБА_5 перебуває в розшуку згідно оперативно-розшукової справи «Розшук» №50/1/79-23 від 27 травня 2016 року по обвинуваченню у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 365, ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 396 КК України, відомості про що було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000019 від 15 січня 2013 року. Дана обставина підтверджується довідкою відділення поліції №1 (м. Ківерці) Луцького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області №678/50/1/01-2024 від 18 січня 2024 року.

Відповідач ОСОБА_4 зареєстрована в АДРЕСА_1 , але фактично за вказаною адресою не проживає.

Згідно довідки, виданої 23 січня 2024 року директором комунального закладу загальної середньої освіти «Рожищенський ліцей №4» Рожищенської міської ради Луцького району Волинської області Ю. Яблонським, ОСОБА_11 , класний керівник 3-Б класу Рожищенського ліцею №4, в якому навчається ОСОБА_7 , повідомляє, що в період навчання у вищевказаному закладі жодного разу маму учениці не бачила, не контактувала особисто та в дистанційному режимі. Увесь цей час навчанням дитини займається бабуся, ОСОБА_1 .

Згідно характеристики виданої директором КЗПО Рожищенського будинку дитячої творчості ОСОБА_12 - ОСОБА_7 відвідує гурток «Яскравинки англійської мови» з вересня 2023 року. Дитина має достатній рівень навчальних досягнень, завжди доглянута, акуратна. Бабуся, ОСОБА_1 , приділяє належну увагу навчанню та вихованню онуки: цікавиться успіхами дитини у вивченні англійської мови, часто приходить та забирає онуку після занять. Постійно підтримує зв`язок з керівником групи.

В судовому засіданні встановлено також, що відповідач ОСОБА_4 перебуває в Республіці Польща. З 10 березня 2023 року по 07 серпня 2023 року остання відбувала тимчасовий арешт у в`язниці №1 м. Вроцлав, Республіки Польща. У зв`язку з арештом ОСОБА_4 , малолітню ОСОБА_7 постановою районного суду у м. Вроцлав від 26 квітня 2023 року передано під опіку баби ОСОБА_1 .

Відповідно до висновку органу опіки і піклування виконавчого комітете Рожищенської міської ради враховуючи інтереси малолітньої дитини та керуючись ст. 164, 165 СК України орган опіки і піклування вважає за доцільне позбавити ОСОБА_4 батьківських прав щодо малолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням виконавчого комітету Рожищенської міської ради Луцького району Волинської області від 27 березня 2024 року № 3/15 вказаний висновок органу опіки і піклування затверджено.

У зв`язку з наведеним, діючи в інтересах дитини, позивач звернулася до суду з вказаним позовом за захистом порушеного права малолітньої дитини.

Спірні правовідносини з приводу позбавлення батьківських прав, що виникли між сторонами по справі, регулюються нормами права, які містяться в главі 13 Сімейного кодексу України (далі - СК України).

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

За ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.

Згідно з ч. 1, 6 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У ст. 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (ст. 18).

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

ЄСПЛ зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Мамчур проти України, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно з ч. 2, 3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей є підставою для позбавлення їх батьківських прав щодо дітей.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

За змістом роз`яснень, викладених у п. 15, 16, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки.

Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини.

Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01 листопада 2017 року у справі № 211/559/16-ц).

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази, суд установив, що відповідач матеріально дитину не забезпечує, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не цікавиться її навчанням, підготовкою до самостійного життя, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання.

У судовому засіданні встановлено, що відповідач свідомо ухиляється від виховання своєї дитини і свідомо нехтує своїми обов`язками, перешкод у спілкуванні з дочкою ніхто не створює, її поведінка є винною.

На думку суду, позивач довела обставини свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, а також ту обставину, що така поведінка відповідача ставить під реальну загрозу фізичний, психологічний, моральний, духовний тощо розвиток дитини.

За таких обставин зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як свідоме ухилення відповідача від виховання своєї дитини, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками і її поведінка є винною, оскільки, на думку суду, відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків не унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин.

