Номер провадження: 22-ц/813/4567/24
Справа № 492/800/23
Головуючий у першій інстанції Гусєва Н.Д.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

з участю секретаря Волкової Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Світличного Олега Сергійовича, представника ОСОБА_1 на рішення Арцизького районного суду Одеської області від 26 січня 2024 року, постановленого під головуванням судді Гусєвої Н.Д., повний текст судового рішення складений 30 січня 2023 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання незаконним наказу та стягнення заробітної плати, -

в с т а н о в и в:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі АТ «Українська залізниця») про визнання незаконним наказу та стягнення заробітної плати, в якому просив:

- визнати незаконним та скасувати наказ та додаток до нього АТ «Українськазалізниця» від 04 травня 2022 року №483/ос в частині, що стосується ОСОБА_1 ;

- стягнути з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 належну суму заробітної плати та інших виплат за період дії наказу та додатку до нього АТ «Українська залізниця» від 04 травня 2022 року №483/ос по дату поновлення дії трудового договору, а саме з 04 травня 2022 року по 10 січня 2023 року;

- вирішити питання про судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 10 листопада 2021 року між ОСОБА_1 та АТ «Українська залізниця» укладено трудовий договір № 682-2021 на строк до 11 листопада 2024 року, відповідно до якого позивач працював на посаді «аудитора внутрішнього» у Департаменті внутрішнього аудиту таконтролю. Наказом АТ

«Укрзалізниця» №483/ос від 04 травня 2022 року, у зв`язку з неможливістю надання та виконання роботи внаслідок критичного зменшення обсягів господарської діяльності, щосталася у зв`язку з втратою через військову агресію російської федерації проти України можливості повноцінно організовувати процеси діяльності товариства, та запровадження відповідно до Указу Президента України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» та іншими нормами законодавчих актів припинено простій, введений наказом № Ц-42/6 від 24 лютого 2022 року працівниками Департаменту внутрішнього аудиту та контролю з дати, зазначеної у додатку до цього наказу; призупинено дію трудових відносин з працівниками Департаменту внутрішнього аудиту та контролю з дати, зазначеної у додатку до цього наказу, до припинення або скасування воєнного стану в Україні; призупинення дії трудових договорів не тягне за собою припинення трудових відносин, відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення трудового договору у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України у порядку та строки, передбачені чинним законодавством.

Згідно витягу з додатку до наказу АТ «Укрзалізниця» № 483/ос від 04 травня 2022 року позивачу призупинено трудовий договір з 06 травня 2023 року.

Позивач вважає призупинення трудового договору незаконним, оскільки абсолютної неможливості надання відповідачем роботи позивачу не вбачалось, відповідачем не було запропоновано переведення позивача на іншу роботу зі збереженням середньої заробітної плати, хоча позивач звертався до відповідача з повідомленням про готовність працювати та поновлення дії трудового договору, однак йому було відмовлено.

10 січня 2023 року з позивачем було поновлено трудовий договір, але позивачу не заплатили грошові кошти незаконного призупинення трудового договору з 06 травня 2022 року по 10 січня 2023 року.

Відповідач надав до суду клопотання про пропуск позивачем строку звернення до суду.

Рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 26 січня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду адвокат Світличний О.С., представник ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення суду ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції неповно з`ясував всі обставини справи та дійшов помилкового висновку, що АТ «Українська залізниця» належним чином довела той факт, що на їх підприємстві дійсно склалися обставини, коли роботодавець не мав практичної можливості надати роботу позивачу та забезпечити йому безпечні умови праці, оскільки доказів неможливості надання відповідачем роботи позивачу матеріали справи не містять.

Також апелянт зазначив, що відповідачем не було запропоновано переведення позивача на іншу роботу із збереженням середньої заробітної плати.

У відзиві на апеляційну скаргу, адвокат Килівник Р.С., представник АТ «Українська залізниця» просить відмовити в задоволені апеляційної скарги, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на необґрунтованість та безпідставність доводів апеляційної скарги.

