ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4415/24 Справа № 206/2984/23 Суддя у 1-й інстанції - Румянцев О. П. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Лопатіної М.Ю.,

при секретарі - Шавкун Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект"

на рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 08 лютого 2024 року

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення суми 3% річних та інфляційних втрат, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2023 року ТОВ Кей-Колект звернулось до суду із вищевказаним позовом посилаючись на те, що рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2013 року у справі 436/6390/12 стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ Кей-Колект заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 17 листопада 2006 року у розмірі 1228480,28 грн., яка складається із заборгованості за простроченим кредитом 121228,00 дол. США (968672,33 грн.), заборгованості по простроченим процентам за користування кредитом 27017,64 дол. США (215884,45 грн.), пені за несвоєчасне погашення заборгованості 1529,55дол. США (12221,91 грн.), пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам 3967,40 дол. США (31701,59 грн.).

Оскільки відповідачі своєчасно не виконали рішення суду, вважали, що вони повинні сплатити в порядку ст. 625 ЦК України 3 % річних та інфляційні втрати за період з 12 березня 2017 року по 23 лютого 2022 року.

Рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 08 лютого 2024 року позов ТОВ Кей -Колект задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ Кей-Колект 3% річних у розмірі 60935,43 грн. та інфляційні втрати у розмірі 203145,54 грн., що разом становить 264080,97 грн.

Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ "Кей-Колект" судові витрати у справі у розмірі 3961,21 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано наявністю підстав для часткового задоволення позову, оскільки відповідачі не виконали прийняті на себе зобов`язання відповідно до умов кредитного договору, а позивач має право на стягнення грошових коштів, передбачених ст. 625 ЦК України, лише за останні три роки, що передували зверненню до суду з позовом.

Не погодившись з таким рішенням суду, ТОВ Кей-Колект звернулось з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та норм процесуального права, просили скасувати рішення суду в частині залишених без задоволення вимог про стягнення інфляційних втрат за період з березня 2017 року по червень 2020 року у розмірі 425408,85 грн. та 3% річних за період з 12 березня 2017 року по 29 червня 2020 року у розмірі 121721,08 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не з`ясував належним чином обставини, що мають значення для справи, застосував положення ст. 625 ЦК України без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду. Вказує, що нарахування інфляційних втрат та 3% річних починаючи з 12 березня 2017 року і до початку дії в Україні режиму воєнного стану здійснено в межах трирічного строку позовної давності, оскільки з 12 березня 2020 року строк позовної давності продовжився у зв`язку з початком дії карантину, а тому наявні правові підстави для задоволення позову у повному обсязі.

З огляду на те, що рішення суду першої інстанції оскаржується в частині залишених без задоволення вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за період з 12 березня 2017 року по 29 червня 2020 року, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення лише в частині, яка оскаржується. В іншій частині рішення суду не оскаржується, а відповідно й апеляційним судом не перевіряється.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просив відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2013 року у справі №436/6390/12 стягнуто солідарно ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ "Кей-Колект" заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 17 листопада 2006 року у розмірі 1228480,28 грн., яка складається із заборгованості за простроченим кредитом - 121228,00 дол. США (968672,33 грн.), заборгованості по простроченим процентам за користування кредитом - 27017,64 дол. США (215884,45 грн.), пені за несвоєчасне погашення заборгованості - 1529,55 дол. США (12221,91 грн.); пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам 3967,40 дол. США (31701,59 грн.).

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2013 року встановлено, що за умовами укладеного договору про надання споживчого кредиту №0 від 17 листопада 2006 року, ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 130000,00 доларів США із визначеною процентною ставкою за користування кредитом у розмірі 10,30 % за перший місяць, із послідуючим щомісячним переглядом відповідно до умов договору. Погашення по кредиту здійснюється відповідно до графіку погашення кредиту, що є додатком до договору і його невід`ємною частиною.