Враховуючи вищенаведене у сукупності, суд доходить висновку про обґрунтованість позову про позбавлення батьківських прав відповідача відносно її дитини: ОСОБА_7 , оскільки судовим розглядом встановлено факт ухилення ОСОБА_4 від виконання своїх батьківських обов`язків щодо своєї дитини, і свідоме та тривале нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо дитини є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення її батьківських прав.

Також суд зазначає, що у відповідності до вимог ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, виконання своїх батьківських обов`язків, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Щодо призначення позивача опікуном відносно малолітньої дитини, суд зазначає наступне.

Статтею 243 СК України передбачено перелік дітей, над якими встановлюється опіка, піклування. Опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України.

Положенням стаття 244 СК України передбачено перелік осіб, які можуть бути опікуном, піклувальником дитини: опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. При призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини.

Частиною 3, 4 статті 60 ЦК України передбачено, що суд встановлює опіку/піклування над малолітньою/неповнолітньою особою якщо при розгляді справи буде встановлено що вона позбавлена батьківського піклування і призначає опікуна/піклувальника за поданням органу опіки та піклування.

Відповідно до ст. 55 ЦК України, опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих майнових та немайнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.

Положеннями ст. 58-59 ЦК України передбачено, що піклування встановлюється над неповнолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, цивільна дієздатність яких обмежена.

Згідно п.п. 2, 3, 4 ст. 63 ЦК України, опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю; фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою; опікун або піклувальник призначається переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника.

Пунктом 42 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 р. № 866 визначено, що опіка, піклування над дитиною встановлюється рішенням районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади за наявності документів, зазначених у пункті 40 цього Порядку, або судом. Опікуном, піклувальником призначається переважно особа, яка перебуває у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника.

Отже, призначення опікуна в даному випадку здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно вимог ЦПК України. При внесенні подання орган опіки та піклування має як найкраще врахувати інтереси особи, над якою встановлюється опіка.

Всупереч вищезазначеним вимогам закону до позовної заяви не додано доказів того, що позивач зверталась з приводу цього питання до органу опіки та піклування.

Органом опіки та піклування Рожищенської міської ради Луцького району Волиснької області надано суду лише висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно її малолітньої доньки. Подання про призначення ОСОБА_7 опікуна органом опіки та піклування до суду не подано.

Таким чином, зважаючи на те, що у суду відсутнє подання органу опіки та піклування про встановлення опіки над ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а системний аналіз вищевказаних норм вказує на те, що вирішення питань які стосуються встановлення опіки над малолітньою особою та піклування над неповнолітньою особою є дискреційними повноваженнями органу опіки та піклування, то в задоволенні позову в частині встановлення опіки (піклування) необхідно відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн та заявлено дві позовні вимоги (позбавлення батьківських прав та призначення опікуна).

Судом задоволено одну позовну вимогу (позбавлення батьківських прав), отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Керуючись ст. 10, 12, 27, 81, 141, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд

ухвалив :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача орган опіки та піклування Рожищенської міської ради Луцького району Волинської області про позбавлення батьківських прав та призначення опікуна - задовольнити частково.

Позбавити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 батьківських прав щодо малолітньої дитини: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В решті позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивачем заочне рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня проголошення заочного рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення 29 квітня 2024 року.

На виконання п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України суд зазначає повне найменування сторін та інших учасників справи.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платка податків НОМЕР_2 .

Представник позивача: адвокат Петрук Володимир Адамович, місце роботи: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платка податків НОМЕР_3 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: орган опіки і піклування Рожищенської міської ради, місцезнаходження: м. Рожище, вул. Незалежності, 60 Волинська область, .

Представник третьої особи: начальник служби у справах дітей Рожищенської міської ради Дубчук Жанна Володимирівна, робоча адреса: м. Рожище, вул. Грушевського, 12 Волинська область.

Головуючий суддя І. І. Сіліч