Вважає, що суд першої інстанції в повній мірі дослідив всі обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволені позову, оскільки позивачем пропущений строк звернення до суду, відповідно до ст. 233 КЗпП України, та відсутністю підстав для його поновлення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення адвоката Світличного О.С., представника ОСОБА_1 , адвоката Килівник Р.С., представника АТ «Українська залізниця», перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду скасуванню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

У відповідності до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам не відповідає в повній мірі, за таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того що позивач звернувся до суду з позовом про захист порушеного права з пропуском строку визначеного ст. 233 КЗпП України, заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду не надав, поважності причин пропуску вказаного строку не навів. Крім того, відповідач скористався своїм правом призупинити дію трудового договору фактично із усіма працівниками Департаменту внутрішнього аудиту та контролю, які перебували у трудових відносинах із ним, у зв`язку із неможливістю забезпечити працівників роботою. Список таких працівників було наведено у додатку до № ЦЦУП-11/208 від 18 серпня 2022 року, серед яких був і ОСОБА_1 . Позивачем не надано суду доказів щодо наявності у відповідача, на момент видачі наказу № 483/ос від 04 травня 2022 року про призупинення дії трудових договорів, можливості надання роботи та можливості позивачем виконувати вказану роботу в умовах, що мали місце на підприємстві.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, з огляду на таке.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що наказом (розпорядження) № 2862/ос від 10 листопада 2021 року про переведення на іншу роботу ОСОБА_1 переведено на посаду аудитора внутрішнього Департаменту внутрішнього аудиту та контролю (а.с. 104, т.1). Між АТ «Укрзалізниця» та ОСОБА_1 10 листопада 2021 року був укладений трудовий договір, відповідно до якого ОСОБА_1 прийнято на посаду аудитора внутрішнього Департаменту внутрішнього аудиту та контролю АТ «Укрзалізниця» на строк з 12 листопада 2021 року до 11 листопада 2024 року (а.с. 17-32, т.1).

Згідно листа АТ «Укрзалізниця» від 07 листопада 2022 року Плани внутрішніх аудитів на 2022 рік наглядовою радою не затверджувались (а.с. 130, т.1).

Як вбачається з витягу із наказу № Ц-42/6-В від 24 лютого 2022 року «Про запровадження режиму простою», додатку 1 до наказу № Ц-42/6-В від 24 лютого 2022 року встановлено режим простою з 24 лютого 2022 року до відміни для працівників управління АТ «Укрзалізниця» аудитору внутрішньому ОСОБА_1 (а.с. 144-145, т.1).

Актом простою від 24 лютого 2022 року засвідчено зупинення роботи структурних підрозділів апарату управління АТ «Укрзалізниця», які не виконують критично важливі задачі з 24 лютого 2022 року (а.с. 146, т.1).

Витягами з наказів № Ц-42/12-В від 24 березня 2022 року, № Ц-42/38 від 24 липня 2022 року внесені зміни до вищезазначеного наказу в частині режиму простою ОСОБА_1 з 24 лютого 2022 року - 28 лютого 2022 року, 01 березня 2022 року - 31 березня 2022 року, 01 квітня 2022 року - 30 квітня 2022 року, 01 травня 2022 року - 05 травня 2022 року (а.с. 147-148, 149-150, т.1).

Згідно листа АТ «Укрзалізниця» від 22 серпня 2022 року станом на 18 серпня 2022 року внаслідок збройної агресії російської федерації кількість зруйнованого та пошкодженого майна товариства становить 4770 одиниць, залишковою вартістю 5 145 648,00 грн. (а.с. 134-135, т.1).

Відповідно до консолідованих фінансово-економічних показників по АТ «Укрзалізниця» за І квартал 2022 року збитки склали 2 034 230,00 грн. (а.с. 137, т.1).

Відповідно до листа Департаменту внутрішнього аудиту та контролю № ЦВА-18/136 від 27 квітня 2022 року у зв`язку з неможливістю надання роботи працівникам Департаменту внутрішнього аудиту та контролю внаслідок критичного зменшення обсягів робіт через військову агресію російської федерації проти України, незатвердженням наглядовою радою АТ «Укрзалізниця» плану внутрішніх аудитів на 2022 рік та запровадженням воєнного стану надано перелік працівників Департаменту внутрішнього аудиту та контролю з якими пропонується призупинити дію трудового договору на період військового стану з 01 травня 2022 року, в тому числі, з позивачем ОСОБА_1 (а.с. 151, 152-154, т.1).

У зв`язку з неможливістю надання та виконання роботи внаслідок критичного зменшення обсягів господарської діяльності, що сталася у зв`язку з втратою через військову агресію російської федерації проти України можливості повноцінно організовувати процеси діяльності товариства та запровадження воєнного стану припинено простій, введений наказом № Ц-42/6 від 24 лютого 2022 року (зі змінами) працівникам Департаменту внутрішнього аудиту та контролю з дати зазначеної у додатку 1 до цього наказу, призупинено дію трудових договорів з працівниками Департаменту внутрішнього аудиту та контролю з дати зазначеної у додатку 1 до цього наказу, зокрема, з аудитором внутрішнім ОСОБА_1 з 06 травня 2022 року, до припинення або скасування воєнного стану в Україні, призупинення дії трудових договорів не тягне за собою припинення трудових відносин, що підтверджується витягом з наказом № 483/ос від 04 травня 2022 року (а.с. 155-156, т.1). Через активні бойові дії ознайомлення з наказами про призупинення дії трудових договорів здійснювалося усіма доступними на той час способами оповіщення, альтернативними способами з використанням особистих засобів електронних комунікацій, в тому числі шляхом здійснення телефонних дзвінків (а.с. 96, т.1), про що також було повідомлено представника позивача (а.с. 37, т.1).

З 10 січня 2023 року відновлено дію трудового договору працівником Департаменту внутрішнього аудиту та контролю ОСОБА_1 , що підтверджується витягом із наказу № 2474/ос від 30 грудня 2022 року (а.с. 105, т.1).

ОСОБА_1 переведено на іншу роботу до Департаменту внутрішнього аудиту та контролю Відділ аудиту напрямку «Виробництво та сервіс» на посаду аудитор внутрішній (а.с. 106, т.1).

Листом АТ «Укрзалізниця» позивача повідомлено, що призупинення дії трудових договорів відбулось зі всіма, без виключення, працівниками Департаменту внутрішнього аудиту та контролю, що підтверджує абсолютну неможливість товариства забезпечити усіх без виключення працівників зазначеного департаменту (а.с. 34-35, т.1).

З метою скасування дії наказу № 483/ос від 04 травня 2022 року про призупинення дії трудового договору, поновлення дії трудового договору та нарахування заробітної плати за час вимушеного прогулу, позивач звернувся до відповідача з зверненням-скаргою та заявою від 25 липня 2022 року (а.с. 97, 98, т.1).

Листом № ЦЦУП-11/208 від 18 серпня 2022 року позивачу була надана відповідь, відповідно до якої АТ «Укрзалізниця» абсолютно позбавлено можливості надати працівникам Департаменту внутрішнього аудиту та контролю відповідну роботу, а працівники вказаного департаменту позбавлені можливості виконувати роботу (а.с. 99-100, т.1).

Стаття 43 Конституції України гарантує право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, в Україні введено воєнний стан, який діє на теперішній час.

Згідно з пунктом 3 цього Указу, у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України.

15 березня 2022 року прийнято Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», який набрав чинності 24 березня 2022 року. Вказаний Закон визначає особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Частинами другою та третьою статті 1 Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» встановлено, що на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України.

У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 13 Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором у зв`язку із збройною агресією проти України, що виключає можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором.

Призупинення дії трудового договору може здійснюватися за ініціативи однієї із сторін на строк не більше ніж період дії воєнного стану. У разі прийняття рішення про скасування призупинення дії трудового договору до припинення або скасування воєнного стану роботодавець повинен за 10 календарних днів до відновлення дії трудового договору повідомити працівника про необхідність стати до роботи.

Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин.

Призупинення дії трудового договору не може бути прихованим покаранням і не застосовується до керівників та заступників керівників державних органів, а також посадових осіб місцевого самоврядування, які обіймають виборні посади.

Наведена спеціальна норма права надає роботодавцю право тимчасово призупинити дію трудового договору з працівником у разі неможливості у зв`язку з військовою агресією проти України забезпечити працівника роботою.

Водночас таке право не є абсолютним. Для застосування цієї норми права роботодавець має перебувати в таких обставинах, коли він не може надати працівнику роботу, а працівник не може виконати роботу. Зокрема, у випадку, якщо необхідні для виконання роботи працівником виробничі, організаційні, технічні можливості, засоби виробництва пошкоджені чи знищені в результаті бойових дій або їх функціювання з об`єктивних і незалежних від роботодавця причин є неможливим, а переведення працівника на іншу роботу або залучення його до роботи за дистанційною формою організації праці неможливо.

За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`активному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не врахував вищевказані норми матеріального права, неповно встановив фактичні обставини справи, не надав належну оцінку поданим сторонами доказам, і дійшов помилкового висновку про те, що роботодавець не мав практичної можливості надати роботу та забезпечити працівникам безпечні умови праці, та вважав, що відсутні підстави для визнання протиправним і скасування наказу про призупинення дії трудових договорів, зокрема в частині, який стосується позивача.

Суд першої інстанції не взяв до уваги, що підстави для призупинення дії трудового договору були відсутні, оскільки на момент прийняття оспорюваного наказу АТ «Українська залізниця», здійснювало свою господарську діяльність в умовах воєнного стану, мало об`єктивну можливість забезпечити працівникам, зокрема позивачу, належні умови праці, виконувати інші умови трудового договору.

Отже, роботодавець не довів, що у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України він був позбавлений можливості надати позивачу роботу за укладеним із ним трудовим договором, а останній не мав можливості виконувати свої трудові обов`язки.

Подібні висновки висловлено у постанові Верховного Суду від 05 червня 2024 року у справа № 758/10320/22 (провадження № 61-15636св23), від 25 вересня 2024 року у справі № 761/16359/22 (провадження № 61-9654св24).

Таким чином, суд першої інстанції безпідставно вважав, що призупинення дії трудового договору з позивачем є законним.

Судом встановлено, що АТ «Українська залізниця» не зупиняло свою роботу, враховуючи мету та характер діяльності товариства.

Оцінивши в сукупності надані сторонами докази, оцінивши доводи позивача на обґрунтування позову, доводи відповідача щодо заперечення проти позову, враховуючи специфіку діяльності відповідача, а також функціональні обов`язки позивача, апеляційний суд вважає, що відповідачем не доведено законність та обґрунтованість наказу АТ «Укрзалізниця» від 04 травня 2022 року №483/ос в частині, що стосується ОСОБА_1 про призупинення дії трудового договору. Зокрема не доведено, що на час видання оспорюваного наказу існували обставини, які виключали можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором (посадовою інструкцією). Тобто, що існувала абсолютна неможливість роботодавця надати роботу, а працівника - виконувати її.

Отже, відповідачем не було надано доказів на підтвердження існування, передбачених статтею 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» підстав для тимчасового призупинення дії трудового договору, а саме неможливість надати позивачу роботу в товаристві.

Згідно пункту 1.1. Положення про Департамент внутрішнього аудиту та контролю, затвердженого рішенням наглядової ради АТ «Укрзалізниця» від 7-9 жовтня 2020 року, Департамент внутрішнього аудиту та контролю є структурним підрозділом «акціонерного товариства «Українська залізниця» та підпорядковується наглядовій раді (комітету з аудиту) Товариства. Департамент виконує функції підрозділу/служби внутрішнього аудиту Товариства (п.1.2 Положення про Департамент). Ціллю Департаменту є надання незалежних, об`єктивних аудиторських послуг, спрямованих на збільшення вартості Товариства та вдосконалення його діяльності і процесів.

