Провадження № 22-ц/812/109/24
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 січня 2024 року м. Миколаїв

справа № 487/8000/23

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Самчишиної Н.В., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником - адвокатом Качаном Романом Юрійовичем, на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва, ухвалене 07 листопада 2023 року під головуванням судді Цуркана Р.С., повний текст судового рішення складений цього ж дня,

У С Т А Н О В И В:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про видачу обмежувального припису.

В обґрунтування заяви зазначала, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , та починаючи з серпня 2023 року постійно звертається до органів Національної поліції України з приводу вчинення щодо неї її колишнім співмешканцем ОСОБА_2 домашнього насильства, яке полягає у психологічному насильстві, постійних погрозах фізичною розправою, словесних образах, сварках, нецензурної лайки на її адресу.

За даними фактами вона зверталася до МРУП ГУНП в Миколаївській області 15.09.2023, 18.09.2023, 28.09.2023 року. Органом поліції відносно ОСОБА_2 складено протоколи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, 18.09.2023 винесено терміновий заборонний припис стосовно ОСОБА_2 строком на 10 діб. Відповідно до постанови Заводського районного суду м. Миколаєва у справі №487/7135/23, встановлено, що 17.09.2023 біля 20 год. 20 хв. ОСОБА_2 , перебуваючи біля магазину «Градус» по АДРЕСА_2 , вчинив сварку з співмешканкою ОСОБА_1 , в ході якої нецензурно лаявся на неї та погрожував фізичною розправою, чим скоїв емоційну невпевненість та міг завдати шкоди психологічному здоров`ю, чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру. Також, згідно даної постанови, 28.09.2023 біля 10 год., ОСОБА_2 , перебуваючи біля будинку по АДРЕСА_3 , вчинив конфлікт з колишньою співмешканкою ОСОБА_1 , в ході якого кричав на неї нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, чим міг завдати шкоди психічному здоров`ю, чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру. За наслідками розгляду адміністративної справи № 487/7135/23 ОСОБА_2 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 340 грн. 00 коп.

Посилаючись на те, що вона є особою, яка неодноразово зазнала домашнього насильства, з метою забезпечення дієвого і ефективного способу захисту від подальшого вчинення домашнього насильства, ОСОБА_1 просила видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , на строк шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , та за місцем роботи ОСОБА_1 (ТД«Фудмейкер» магазин « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою АДРЕСА_2 ); заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_3 та контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 листопада 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Качан Р.Ю. просив скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити заяву ОСОБА_1 .

На думку апелянта, посилання суду першої інстанції на те, що з наданої заявницею постанови Заводського районного суду м. Миколаєва у справі №487/7135/23 неможливо встановити, що ця постанова прийнята у відношенні ОСОБА_2 , а потерпілою є ОСОБА_1 , - є штучним формалізмом, оскільки саме Заводським районним судом м. Миколаєва винесено постанову у даній справі, головуючий окрім пояснень заявниці мав особисто всі можливості шляхом звернення до системи КП «Д-3» або до електронного сайту «Судова влада» пересвідчитися, що постанова у справі №487/7135/23 набула законної сили і що зазначеними особами в ній є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Також зазначає, що ОСОБА_1 зазнавала домашнього насильства тричі 15.09.2023, 18.09.2023, 28.09.2023, а за фактами 17.09.2023 та 28.09.2023 ОСОБА_2 було притягнуто до адмінвідповідальності у вигляді штрафу 340 грн, що як раз і підтверджує систематичність вчинення домашнього насильства відносно заявниці. Посилання суду щодо можливих факторів небезпеки для ОСОБА_2 взагалі вважає незрозумілими, оскільки у справі останній виступає саме як кривдник, а не потерпілий. Посилання на відсутність тяжких наслідків для заявниці внаслідок вчинення домашнього насильства апелянт також не вважає достатніми підставами для відмови у задоволенні заяви, оскільки у випадку настання тяжких наслідків належним способом захисту було б звернення до поліції про відкриття кримінального провадження, а не звернення до суду за обмежувальним приписом. Висновки суду про малозначність ризиків застосування у відношенні ОСОБА_1 домашнього насильства і те, що вони ґрунтуються на припущеннях, не відповідають обставинам справи, оскільки на момент звернення до суду ОСОБА_1 щонайменше тричі піддавалася домашньому насильству з боку ОСОБА_2 , однак суд не взяв це взагалі до уваги.

В судовому засіданні у суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та її представник адвокат Качан Р.Ю. підтримали доводи і вимоги апеляційної скарги.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про день, час і місце розгляду справи сповіщений належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с. 50, 51), про причину неявки не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволення заяви про видачу обмежувального припису, суд першої інстанції виходив з того, що ризики застосування у відношенні ОСОБА_1 домашнього насильства є малозначними, ґрунтуються на припущеннях, а тому відсутні підстави для такого суттєвого втручання у права і свободи ОСОБА_2 .

Проте колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 264 ЦПК України).

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (стаття 3 Конституції України).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Основним правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", згідно із пунктом 3 частини першої статті 1 якого домашнім насильством є діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (пункт 14 частини першої статті 1 зазначеного вище Закону).

До спеціальних заходів протидії домашньому насильству належать такі: терміновий заборонний припис стосовно кривдника, обмежувальний припис стосовно кривдника (пункти 1, 2 частини першої статті 24 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству").

Обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (пункт 7 частини першої статті 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству").

Відповідно до пунктів 4-6 частини другої статті 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" обмежувальним приписом визначаються один чи декілька заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, серед яких є заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (частина третя статті 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству").

Згідно із пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.

При вирішенні питання щодо застосування обмежувального припису суд на підставі встановлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи, враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи.

Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 29 серпня 2019 року у справі № 640/23804/18, від 02 вересня 2020 року у справі №635/4854/19-ц, від 24 лютого 2021 року у справі № 570/2528/20, від 17 листопада 2021 року у справі № 755/937/21, від 17.05.2023 року у справі № 713/1745/22.

Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи вбачається, що згідно талону-повідомлення єдиного обліку №13246 про реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію 15.09.2023 року о 12:45 надійшла заява до районного управління поліції ГУНП Миколаївської області про те, що 14.09.2023 року о 21:10 за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 просила вжити заходи до колишнього співмешканця гр. ОСОБА_2 , який протягом одного місяця переслідує її та погрожує фізичною розправою (а.с. 5).

З листа з Миколаївського РУП ГУ НП в Миколаївській області від 29.09.2023 року вбачається, що заява ОСОБА_1 про вжиття заходів відносно колишнього співмешканця, який вчинив домашнє насильство зареєстрована в ЖЕО за № 13965 від 28.09.2023 року та розглянута в порядку Закону України «Про звернення громадян». Вжитими заходами з колишнім співмешканцем було проведено профілактичну роботу щодо недопущення вчинення ним протиправної поведінки, складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 173-2 КУпАП та винесено тимчасовий заборонний припис. Матеріали за адміністративною справою направлено до Заводського районного суду м. Миколаєва. (а.с. 4).

Згідно винесеного інспектором РУП ГУНП Миколаївської області тимчасового заборонного припису від 28.09.2023 року серії АА № 294743 згідно зі ст. 25 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та з урахуванням існування безпосередньої загрози життю чи здоров`ю постраждалої особи ОСОБА_1 , стосовно кривдника ОСОБА_2 був застосований заборонний припис строком на 10 діб: заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою (а.с. 22).

Відповідно до постанови Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 жовтня 2023 року у справі №487/7135/23 ОСОБА_2 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, та застосовано до нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 340 грн. 00 коп., за те, що 17.09.2023 року біля 20 год. 20 хв. ОСОБА_2 , перебуваючи біля магазину «Градус» по АДРЕСА_2 , вчинив сварку з співмешканкою ОСОБА_1 , в ході якої нецензурно лаявся на неї та погрожував фізичною розправою, чим скоїв емоційну невпевненість та міг завдати шкоди психологічному здоров`ю, чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру. Також, згідно даної постанови, 28.09.2023 року біля 10 год., ОСОБА_2 , перебуваючи біля будинку по АДРЕСА_3 , вчинив конфлікт з колишньою співмешканкою ОСОБА_1 , в ході якого кричав на неї нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, чим міг завдати шкоди психічному здоров`ю, чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру. За вказаними фактами було складено протоколи про адміністративне правопорушення від 28.09.2023 року серії ВАВ № 894408 та серії ВАВ № 892412 (а.с. 10, 39-40).

Колегія суддів не погоджується з посиланням суду першої інстанції, що надана заявницею копія постанови Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 жовтня 2023 року у справі №487/7135/23 є неналежним доказом, оскільки зазначена постанова була роздрукована з Єдиного державного реєстру судових рішень, який згідно із частиною першою статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» є відкритим для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України та у разі сумнівів належність та достовірність цього доказу могла бути перевірена через автоматизовану систему КП «Д-3» або на веб-порталі судової влади України.

Отже, суд першої інстанції у порушення вищевказаних положень закону не звернув уваги на те, що ОСОБА_1 , як жертва домашнього насильства, з урахуванням та оцінкою наявних ризиків потребує захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», оскільки неодноразові факти звернення заявниці до органів поліції, ігнорування ОСОБА_2

застосованих заходів впливу до нього, повторюваність вчинення ним протиправних дій щодо ОСОБА_3 дають підстави вважати вірогідним продовження чи повторне вчинення кривдником до неї психологічного та фізичного насильства.

В судовому засіданні у суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснила, що перебувала із ОСОБА_2 у фактичних шлюбних відносинах близько двох років, після розірвання стосунків у серпні 2023 року постійно отримує погрози фізичним насильством з боку ОСОБА_2 , які не припинились і після притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП.

Системність протиправної поведінки підтверджує вірогідність вчинення ОСОБА_2 психологічного насильства щодо заявниці, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про те, що заявницею доведено ризики, які можуть настати у разі незастосування відносно заінтересованої особи обмежувального припису.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що наявність конфлікту між сторонами, неодноразове застосування ОСОБА_2 психологічного насильства щодо ОСОБА_1 шляхом словесних образ та погроз, та вірогідність його продовження зумовлюють необхідність задоволення заяви про видачу обмежувального припису

Отже, оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, то відповідно до вимог п. 3 ч. 1 статті 376 ЦПК України оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 .

Відповідно до частини третьої статті 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави.

Керуючись ст. 350-6, 367, 368, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Качаном Романом Юрійовичем - задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 листопада 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису задовольнити.

Видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і встановити такі заходи тимчасового обмеження прав та покласти на нього такі обов`язки:

- заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувати в місці проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 та за місцем її роботи - Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім» «Фудмейкер» магазин «Градус» за адресою: пров. Корабелів, 2-В, м. Миколаїв;

- заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Встановити строк дії обмежувального припису 6 (шість) місяців з дня ухвалення рішення суду.

Рішення суду про видачу обмежувального припису допустити до негайного виконання.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту в порядку і випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді: Н.В. Самчишина

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 17 січня 2024 року