У Х В А Л А

Іменем України

05.03.2024 р.

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Верніка В.М.;

при секретарі - Лавріненко Ю.В.,

із участю: представника боржника Переходова М.В. ,

стягувача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жмеринці скаргу адвоката Переходова Миколи Віталійовича, який діє в інтересах ОСОБА_3 , на дії державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Романовської Олени Леонідівни,

ВСТАНОВИВ :

Адвокат Переходов М.В. в інтересах ОСОБА_3 12.12.2023 (згідно дати штемпеля поштового відправлення) звернувся до суду з цією скаргою, вказавши, що на примусовому виконанні Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження № НОМЕР_2, відкрите за судовим наказом Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області про стягнення аліментів. 24.08.2023 представник боржника звернувся до Приморського відділу ДВС з заявою про видачу розрахунку заборгованості зі сплати аліментів.25.10.2023 отримавши розрахунок, було виявлено недоліки, зокрема невраховано фактично сплачені суми аліментів та невраховані додаткові винагроди військовослужбовця. У зв`язку з цим на адресу Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було направлено заяву про здійснення перерахунку розміру заборгованості за сплати аліментів, до якої було додано банківські квитанції, які підтверджують перерахування аліментів боржником на рахунок стягувана та своєї доньки у добровільному порядку. Згодом, 13.11.2023 та 27.11.2023 дану заяву було доповнено та додано довідку про доходи боржника, яка містила відомості про нараховану додаткову винагороду військовослужбовця, яка має тимчасовий характер. Отримавши 07.12.2023 новий розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, виявлено ті ж самі недоліки, у якому не було враховано жодного платежу, який був документально підтверджений боржником.

Зазначає, що з першого розрахунку з часу ухвалення судового наказу, за яким відкрито виконавче провадження, до вересня 2023 року у боржника виникла заборгованість у розмірі 139292,39 грн (з урахуванням двох платежів: 13000 грн - у вересні 2023 року та 12403 грн - у серпні 2023 року). Однак, розрахунок містить помилки та неточності через неврахування фактично сплачених боржником аліментів у добровільному порядку, які він здійснював впродовж понад трьох років на банківські рахунки стягувача та безпосередньо своєї доньки. Виплата аліментів у добровільному порядку ОСОБА_3 підтверджується відповідними банківськими квитанціями та виписками за рахунком, які були додані до заяви про перерахунок.

Окрім того, 21 числа щомісяця, починаючи з червня 2021 року, боржник здійснював періодичний платіж зі сплати аліментів на рахунок стягувача у різних розмірах, на загальну суму 54174,13 грн. Також боржник здійснював неперіодичні платежі зі сплати аліментів безпосередньо на рахунок отримувача аліментів - своєї доньки ОСОБА_4 на загальну суму 16530 грн. Тому вважає, що в оновленому розрахунку державний виконавець мав врахувати ці платежі, які були документально підтверджені, та зменшити розмір заборгованості на 70704,13 грн. Однак, у новому розрахунку жоден з платежів, підтверджений відповідними квитанціями, не був врахований.

Зауважив, що 27.11.2023 року представником боржника було надано державному виконавцю довідку про доходи ОСОБА_3 , яка містила інформацію про нарахування щомісячного грошового забезпечення та додаткової винагороди. Зокрема, згідно відомостей про щомісячне грошове забезпечення, у період з лютого 2022 року до жовтня 2023 року боржник отримав 362586,88 грн. Згідно відомостей про додаткову винагороду, боржник отримав у період з лютого 2022 року до вересня 2023 року 550158,80 грн. Однак, при складанні розрахунку заборгованості не було взято до уваги, що додаткова винагорода має тимчасовий характер.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 №122 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року №146" встановлено, що з військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Держспецзв`язку, Держприкордонслужби, поліцейських, осіб рядового й начальницького складу органів і підрозділів внутрішніх справ, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, БЕБ, служби цивільного захисту та Державної кримінально-виконавчої служби, співробітників Служби судової охорони утримання аліментів має відбуватися з усіх видів грошового забезпечення, крім грошового забезпечення, що не має постійного характеру, та інших випадків, передбачених законом. Зміни до даного пункту, які дозволяють стягувати аліменти з додаткової винагороди, були внесені 11.11.2022. А тому вважає, що державним виконавцем були протиправно нараховано аліменти з додаткової винагороди військовослужбовця у період з лютого 2022 року до жовтня 2022 року. Розмір додаткової винагороди боржника за цей період становив 239566,06 грн. Таким чином, державним виконавцем протиправно нараховано ще 1/4 частину від 239566,06 грн, а саме 59891,52 грн з додаткової винагороди військовослужбовця. Загалом, державним виконавцем було протиправно завищено розмір заборгованості зі сплати аліментів на 130595,65 грн.