Отже, Департамент внутрішнього аудиту та контролю надає аудиторські послуги згідно затверджених наглядовою радою (комітетом з аудиту) планів внутрішніх аудитів.

Колегія суддів зауважує, що під час розгляду справи не знайшов свого підтвердження той факт, що відповідач позбавлений можливості надати роботу позивачу, зокрема і в тому числі хоча б частково, дистанційно або застосувати інший механізм встановлення скороченої тривалості робочого часу, дня, тижня чи продовження застосування простою, переведення на іншу роботу, яку здатен виконувати позивач відповідної до своєї кваліфікації та досвіду роботи.

Зокрема, про абсолютну неможливість надання роботодавцем роботи в контексті призупинення трудового договору можуть свідчити випадки неможливості забезпечувати працівників умовами праці, внаслідок того, що необхідні для виконання роботи працівником виробничі, організаційні, технічні можливості, засоби виробництва знищені в результаті бойових дій або їх функціювання з об`єктивних і незалежних від роботодавця причин є неможливим, а переведення працівника на іншу роботу або залучення його до роботи за дистанційною формою організації праці неможливо.

Лише наявність правової норми, яка передбачає право сторін призупинити дію трудового договору не є достатньою. Для сторін мають наступити відповідні наслідки за наявності обставин, що передбачає така норма права. Тому за умови, що працівник бажає та може виконувати роботу, а роботодавець може надати роботу, відсутні підстави для призупинення дії трудового договору.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах: від 01 червня 2023 року у справі № 149/1089/22 (провадження № 61-292св23), від 14 вересня 2023 року у справі № 754/5488/22 (провадження № 61-6588св23), від 18 жовтня 2023 року у справі № 303/7508/22 (провадження № 61-10153св23).

За встановлених обставин, суд робить висновок, що наказ АТ «Укрзалізниця» від 04 травня 2022 року №483/ос в частині, що стосується ОСОБА_1 , не відповідає положенням статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15 березня 2022 року «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», є незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідно до положень статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Аналіз положень КЗпП України дозволяє окреслити випадки, в яких може мати місце вимушений прогул, а саме у разі: незаконного звільнення працівника; незаконного переведення працівника на іншу роботу; затримки видачі трудової книжки з вини власника чи уповноваженого ним органу; затримки виконання рішення про поновлення на роботі; необґрунтованої відмови в прийнятті на роботу; несвоєчасного укладення трудового договору; унаслідок неправильного формулювання причин звільнення у трудовій книжці, що перешкоджало подальшому працевлаштуванню працівника.

Вказані висновки свідчать про те, що вимушеності прогулу надають протиправні дії чи бездіяльність роботодавця, унаслідок яких працівник позбавляється права виконувати трудові обов`язки й отримувати за це заробітну плату. Тобто працівник не може вийти на роботу та реалізовувати належне йому право на працю й оплату праці через винні дії (бездіяльність) роботодавця.

Отже, у трудовому праві превалює підхід, за яким вимушений прогул визначають як час, протягом якого працівник з вини роботодавця був позбавлений можливості працювати, тобто виконувати трудові функції, обумовлені трудовим договором.

Таким чином, виплата середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу законодавцем пов`язується з певним діянням роботодавця, наслідком яких стала неможливість працівника належним чином реалізовувати своє право на працю.

Відповідно до пункту 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Середньоденна заробітна плата позивача, виходячи із розміру його заробітної плати за два фактично відпрацьовані місяці, що передували призупиненню трудового договору, становить 1 783 грн. 36 коп., виходячи з наступного розрахунку: 34405,13 грн. + 25170,00 грн. = 59575,13 грн.; 59575,13 грн./36 (відпрацьовані дні) = 1654,86 грн. за один робочий день.

