КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №644/9539/21
Провадження № 2/552/257/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.04.2024 року Київський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді - Шаповал Т.В.,

при секретарі Біжко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава в приміщенні суду цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця та зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2021 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця.

Вказував, що ОСОБА_2 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 14.05.2018 року. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав позичальнику можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. ОСОБА_2 свої зобов`язання не виконував, а тому утворилась заборгованість у розмірі 8868,37 грн..

Посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. Спадкоємцем, який постійно проживав разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини є ОСОБА_1 .. Відповідач прийняв спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого позичальника. Спадкування обов`язків відбулося відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, так як відповідач не відмовився від спадщини у передбачені цивільним законодавством строки, а саме 6 місяців від дня відкриття спадщини.

Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором №б/н від 14.05.2018 року становить - 8868,37 грн..

Просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 14.05.2018 року у розмірі 8868,37 грн., а також вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21.10.2021 року відкрито провадження у даній справі.

Розпорядженням Голови Верховного суду від 14.03.2022 № 7/0/9-22 у зв`язку із запровадженням воєнного стану на території України територіальну підсудність судових справ Орджонікідзевського районного суду м. Харкова змінено на Київський районний суд м. Полтава.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 29.05.2023 року у даній справі відкрито провадження та вирішено справу розглянути за правилами загального позовного провадження.

20.11.2023 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Вказувала, що позивачем не надано до суду доказів, що відповідач ОСОБА_1 прийняла майно у спадщину ( отримала свідоцтво про право на спадщину) за своїм померлим сином. Позивачем не доведено наявність відповідного спадкового майна на день смерті позичальника, позивач не надав суду доказів існування будь якого майна у померлого позичальника. Правові підстави для стягнення заявлених позивачем грошових коштів з відповідача, яка не є спадкоємцем померлого в розуміння ст.1216 ЦК України, відсутні.

Також зазначила, що у паспорті ОСОБА_2 є відмітка про зняття з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , з 01.09.2016 року, а тому просила у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

20.11.2023 року до суду надійшла зустрічна позовна заява від ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про стягнення моральної шкоди.

Вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер син ОСОБА_1 ОСОБА_2 .. АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду із позовними вимогами про стягнення боргу за кредитом спадкодавця до ОСОБА_1 ..

ОСОБА_1 щоденно відчуває нестерпний біль, у зв`язку із втратою свого сина, який значно посилився із отриманням первісної позовної заяви. Незаконне звернення до суду АТ КБ «Приватбанк» із позовною заявою про стягнення заборгованості, враховуючи, що ОСОБА_1 є тяжко хворою особою, спричинило їй моральні та фізичні страждання, які мали наслідком негативні зміни у житті позивача: негативні переживання та спогади, тривога, емоційні реакції при згадуванні, важкість на виконанні повсякденних обов`язків, зосередження на проблемі психоемоційного напруження, що призвело до погіршення стану її здоров я, у зв`язку з чим вона навіть перебувала на лікуванні з 03.10.2023 року по 14.10.2023 року. ОСОБА_1 було завдано моральну шкоду, яка проявилась у вигляді психологічного болю та душевних страждань і хвилювань, пов`язаних із незаконним зверненням АТ КБ «Приватбанк» до суду, а також часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього життєвого стану.

У поданій заяві просила суд стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 10 000 грн..

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 21.11.2023 року прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення моральної шкоди та об`єднано в одне провадження з первісним позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця.

26.01.2024 року до суду від представника позивача надійшли пояснення. Зазначила, що позивачем за зустрічним позовом не надано належних доказів завданої моральної шкоди в результаті протиправних дій АТ КБ «Приватбанк» та причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою з вини Банку. Матеріали зустрічного позову не містить жодних логічних доказів та доказів того, яке саме правопорушення скоїв АТ КБ «Приватбанк» відносно ОСОБА_1 .. При цьому, реалізація АТ КБ «Приватбанк» права на звернення до суду не може вважатись протиправною дією та/або поведінкою, та не є правопорушенням. Просила у задоволенні зустрічної позовної заяви відмовити у повному обсязі.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 26.01.2024 року закрите підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду.

Позивач у судове засідання свого представника не направив, попередньо звернувся до суду із заявою про проведення розгляду справи за відсутності їх представника.

У судове засідання відповідач ОСОБА_1 не з`явилась, належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи.

У судове засідання представник відповідача ОСОБА_3 не з`явилась, надала до суду клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ч.2 ст.223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники.

Відповідно до ч.3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.

Тому, враховуючи вимоги ст.223 ЦПК України відсутні підстави для відкладення розгляду справи у зв`язку з неявкою представника відповідача, адже вона повторно не з`явилась у судове засідання.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 14.05.2018 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 був укладено договір №б/н від 14.05.2018 року, згідно умов якого ОСОБА_2 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

У порушення умов кредитного договору свої зобов`язання ОСОБА_2 за договором б/н від 14.05.2018 року своєчасно не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка становить 8868,37 грн., з яких: 8868,37 грн. заборгованість за поточним тілом кредита.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 ./а.с.74/

Згідно ч. 1ст. 634 Цивільного кодексу України договором про приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов`язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання (п. 3 ч. 1ст. 611 ЦК України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Відповідно до ч.1 ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст..1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема:

1) особисті немайнові права;

2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами;

3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом;

5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Згідно ст..1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

За змістом ч.3,4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Із паспорта ОСОБА_2 вбачається, що останній був знятий з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 з 01.09.2016 року./а.с.72/

Із паспорта ОСОБА_1 вбачається, що місце її проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 ./а.с.73/

Із спадкової справи після смерті ОСОБА_2 вбачається, що у ній відсутня інформація щодо його спадкоємців. Із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 до нотаріальної контори не звертались.

Із повідомлення Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори від 31.08.2020 року №3503/02-14 вбачається, що претензія АТ КБ «Приватбанк» після ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшла до нотаріальної контори 28.08.2020 року та зареєстрована по книзі вхідної кореспонденції та заведена спадкова справа №878/2020 року. У випадку звернення спадкоємцями до нотаріальної контори, їм буде повідомлено про наявність претензії.

У зв`язку з тим, що зареєстроване місце проживання відповідача та ОСОБА_2 на момент його смерті відрізнялось, інших доказів на підтвердження постійного проживання відповідача разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини позивачем до суду не надано, а тому позивачем не доведено, що відповідач постійно проживала разом із ОСОБА_2 на час відкриття спадщини, а тому прийняла спадщину.

Крім того, у матеріалах спадкової справи відсутня заява ОСОБА_1 про прийняття спадщини після померлого сина.

Таким чином, позивачем всупереч вимогам ч.1 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України не надано доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, а тому у їх задоволенні необхідно відмовити.

Вирішуючи зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Частинами 1,2 статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно з роз`ясненнями, наданими у пунктах 5, 9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Реалізація позивачем свого конституційного права на звернення до суду з позовом не свідчить про завдання такими діями моральної шкоди відповідачу.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження завдання моральної шкоди ОСОБА_1 діями позивача.

Приймаючи до уваги вищевикладені обставини, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 у повному обсязі.

У зв`язку з відмовою в задоволенні позову понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. 258,259,263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця відмовити.

У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення моральної шкоди відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», місцезнаходження 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, , адреса для листування 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50;

відповідач ОСОБА_4 , року народження, місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_2 .

Повний текст рішення виготовлено 29.04.2024 року.

Суддя Т.В.Шаповал