Просив суд визнати неправомірними дії державного державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Романовської О.Л. щодо врахування до розрахунку заборгованості від 01.11.2023 року додаткової винагороди військовослужбовця, у період з лютого 2022 року до жовтняь 2022 року в розмірі 239566,06 грн, 1/4 частина якої становить 59891,52 грн, та зобов`язати державного виконавця здійснити новий розрахунок заборгованості по виконавчому провадженню НОМЕР_2 з урахуванням добровільно виплачених грошових коштів у розмірі 70704,13 грн, як сплату аліментів, а також здійснити розподіл судових витрат та стягнути понесені боржником витрати на правничу допомогу в розмірі 12000 грн.

В судовому засіданні представник боржника ОСОБА_3 - адвокат Переходов М.В. підтримав скаргу у повному обсязі з викладених у ній обгрунтувань та просив суд задовольнити вимоги щодо визнання неправомірними дії державного державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Романовської О.Л. та зобов`язання останньої зробити новий розрахунок з урахуванням усіх викледених обставин у скарзі.

Стягувач ОСОБА_2 заперечила проти задоволення скарги. Вважає, що державний виконавець вірно зробила розрахунок заборгованості боржника по аліментам на утримання дитини та нічого перераховути не потрібно. Зазначила, що кошти, які перераховував ОСОБА_3 на картковий рахунок дочки є його добровільною допомогою дитині, а не сплатою аліментів. Зауважила, що має на меті отримувати аліменти на утримання дитини згідно законодавства, тому що він є батьком і це його обов`язок.

Державний виконавець Романовська О.Л. в судове засідання не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, будь-яких заяв чи клопотань до суду не подала, що втім не перешкоджає розгляду скарги.

Заслухавши доводи сторін, дослідивши матеріали скарги та оглянувши додані копії матеріалів виконавчого провадження, суд доходить наступного.

Згідно вимог ч.5 ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

У п.9 ч.3 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що також передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (ч.1 ст.74 Закону України "Про виконавче провадження").

Згідно положень ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно ст.71 Закону України "Про виконавче провадження" порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі, зокрема, надходження виконавчого документа на виконання від стягувача. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Пунктом 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5, визначено, що виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених ч.4 ст.71 Закону України "Про виконавче провадження", повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів. Спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Положеннями ч.3 ст.195 СК України передбачено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Тобто законом визначено обов`язок виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами та водночас імперативно передбачено, що в разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) виконавцем розміром заборгованості за аліментами спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Відповідно до положень ст.383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно ч.2 ст.384 ЦПК України скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Статтею 385 ЦПК України установлений десятиденний строк для подання скарги до суду з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Передбачено також поновлення судом цього строку, який пропущений з поважних причин.

Так, огляду на повідомлення представником заявника обставин отримання боржником оскаржуваного розрахунку 07.12.2023 року та неспростування цього факту державним виконавцем або стягувачем ні в який спосіб, суд вважає, що в даному конкретному випадку було дотримано строки подачі скарги стороною боржника.

В судовому засіданні установлено, що адвокат Переходов М.В. в інтересах боржника ОСОБА_3 24.08.2023 року звернувся до Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) із заявою про видачу розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у відкритому за судовим наказом Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області виконавчому провадженні НОМЕР_2 (а.с.12-13).

Відповідно до розрахунку, наданого державним виконавцем Приморського ВДВС у м.Одесі ПМУМЮ (м.Одеса) Яциною О.С., заборгованість ОСОБА_3 зі сплати аліментів станом на 23.10.2023 року визначена в сумі 139292,39 грн (а.с.14-16).

30.10.2023 року представником боржника - адвокатом Переходовим М.В. на адресу Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) направлено заяву про здійснення перерахунку розміру заборгованості за сплати аліментів, до якої було додано банківські квитанції щодо перерахування боржником грошових коштів на рахунки стягувача та своєї доньки на 29 аркушах (а.с.17-19).

13.11.2023 року та 27.11.2023 року на адресу Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) направлено доповнення та долучено довідку про доходи боржника, включно із відомостями про нараховану додаткову винагороду військовослужбовця (а.с.20-21, 23-24).

З повідомлення державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Романовської О.Л. встановлено, що у її провадженні перебуває виконавче провадження АСВП № НОМЕР_2 з примусового виконання судового наказу №130/2161/20 від 20.02.2023 року, виданого Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21.09.2020 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідно до довідки в/ч НОМЕР_1 боржник отримував заробітну плату з 26.02.2023 до 01.11.2023 року та згідно довідки ДПС України боржник отримував заробітну плату з 01.09.2020 року ФОП ОСОБА_6 та ФОП ОСОБА_7 . Станом на 01.11.2023 року заборгованість по сплаті аліментів складає 227658,82 грн. При цьому, з виконаного державним виконавцем Романовською О.Л. розрахунку вбачається, що надані стороною боржника банківські квитанції не враховані при визначенні заборгованості, за винятком трьох платежів по 3000 грн кожен за період травень-липень 2023 року. Також це повідомлення містить описку щодо дати винесення судового наказу, який у справі №130/2161/20 винесено Жмеринським міськрайоним судом від 02.11.2020 року (а.с.26-27).

Відповідно до копії виписки з банківської картки боржника ОСОБА_3 , за період з червня 2021 року до липня 2023 року включно ним здійснювались періодичні платежі 21 числа щомісяця, на загальну суму 54174,13 грн (а.с.29).

При цьому, у вказаному в скарзі розрахунку визначена сума здійснених боржником періодичних платежів на суму 54174,13 грн, до якої серед решти враховано три платежі 21.05.2023 року, 21.06.2023 року та 21.07.2023 року по 3000 грн кожен, сплату яких відповідно у травні, червні та липні 2023 року враховано державним виконавцем при здійсненні оскаржуваного розрахунку заборгованості по аліментам (а.с.27), тому твердження сторони боржника щодо неправомірного неврахування державним виконавцем також цих платежів сумарно 9000 грн (3000 грн + 3000 грн + 3000 грн) є безпідставним.

Відповідно до копій платіжних інструкцій, боржник ОСОБА_3 здійснював періодичні платежі зі сплати аліментів безпосередньо на рахунок своєї доньки ОСОБА_4 на загальну суму 14830 грн (а.с.30-56). Проте, у розрахунку скарги вказана їх сума 16530 грн із врахуванням платежу на суму 1700 грн від 09.12.2020 року, який не підтверджений в матеріалах справи, тому суд не приймає до уваги твердження заявника про даний платіж в розмірі 1700 грн.

Згідно довідки в/ч НОМЕР_1 від 20.11.2023 року №5378, боржнику ОСОБА_3 за період з 26.02.2022 року до 31.10.2023 року нараховано дохід, який складається з щомісячного грошового забезпечення в розмірі іх сумарних виплат після утримання податків і зборів 362586,88 грн та додаткової винагороди в розмірі іх сумарних виплат після утримання податків і зборів 550156,80 грн (а.с.58-59).

Обрахування оспорюваної заборгованості державним виконавцем помісячно виконано з їх розрахунку, а не з розміру загальних нарахувань цих та інших доходів, тобто у відповідності до вимог п.13 постанови Кабінету Міністрів України від 26.02.1993 року №146 та предмету оскарження не становить.

Суд визнає необгрунтованими твердження стягувача ОСОБА_2 , що сплачені боржником ОСОБА_3 окремі грошові кошти на її та її дочки банківські рахунки, що не окреслені спеціальним призначенням є добровільною допомогою останнього, оскільки будь-яких об`єктивних відомостей про існування між нею або в інтересах дитини із боржником інших правових угод чи зобов`язань, окрім обов`язку сплати аліментів на утримання дочки, не представлено стягувачем та не зазначено державним виконавцем.

Так, у постанові Верховного Суду від 10.08.2023 року в справі №206/2658/22 зроблено висновок, що незазначення таких даних у квитанціях не спростовує того, що перерахунок коштів на користь стягувача боржник здійснював саме з метою надання утримання дитини.

Аналогічні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 01.08. 2019 року в справі №642/6906/16-ц, від 18.11.2020 року в справі №648/1102/19, від 26.05.2021 року в справі №569/11466/20).

Також постанова Верховного Суду від 06.12.2023 року в справі №127/901/18 містить висновок, що незазначення у квитанціях відомостей про призначення платежу як "аліменти" не спростовує того факту, що перерахунок коштів на користь стягувача боржник здійснював саме з метою утримання дітей.

Оспорюваний розрахунок заборгованості за аліментами, складений державним виконавцем Романовської О.Л. станом на 01.11.2023 року, не враховує сплати боржником ОСОБА_3 21.06.2021 року 1314 грн, 21.07.2021 року 1314 грн, 21.08.2021 року 1501 грн, 21.09.2021 року 1501 грн, 21.10.2021 року 1501 грн, 21.11.2021 року 1501 грн, 21.12.2021 року 1501 грн, 21.01.2022 року 1501 грн, 21.02.2022 року 1501 грн, 21.03.2022 року 1501 грн, 21.04.2022 року 1501 грн, 21.05.2022 року 1501 грн, 21.06.2022 року 1501 грн, 21.07.2022 року 2001 грн, 21.08.2022 року 2001 грн, 21.09.2022 року 2001 грн, 21.10.2022 року 2001 грн, 21.11.2022 року 2001 грн та 5025,13 грн окремими платежами, 21.12.2022 року 2001 грн, 21.01.2023 року 2001 грн, 21.02.2023 року 2001 грн, 21.03.2023 року 2001 грн, 21.04.2023 року 3001 грн - отримувачу ОСОБА_2 , а також 20.10.2020 року 1500 грн, 08.11.2020 року 1700 грн, 05.12.2020 року 1700 грн, 19.12.2020 року 100 грн, 01.01.2021 року 500 грн, 01.03.2021 року 610 грн, 24.08.2021 року 500 грн, 19.12.2021 року 100 грн, 09.04.2022 року 2020 грн, 12.04.2022 року 100 грн, 13.05.2022 року 300 грн, 19.05.2022 року 100 грн, 13.09.2022 року 200 грн, 31.10.2022 року 200 грн, 22.12.2022 року 100 грн, 31.12.2022 року 500 грн, 06.02.2023 року 200 грн, 12.02.2023 року 300 грн, 06.03.2023 року 100 грн, 04.04.2023 року 4000 грн - отримувачу ОСОБА_4

Сплата боржником на користь стягувача та на безпосередньо користь дитини, на утримання якої присуджено стягнення аліментів, вказаних сум підтверджена наявними у матеріалах справи випискою з банківської картки та копіями платіжних інструкцій АТ КБ "ПриватБанк", а також їх фактичне отримання ні в який спосіб не заперечено стягувачем ОСОБА_2 .

Таким чином, з огляду на викладене, враховуючи, що представником боржника були надані копії квитанцій про здійснення цих платежів у вказаний період, перерахування яких мало регулярний характер та охоплює строк стягнення присуджених аліментів за судовим наказом Жмеринського міськрайонного суду від 02.11.2020 року в справі №130/2161/20, суд доходить висновку, що державним виконавцем неправомірно не враховано дані грошові кошти у загальній сумі 60004,13 грн, сплачених боржником у якості сплати аліментів.

Щодо твердження скаржника про неправомірне включення державним виконавцем до доходу виплаченої боржнику додаткової винагороди, суд відзначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2022 року №1263 внесено зміни до п.8 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.02.1993 №146. Згідно з чинною редакцією вказаного пункту, зокрема з військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, утримання аліментів провадиться з усіх видів грошового забезпечення, інших виплат, установлених законодавством, зокрема додаткової винагороди, яка виплачується на період воєнного стану, крім грошового забезпечення, що не має постійного характеру, та інших випадків, передбачених законом.

Відповідно до положень ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Згідно ч.2 ст.5 ЦК України акт цивільного законодавства не має зворотньої дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Наведеними правовими нормами визначається, що утримання аліментів здійснюється з усіх видів грошового забезпечення, інших виплат, установлених законодавством, зокрема додаткової винагороди, яка виплачується на період воєнного стану, крім тих виплат, що не мають постійного характеру або інших випадків, передбачених законом. Водночас постанова Кабінету Міністрів України від 11.11.2022 року №1263 поширює свою дію на правовідносини, що виникли з моменту набрання нею чинності за її оприлюдненням у офіційному друкованому виданні, тобто з 16.11.2022 року, а отже, утримання аліментів з додаткової винагороди повинно здійснюватися за період після набрання даною постановою чинності.

Відтак, враховуючи період звернення до примусового стягнення аліментів, суд визначає, що лише після набрання чинності вказаниими змінами до п.8 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.02.1993 №146, а саме з 16.11.2022 року, законом прямо визначено можливість стягнення аліментів також з додаткової винагороди, що до цього строку мала обмеження відрахувань аліментів з її розміру як додаткової виплати, що має тимчасовий характер та виплачується на період воєнного стану. Тому оспорюваний розрахунок заборгованості по аліментах є неправомірним в частині обрахування аліментів з додаткової винагороди боржника ОСОБА_3 , нарахованої йому в загальній сумі 239566,06 грн (26996,71 грн + 5719,35 грн + 29550 грн + 29550 грн + 29550 грн + 29550 грн + 29550 грн + 29550 грн + 29550 грн) за період з лютого 2022 року до жовтня 2022 року включно.

Таким чином, з урахуванням наведеного суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення скарги, а саме щодо визнання неправомірних дій державного виконавця ОСОБА_8 та зобов`язання останньої здійснити перерахунок заборгованості із сплати ОСОБА_3 аліментів на підставі судового наказу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 02.11.2020 року в справі №130/901/18, станом на 01.11.2023 року без врахування до його доходу, з якого обчислюються присуджені аліменти, отриманої ним в період з лютого 2022 року до жовтня 2022 року включно додаткової винагороди військовослужбовця в сумі 239566,06 грн, а також додатково з урахуванням сплачених ним в період з жовтня 2020 року до квітня 2023 року включно в рахунок присуджених аліментів грошових коштів в сумі 60004,13 грн.

Щодо розподілу судових витрат, суд доходить таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір .

Наявність або відсутність заперечень процесуального опонента проти відшкодування витрат на професійну правничу допомогу має значення лише для розв`язання питання про співмірність судових витрат на правову допомогу, заявлених до відшкодування. Водночас, це не впливає на обов`язок перевіряти заявлені витрати на відповідність іншим критеріям (правовий висновок у постанові Верховного Суду від 25.07.2023 в справі № 340/4492/22).

Разом із тим, заявлений до відшкодування розмір витрат на правничу допомогу, визначений в сумі 12000 грн із формулюванням "незалежно від обсягу виконаної адвокатом роботи" у п.4 додаткової угоди №1 до договору про надання правничої допомоги від 24.08.2023 №46-08/23 (а.с.63), заздалегідь не відповідає критерію розумної необхідності таких витрат, а також становить надмірний тягар для іншої сторони, що суперечить принципу сраведливості такого виду судових витрат.

Крім того, судом встановлено, що договір про надання правничої допомоги від 24.08.2023 №46-08/23 і додаткова угода до нього адвокатом Переходовим М.В. укладено фактично з ОСОБА_9 , як законним представником, що діє в інтересах свого сина ОСОБА_3 . Відомостей щодо акцептування цих правочинів самим ОСОБА_3 суду не представлено.

Згідно положень ч.1-2 ст.59 ЦПК України, якими врегульовано повноваження законних представників, права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом.

Права, свободи та інтереси неповнолітніх осіб віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, а також осіб, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть захищати у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, піклувальники чи інші особи, визначені законом.

Відповідно до вимог ст.242 ЦК України, батьки (усиновлювачі) є законними представниками малолітніх та неповнолітніх дітей. Опікун є законним представником малолітньої особи та фізичної особи, визнаної недієздатною. Законним представником у випадках, встановлених законом, може бути інша особа.

Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років (ст.6 СК України, ст.31 ЦК України); неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (ст.6 СК України, ст.32 ЦК України).

Суд може обмежити цивільну дієздатність фізичної особи, якщо вона страждає на психічний розлад, який істотно впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Цивільна дієздатність фізичної особи є обмеженою з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. Над фізичною особою, цивільна дієздатність якої обмежена, встановлюється піклування (ч.1,4 ст.37, ч.1 ст.38 ЦК України).

Враховуючи те, що боржник ОСОБА_3 є повнолітньою особою, вік якого перевищує вісімнадцять років, а також за відсутності об`єктивних відомостей щодо визнання його у встановленоиу порядку обмежено дієздатним, встановлення над ним піклування та призначення ОСОБА_10 його піклувальником, повноваження останньої від його імені у статусі саме законного представника не узгоджуться з вимогами закону.

Тому за сукупності наведеного вимогу щодо стягнення з витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 12000 грн слід залишити без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.19, 58, 124, 128, 128-1 Конституції України, ст.5 ЦК України, ст.18, 71, 74 Закону України "Про виконавче провадження", ст. 81, 137, 141, 258, 260, 447, 451 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу задоволити частково.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Романовської Олени Леонідівни щодо врахування у визначенні заборгованості із сплати ОСОБА_3 аліментів на підставі судового наказу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 02.11.2020 року в справі №130/2161/20, станом на 01.11.2023 року частини доходу боржника, а саме додаткової винагороди військовослужбовця в період з лютого 2022 року до жовтня 2022 року включно в розмірі 239566 гривень 06 копійок.

Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Романовської Олени Леонідівни щодо неврахування у визначенні заборгованості із сплати ОСОБА_3 аліментів на підставі судового наказу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 02.11.2020 року в справі №130/2161/20, станом на 01.11.2023 року оплати в сумі 60004 гривні 13 копійок.

Зобов`язати державного виконавця виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Романовську Олену Леонідівну здійснити перерахунок заборгованості із сплати ОСОБА_3 аліментів на підставі судового наказу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 02.11.2020 року в справі №130/2161/20, станом на 01.11.2023 року без врахування до його доходу, з якого обчислюються присуджені аліменти, отриманої ним в період з лютого 2022 року до жовтня 2022 року включно додаткової винагороди військовослужбовця в сумі 239566 гривень 06 копійок, а також додатково з урахуванням сплачених ним в період з жовтня 2020 року до квітня 2023 року включно в рахунок присуджених аліментів грошових коштів в сумі 60004 гривні 13 копійок.

У здійсненні розподілу судових витрат в частині стягнення з Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 12000 гривень - відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строків її оскарження, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення, Вінницькому апеляційному суду через Жмеринський міськрайонний суд Віницької області.

Повне судове рішення складено 11.03.2024 року.

Суддя Вернік В.М.