Позивач повинен був відпрацювати 176 днів:

-18 робочих днів у травні місяці 2022 року;

-20 робочих днів у червні місяці 2022 року;

-21 робочий день у липні місяці 2022 року;

-23 робочі дні у серпні місяці 2022 року;

-22 робочі дні у вересні місяці 2022 року;

-21 робочий день у жовтні місяці 2022 року;

-22 робочі дні у листопаді місяці 2022 року;

-22 робочі дні у грудні місяці 2022 року;

-7 робочих днів у січні місяці 2023 року;

Тобто, позивач недоотримав від відповідача заробітну плату за невідпрацьованих 176 робочих днів.

Відтак, належним розрахунком середнього заробітку за час вимушеного прогулу є 176 робочих днів (за період з 04 травня 2022 року по 10 січня 2023 року) х 1654,86 грн. (середньоденний заробіток) = 291255,36 грн.

За установлених обставин, з відповідача на користь ОСОБА_1 слід стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 291255,36 грн.

Щодо строків звернення до суду, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 233 КЗпП України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення.

Відповідно до статті 234 КЗпП України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Водночас положення КЗпП України не містять вичерпного переліку причин, які можна вважати поважними при пропуску строку звернення до суду, вони враховуються у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Тобто, поважність причин означає, що працівник не ставився безвідповідально до питання про захист своїх прав, але його зверненню за захистом перешкоджали об`єктивні причини.

Встановлені статтею 233 КЗпП України строки звернення до суду з відповідним позовом у трудових спорах застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у своєму рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19» визначено, що з 12 березня 2020 року на всій території України встановлено карантин.

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 02 квітня 2020 року, КЗпП України доповнено главою ХІХ «Прикінцеві положення», у якій зазначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Надалі постановами Кабінету Міністрів України цей карантин на території України продовжувався та був відмінений із 30 червня 2023 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати КЦС у постанові від 11 грудня 2023 року у справі № 947/8885/21 дійшов висновку, що запровадження на всій території України карантину законодавець визначив безумовною правовою підставою для продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП України, на строк дії такого карантину.

Судом встановлено, що наказом відповідача №483/ос від 04 травня 2022 року, призупинило дію трудового договору із ОСОБА_1 із 04 травня 2022 року до припинення або скасування воєнного стану в Україні.

Отже, на час призупинення трудового договору із ОСОБА_1 в Україні діяв встановлений Кабінетом Міністрів України карантин з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), а строки, визначені статтею 233 КЗпП України, були продовжені на строк дії такого карантину.

18 липня 2023 року останній звернувся до суду з метою скасування вказаного наказу, тобто в межах тримісячного строку після зупинення строків, визначених статтею 233 цього Кодексу (а.с. 45, т.1).

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_1 не був пропущений строк для звернення до суду із даним позовом.

Таким чином, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, призвело до ухвалення у справі незаконного рішення, а тому останнє підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про задоволення позову з вищевказаних підстав (п.3, п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України).

Частиною 13 статті 141 ЦПК України визначено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового забору за вимогу про стягнення заробітної плати.

За таких обставин, з АТ «Укрзалізниця» на користь держави підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи у суді першої та апеляційної інстанції у розмірі 9 965 грн. 37 коп.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Світличного Олега Сергійовича, представника ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Арцизького районного суду Одеської області від 26 січня 2024 року скасувати.

Прийняти постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання незаконним наказу та стягнення заробітної плати задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати наказ та додаток до нього акціонерного товариства «Українська залізниця» () від 04 травня 2022 року №483/ос в частині, що стосується ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Стягнути з акціонерного товариства «Українська залізниця» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) належну суму заробітної плати та інших виплат за період дії наказу та додатку до нього акціонерного товариства «Українська залізниця» () від 04 травня 2022 року №483/ос по 19.05.2023 року (дата звільнення) у розмірі 291 255 гривень 36 копійок, з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків і зборів.

Стягнути з акціонерного товариства «Українська залізниця» () на користь держави судові витрати у розмірі 9 965 гривень 37 копійок.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 16 грудня 2024 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.М. Вадовська

______________________________________ Є.С. Сєвєрова