В забезпечення виконання зобов`язання відповідача ОСОБА_1 перед позивачем за кредитним договором, 17 листопада 2006 року між позивачем і відповідачем ОСОБА_2 укладеного договір поруки №0/П/1, відповідно до умов якого, відповідач ОСОБА_2 зобов`язалась перед позивачем відповідати за виконання відповідачем ОСОБА_1 усіх його зобов`язань перед позивачем в повному обсязі, що виникли з договору про надання споживчого кредиту.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вищевказане рішення суду не було скасовано та набрало законної сили 16 жовтня 2013 року, а отже встановлені даним рішенням обставини не підлягають доказуванню.

Розрахунок сум 3 % річних та інфляційних втрат здійснений позивачем з дотриманням норм закону.

Правовий аналіз положень ст.526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржниками не виконано, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржників від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України.

Разом з тим главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (ст. 257 цього Кодексу).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 ЦК України).

Порядок відліку позовної давності наведено у ст. 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим.

Отже, невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Відповідно до п.12 прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з 12 березня 2020 р. на всій території України карантин, який постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України скасовано карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Пунктами 18-19 прикінцевих і перехідних положень ЦК України встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

В постанові Верховного Суду від 23 лютого 2023 року справа № 911/3025/21 викладено наступну правову позицію: «Крім того, заслуговують на увагу доводи скаржника щодо неправильного застосування судом апеляційної інстанцій приписів статті 266 ЦК України щодо вимог про стягнення суми боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, нарахованих у відповідності до статті 625 ЦК України, оскільки вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК України не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК України, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою у будь-якому випадку не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3% річних та інфляційних витрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову. Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26 жовтня 2018 у справі № 922/4099/17, на яку посилається скаржник у доводах касаційної скарги».

Таким чином, з аналізу вищенаведених норм вбачається, що позивач має право на стягнення грошових коштів, передбачених положеннями ст. 625 ЦК України, лише за останні три роки, що передували зверненню до суду з позовом.

Відтак, в межах заявлених позивачем вимог, період за який може бути стягнуто 3% річних та інфляційні втрати становить з 30 червня 2020 року по 23 лютого 2022 року.

Таким чином, за період з 30 червня 2020 року по 23 лютого 2022 року розмір 3% річних становить - 60 935,43 грн. та відповідно інфляційних втрат за вказаний період 203 145,54 грн.

Суд першої інстанції, з урахуванням положень статей 12, 13 ЦПК України, з огляду на те, що кредитна заборгованість відповідачами не погашена, а рішення суду не виконано, встановивши, що позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, яке є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання,суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується колегія суддів про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат лише за останні три роки, що передували зверненню до суду з позовом.

Проаналізувавши зміст рішення суду першої інстанції з точки зору застосування норм права, які стали підставою для позову по суті, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції ухвалене рішення відповідно до встановлених ним обставин на підставі наданих доказів, які мають індивідуальний характер. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів позивача та їх відображення в оскаржуваному рішенні, питання обґрунтованості висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходить із того, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Доводи апеляційної скарги про не врахування судом першої інстанції висновків Верховного Суду, наведених в апеляційній скарзі, є безпідставними, оскільки висновки, зроблені судом першої інстанції не суперечать висновкам Верховного Суду.

Слід звернути увагу на те, що суд першої інстанції правильно врахував висновки Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду, наведені у постанові від 26 жовтня 2018 року у справі № 922/4099/17, за змістом якої вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених положеннями ст. 625 ЦК України, не є додатковими вимогами у розумінні ст. 266 ЦК України, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат. Стягнення 3 % річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не в повній мірі встановив дійсні обставини справи та як наслідок зробив неправильний висновок, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки жодних додаткових обґрунтувань чи нових доказів, що не були подані позивачем до суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.

Аргументи скаржника про те, що судом першої інстанції не вірно визначено період стягнення інфляційних втрат та 3% річних, а тому дійшов помилкового висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки судом надано на ці доводи вичерпну відповідь та вказані доводи суперечать наявним в матеріалах справи доказам, а судом першої інстанції в свою чергу було в повному обсязі з`ясовано всі обставин, необхідні для вирішення спору у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка.

Отже, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини в справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно із статтею 141 ЦПК України, судові витрати, у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" - залишити без задоволення.

Рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 08 лютого 2024 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

М.Ю. Лопатіна