Провадження № 4-с/761/45/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2024 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Пономаренко Н.В

за участю секретаря: Чигрин К.К.

представника скаржника: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві справу за скаргою ОСОБА_2 на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Варави Романа Сергійовича, стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Фонд гарантування інвестицій» про визнання постанови неправомірною та скасування постанови, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2023 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла скарга ОСОБА_2 , на дії та рішення приватного виконавця, заінтересовані особи: суб`єкт оскарження - приватний виконавець виконавчого міста Києва Варава Романа Сергійовича, стягувач: Товариство з обмеженою відповідальність «Факторингова компанія «Фонд гарантування інвестицій», в якій скаржник просить суд:

- Визнати постанову приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Варави Романа Сергійовича про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1, незаконною.

- Скасувати постанову приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Варави Романа Сергійовича про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1.

В обґрунтування скарги зазначено, що ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 21 червня 2023 року по справі № 761/27917/14-ц замінено стягувача у виконавчому провадженні про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Надра» на його правонаступника ГОВ «Факторингова компанія «Фонд гарантування інвестицій». 30 серпня 2023 року ТОВ «Факторингова компанія «Фонд гарантування інвестицій» звернулося до приватного виконавця виконавчого округу місті Києва Варава Романа Сергійовича з заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа по справі № 761/27917/14-ц, виданого 13 серпня 2015 року. 31 серпня 2023 року постановою приватного виконавця Варава P.M. відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 з виконання виконавчого листа № 761/27917/14-ц. Одночасно з винесення постанови про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1, винесено постанови про арештів майна та коштів боржника.

Так, скаржник зазначає, що постанова про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 31 серпня 2023 року винесена з грубими порушеннями, та всупереч вимогам Закону України «Про виконавче провадження», що обґрунтовано наступним. Виконавчий лист був пред`явлений до виконання після закінчення строку для пред`явлення виконавчого документа. Оскільки, у виконавчому листі по справі № 761/27917/14-ц від 13 серпня 2015 року чітко встановлений строк пред`явлення виконавчого документа до виконання до: 26 травня 2016 року. Відтак, скаржник вважає, що приватний виконавець не мав підстав для відкриття виконавчого провадження та проведення виконавчих дій. Строк пред`явлення виконавчого листа до 26 травня 2016 року, а оскільки питання щодо поновлення строків не ставилося в ухвалі Шевченківського районного суду міста Києва від 26 червня 2023 року, тому підстав для відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 у приватного виконавця Варава P.C. не було.

Окрім того, скаржник в обґрунтування скарги зазначено, що при винесені постанови про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 31 серпня 2023 року, приватний виконавець Варава P.C. самостійно, не зрозуміло на яких підставах зробив перерахунок суми боргу, та постановив стягнути з ОСОБА_2 6 746 408, 58 грн. Зазначає, що в заочному рішенні Шевченківського районного суду міста Києва від 13 серпня 2015 року по справі № 761 /27914/14-ц, що у виконавчому листі від 13 серпня 2015 року зазначена сума стягнення: 184 429, 83 доларів СПІА, що еквівалентно у гривнях 2 190 707, 63 грн., судовий збір у розмірі 3 654, 00 грн., що в загальному розмірі становить - 2 194 361,63 грн. Тобто, судом вже встановлена фіксована сума заборгованості, і жодних перерахунків щодо збільшення суми боргу по справі № 761/27917/14-ц приватний виконавець здійснювати не міг.

У зв`язку із викладеним ОСОБА_2 просить скаргу задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києві від 30.10.2024 року вказану скаргу було прийнято до розгляду.

08.12.2023 до суду надійшли заперечення ТОВ «ФК «Фонд гарантування інвестицій» на скаргу ОСОБА_2 , в стягувач просив відмовити в задоволенні скарги у повному обсязі. В обґрунтування заперечень вказано, що ані первісним стягувачем ПАТ «КБ «НАДРА», ані новим стягувачем ТОВ «ФК «ФГІ» не було пропущено встановленого законом та виконавчим листом строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, а тому твердження Скаржника про сплив відповідного строку та про відсутність ухвали суду про їх поновлення, а тому й відсутність підстав для відкриття виконавчого провадження, є хибними. Також, у заперечення зазначено, що сскільки кредитні кошти надавались Боржнику в іноземній валюті - доларах США, то і заборгованість за рішенням суду вирішено стягнути в іноземній валюті. Таким чином розмір заборгованості, що підлягає стягненню, становить 184 429,83 доларів США Згідно даних Національного банку України офіційний курс долара США на момент відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1, а саме 31 серпня 2023 року, становить 36,56грн., а тому загальна сума до стягнення за виконавчим листом становить 6 746 408,58 грн. враховуючи суму стягнутого судового збору.

Представник заявника в судовому засіданні скаргу підтримала у повному обсязі та просила її задовольнити.

Заінтересована особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Фонд гарантування інвестицій» явку свого представника в судове засідання не забезпечили, до суду надійшло клопотання про проведення судового засідання за відсутністю стягувача та відмовити в задоволення скарги у повному обсязі.

Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Варава Роман Сергійович в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Вислухавши пояснення представника скаржника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Учасниками справи не заперечувалось, що рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 13.03.2015 р. у справі №761/27917/14-ц стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором № 245/П/05/2008-840 від 18.07.2008 року у сумі 184429,83 дол. США, еквівалентно 2190707,63 грн., судовий збір в сумі 3654,00 грн., а всього 2194361,63 грн.

Виконавчий лист щодо примусового виконання вказаного рішення суду перебуває на виконанні в Шевченківському відділі державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (виконавче провадження НОМЕР_2), що підтверджується витягом з АСВП.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основною конституційною засадою судочинства, зокрема, є обов`язковість судового рішення (п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України), що є однією із важливих складових принципу правової визначеності, а також права на справедливий суд, закріпленого у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з п.1 ч. 1 ст. 3 Закону відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України;

Так, відповідно до п. 1 ч.1 ст. 26 Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 21 червня 2023 року замінено стягувача у виконавчому провадженні, відкритому у зв`язку з виконанням рішення суду у цивільній справі 761/27917/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, а саме: з ПАТ КБ «Надра на його правонаступника ТОВ «ФК «ФГІ».

Вказаною ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 21 червня 2023 року встановлено, що 07.05.2020 р. між ПАТ КБ «Надра та ТОВ «ФК «ФГІ» укладено договір про відступлення прав вимоги №GL3N21706_ПВ216, за яким право вимоги щодо ОСОБА_2 за кредитним договором перейшло до ТОВ «ФК «ФГІ».

Вказані обставини відповідно до вимоги ст. 82 ЦПК України встановленню не підлягають.

У зв`язку із заміною боржника або стягувача відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, з огляду на що припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним боржником або стягувачем проводиться відповідно до положень Закону України "Про виконавче провадження" та норм ЦПК України за заявою заінтересованої особи зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього боржника або стягувача всі права та обов`язки у зобов`язанні, у тому числі, й право бути стороною виконавчого провадження.

Стадія виконавчого провадження як завершальна стадія судового процесу починається після видачі виконавчого документа стягувачу та закінчується фактичним виконанням судового рішення або зі спливом строку пред`явлення документа до виконання, оскільки у разі пропуску такого строку виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби/приватним виконавцем без прийняття до виконання. Отже, за межами цього процесуального строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження спливає одночасно зі строком пред`явлення виконавчого документа до виконання (постанови Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/10031/13 та від 11 березня 2021 року у справі № 910/2954/17).

Так, з матеріалів справи вбачається, що з 21 вересня 2015 року виконавчий лист по вказаній справі перебував на примусовому виконанні у Шевченківському відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - ВП № НОМЕР_2.

Постановою державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коваленко Євгенієм Івановичем від 28 серпня 2023 року на виконання ухвали суду від 21.06.2023 у справі №761/27917/14-ц замінено стягувана у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 на ТОВ «ФК «ФГІ».

29 серпня 2023 року державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коваленко Євгенієм Івановичем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувану на підставі п. 1. ч. 1 ст. 37 Закону України «Пре виконавче провадження» у зв`язку зі зверненням стягувана із заявою про повернення в виконавчого документа, у виконавчому листі вказано, що перерахування коштів на користь стягувача в межах ВП НОМЕР_2 не відбувалось.

Надалі, ТОВ «ФК «ФГІ» звернулося до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Варави Романа Сергійовича із заявою про прийняття виконавчого листа до виконання, постановою від 31 серпня 2023 року якого було відкрито виконавче провадження за НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа №761/27917/14-ц виданого 13.08.2015 Шевченківським районним судом міста Києва.

Суд критично оцінює доводи скаржника у скарзі незаконності винесення постанови про відкриття виконавчого провадження у зв`язку із закінченням строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з огляду на наступне.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин (надалі - Закон №606-XIV), виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 даного Закону № 606-XIV строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для: виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

Так, з тексту виконавчого листа № 761/27917/14-ц, виданого 13 серпня 2015 року Шевченківським районним судом м. Києва, вбачається, що рішення набрало законної сили 26 травня 2015 року, строк пред`явлення виконавчого листа до виконання 26 травня 2016 року.

Згідно даних АСВП виконавче провадження з примусового виконання вищезазначеного виконавчого листа було відкрито 21 вересня 2015 року, тобто первісний стягував ПАТ «КБ «НАДРА» звернувся до державної виконавчої служби до закінчення встановленого Законом № 606-XIV строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Разом з тим, приписами ст. 23 Закону № 606-XIV було передбачено випадки переривання строку давності пред`явлення виконавчого документа до виконання, а саме п. 1 ч. 1 цієї статті встановлено, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються пред`явленням виконавчого документа до виконання.

Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується (ч. 2 ст. 23 Закону № 606-XIV).

Таким чином, від моменту пред`явлення первісним стягувачем ПАТ «КБ «НАДРА» виконавчого листа до виконання (21 вересня 2015 року) до моменту звернення нового стягувача ТОВ «ФК «ФГІ» із заявою про повернення виконавчого документа (29.08.2023 року), строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перервалися пред`явленням: ПАТ «КБ НАДРА» виконавчого документа до виконання, при цьому після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, у зв`язку із повернення виконавчого документа стягувачу та завершення виконавчого провадження № НОМЕР_2, перебіг строку поновився, а час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується у відповідності до приписів ч. 2 ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV.

Отже, станом на дату звернення ТОВ «ФК «ФГІ» до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Варави Романа Сергійовича із заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа, строк пред`явлення якого поновився з 29 серпня 2023 року, а тому оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 31 серпня 2023 винесена приватним виконавцем з дотриманням вимог законодавства, а виконавчі лист було пред`явлено в межах строку встановленого Законом України «Про виконавче провадження».

При цьому варто зазначити, що під час відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 діяли норми Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року її в 1404-VIII (надалі - Закон № 1404-VIII), в редакції чинній на момент виникнення нових правовідносин з пред`явлення ТОВ «ФК «ФГІ» виконавчого документа до виконання приватному виконавцю виконавчого округу м. Києва Вараві Роману Сергійовичу, а тому останній правомірно керувався чинним на день відкриття виконавчого провадження Законом № 1404-VIII.

Відповідно ані первісним стягувачем ПАТ «КБ «НАДРА», ані новим стягувачем ТОВ «ФК «ФГІ» не було пропущено встановленого законом та виконавчим листом строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

В обґрунтування заяви вказано, що при винесені постанови про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 31 серпня 2023 року, приватний виконавець Варава P.C. самостійно, не зрозуміло на яких підставах зробив перерахунок суми боргу, та постановив стягнути з ОСОБА_2 6 746 408, 58 грн.

У частині першій статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України.

У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому, як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18).

Як уже зазначалось судом, що рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 13.03.2015 р. у справі №761/27917/14-ц стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором № 245/П/05/2008-840 від 18.07.2008 року у сумі 184429,83 дол. США, еквівалентно 2190707,63 грн., судовий збір в сумі 3654,00 грн., а всього 2194361,63 грн.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Варави Романа Сергійовича від 31 серпня 2023 року було відкрито виконавче провадження за НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа №761/27917/14-ц виданого 13.08.2015 Шевченківським районним судом міста Києва та визначено суму до стягання за виконавчим документом становить 6 742 754,58 грн. (184 429,83 доларів США х 36,56 (офіційний курс долара США на момент відкриття виконавчого провадження) + 3654,00 грн. дорівнює 6 746 408,58 грн.

Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то Велика Палата Верховного Суду зазначає, що нею висловлена правова позиція з цього приводу, яку викладено у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18). Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який може бути виконаний примусово. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні (постанова ВП ВС від 23 жовтня 2019 року в справі 723/304/16-ц).

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц, № 464/3790/16-ц та № 373/2054/16-ц вказала на те, що у разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом Національного банку України не вважається належним виконанням.

У Постанові від 08 грудня 2021 року у справі № 1622/13706/2012 Перша судова палата Касаційного цивільного суду визнала доводи заявника про сплату боргу по кредиту у розмірі гривневого еквіваленту необґрунтованими, оскільки, зважаючи на те, що судом ухвалено рішення про стягнення боргу в іноземній валюті, стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом Національного банку України не вважається належним виконанням.

У постанові Верховного Суду від 22 вересня 2023 року у справі № 2-1540/12 зроблено висновок, що належним виконанням рішення суду є стягнення суми в іноземній валюті за курсом валюти на дату платежу, а у випадку виконання рішення частинами - за курсом валюти на дату кожного з платежів.

У даній справі, яка розглядається судом, приватний виконавець виходив з еквіваленту стягнутої заборгованості в іноземній валюті станом на день винесення ним відповідних рішень, що не є зміною розміру визначеної рішення суду заборгованості, як помилково вважає заявник.

Таким чином, доводи заявника про необхідність зазначення суми заборгованості відповідно до резолютивної частини рішення суду та здійснення виконавцем подальших дій і нарахувань у національній валюті України за офіційним курсом НБУ на день ухвалення рішення, не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства.

Відповідно до ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на вище викладене, до скарги не було додано жодних належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів в розумінні ст. ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України, які підтверджують обставини викладені у сказі.

Тому твердження заявника не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.

У відповідності до вимог ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Також, як зазначено в ч. 3 ст. 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Таким чином, з огляду на встановленні в судовому засіданні обставини, суд прийшов до висновку, що за скаргою ОСОБА_2 на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Варави Романа Сергійовича, стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Фонд гарантування інвестицій» про визнання постанови неправомірною та скасування постанови, є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 4, 12, 13, 76-82, 131, 259-261, 268, 352-355, 447-451 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд

у х в а л и в :

в задоволенні скарги ОСОБА_2 на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Варави Романа Сергійовича, стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Фонд гарантування інвестицій» про визнання постанови неправомірною та скасування постанови - відмовити.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст.261 ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя :