Єдиний унікальний номер: 378/291/24
Провадження № 2/378/177/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" червня 2024 р. Ставищенський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді: Марущак Н. М.

за участю секретаря: Замші В. С.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Ставище Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ставищенської селищної ради Білоцерківського району Київської області про визначення додаткового строку на прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

До суду з вказаним позовом звернувся ОСОБА_1 до Ставищенської селищної ради Білоцерківського району Київської областіз посиланням на наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , яка до дня смерті постійно проживала і була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Остання на день смерті дітей, батьків, подружжя, братів чи сестер не мала. Після її смерті відкрилася спадщина на будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

На початку лютого 2024 року ОСОБА_3 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) йому (позивачеві) повідомила, що у речах ОСОБА_2 знайшла заповіт, складений останньою 16.10.1998 та посвідчений Брилівською сільською радою Ставищенського району Київської області за реєстром № 18, яким вона заповіла все своє майно йому (позивачеві). ОСОБА_3 передала йому оригінал свідоцтва про смерть спадкодавиці, заповіт та документи на майно. Про існування заповіту він (позивач) раніше обізнаний не був, дізнався про нього поза межами 6-ти місячного строку на прийняття спадщини, не належить до спадкоємців першої - четвертої черги, разом зі спадкодавицею не мешкав та не був зареєстрований за місцем відкриття спадщини, проживав на значній відстані від спадкодавиці. ОСОБА_2 на день смерті мала живого племінника його (позивача) батька ОСОБА_4 , і він (позивач) об`єктивно не мав підстав вважати, що може претендувати на спадкування за законом. Повідомлення та виклики від нотаріусів йому не надходили. Жодні інші спадкоємці спадщини не приймали, спадкова справа не заводилася.

07.03.2024 з метою прийняття спадщини він звернувся до Ставищенської державної нотаріальної контори Білоцерківського району Київської області, де цього ж дня заведена спадкова справа за № 48/2024 на майно померлої ОСОБА_2 .. 08.03.2024 державний нотаріус Ставищенської державної нотаріальної контори Цимбалюк В.М. винесла постанову про відмову йому у вчиненні нотаріальної дії, мотивовану пропуском шестимісячного строку на її прийняття

Позивач просить визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 тривалістю два місяці з моменту набрання судовим рішенням законної сили.

Ухвалою Ставищенського районного суду від 02.05.2024 відкрито провадження по даній справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального провадження з призначенням підготовчого судового засідання (а. с. 37 38).

Ухвалою суду від 29 травня 2024 року закрито підготовче провадження по справі, призначено справу до розгляду (а. с. 68).

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, підтвердив обставини, викладені в позовній заяві, допитаний в якості свідка позивач за його згодою суду показав, що Похованням ОСОБА_2 займався його батько (її племінник). ОСОБА_2 була рідною сетрою його (позивача) баби. На початку лютого 2024 року ОСОБА_3 передала йому заповіт ОСОБА_2 разом з іншими документами, які вона знайшла в будинку за місцем проживання спадкодавиці в с. Брилівка. Про існування заповіту він раніше обізнаний не був.

Представник відповідача Ставищенської селищної рада Білоцерківського району Київської областів судове засідання не прибув, представник селищної ради Цимбалюк А. Ю. до суду подав заяву про визнання позовних вимог, в якій справу просить розглядати без участі представника селищної ради (а. с. 55).

Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, його покази як свідка, покази свідка ОСОБА_3 , дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню.

З копії матеріалів спадкової справи наданих Ставищенською державною нотаріальною конторою (а. с. 45 54) встановлено наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 49).

Після смерті ОСОБА_2 залишилось спадкове майно - житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок (а. с. 52).

За життя ОСОБА_2 16.10.1998 склала заповіт, посвідчений секретарем виконкому Брилівської сільської ради Ставищенського району Київської області ОСОБА_5 за реєстровим № 18, яким заповіла все своє майно позивачу ОСОБА_1 (а. с. 53). Вказаний заповіт відповідно до інформаційної довідки із Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) на момент смерті ОСОБА_2 був чинний (а. с. 47).

Позивач ОСОБА_1 , обгрунтовуючи позов, зазначає, що про існування заповіту він раніше обізнаний не був, дізнався про нього поза межами 6-ти місячного строку на прийняття спадщини, не належить до спадкоємців першої - четвертої черги, разом зі спадкодавицею не мешкав та не був зареєстрований за місцем відкриття спадщини, проживав на значній відстані від спадкодавиці. ОСОБА_2 на день смерті мала живого племінника його (позивача) батька ОСОБА_4 , і він (позивач) об`єктивно не мав підстав вважати, що може претендувати на спадкування за законом.

Допитаний в якості свідка позивач за його згодою суду показав, що похованням ОСОБА_2 займався його батько (її племінник). На початку лютого 2024 року ОСОБА_3 передала йому заповіт ОСОБА_2 разом з іншими документами, які вона знайшла в будинку за місцем проживання спадкодавиці в с. Брилівка. Про існування заповіту він раніше обізнаний не був,

З довідки Ставищенської селищної ради від 26.02.2024 дійсно встановлено, що на момент смерті ОСОБА_2 з нею за вказаною адресою інші особи, в тому числі спадкоємці, не проживали та не були зареєстровані (а. с. 50).

З копії паспорта позивача встановлено, що він з 18.09.2012 року зареєстрований в м. Івано-Франківськ (а. с. 11-15).

Відповідно до пп. 2.2. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595, перед вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна нотаріус вчиняє низку дій, які забезпечують повну охорону цього майна, а саме:

визначає місце відкриття спадщини, наявність спадкового майна, його склад та місцезнаходження;

перевіряє наявність спадкової справи за даними Спадкового реєстру. Якщо спадкова справа не заведена, нотаріус реєструє заяву про вжиття заходів щодо охорони спадкового майна також і в Книзі обліку і реєстрації спадкових справ, заводить спадкову справу і реєструє її у Спадковому реєстрі;

з`ясовує, чи були вжиті попередні заходи щодо збереження спадкового майна. Якщо такі заходи були вжиті - то ким, коли і як (чи було приміщення опечатано, де знаходяться ключі від цього приміщення тощо);

повідомляє про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме. Нотаріус може також зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі.

З матеріалів спадкової справи (а. с. 45-54) встановлено, що повідомлення та виклики від нотаріусів позивачу, як спадкоємцю за заповітом, не направлялись, виклик позивача як спадкоємця за заповітом шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі нотаріусом не здійснювався. Жодні інші спадкоємці спадщини не приймали.

Спадкова справа на майно померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 за № 48/2024 фактично була заведена 07.03.2024 в Ставищенській державній нотаріальній конторі 07.03.2024 (а. с. 48) після звернення позивача до вказаної нотаріальної контори 07.03.2024 із заявою про прийняття спадщини (а. с. 46).

Державний нотаріус Ставищенської державної нотаріальної контори Цимбалюк В.М. постановою від 08.03.2024 відмовила позивачу у вчиненні нотаріальної дії, посилаючись на пропуск ним шестимісячного строку на її прийняття (а. с. 54).

Свідок ОСОБА_3 суду показала, що ОСОБА_2 , яка померла близько 5-6 років тому, проживала в с. Брилівка по віл. Заріччя по сусідству з її матір`ю. В будинку ОСОБА_2 після її смерті ніхто не проживав. Вона на початку лютого 2024 року прибирала в будинку ОСОБА_2 і у речах останньої знайшла заповіт, яким вона заповіла все своє майно ОСОБА_1 (сину свого племінника). Цього ж місяця вона передала позивачу в м. Києві вказаний заповіт та інші документи, які були разом з ним.

Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, незнання норм закону, тощо, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку, з урахуванням конкретних фактичних обставин справи, можуть визнаватись, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Як встановлено судом ОСОБА_1 у шестимісячний строк заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подав, оскільки не знав про існування заповіту на його ім`я.

ОСОБА_1 , як спадкоємець за заповітом, звернувся до Ставищенської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , однак, постановою державного нотаріуса вказаної нотаріальної контори ОСОБА_6 від 08.03.2024 за № 128/02-31 йому було відмовлено на підставі пропуску строку для прийняття спадщини (а. с. 54).

Тобто, шестимісячний строк прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 сплив 10.04.2019 року.

Відповідно до змісту ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя. Тобто Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Згідно зі стандартом, розробленим у практиці ЄСПЛ на підставі висновків у його рішеннях, для встановлення, відповідності, певного заходу принципу правомірності позбавлення володіння слід проаналізувати три критерії: 1) чи є такий захід правомірним (передбачається національним, законодавством); 2) чи має позбавлення власності суспільний (громадський) інтерес; 3) чи є такий захід пропорційним поставленій меті (забезпечує справедливу рівновагу між інтересами суспільства та необхідністю додержання фундаментальних прав окремої людини). Якщо хоча б одного із зазначених критеріїв не буде дотримано, то ЄСГІЛ констатує порушення державою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції. Відповідно до третього критерію, уніфікований підхід ЄСПЛ до оцінки вимог, закріплених у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, грунтується також на критерії «справедливої рівноваги (балансу)» між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням у право власності, та інтересами особи, яка так чи інше страждає від такого втручання (рішення від 23.09.1982 року справі «Спорронг і Льоинрот проти Швеції»). Зазначений критерій передбачає наявність розумного співвідношення (обгрунтованої пропорційності) між поставленою метою та засобами, які використовуються для її досягнення. ЄСПЛ вважає, що будь яке втручання у право власності обов`язково повинне відповідати принципу пропорційності. «Справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар» (рішення у справі «Трегубенко проти України»). Питання про те, чи буде досягнута справедлива рівновага між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав особи, має значення лише при умові, що таке втручання відповідає вимогам закону і не є безпідставним.

Наслідки пропущення позивачем строку для прийняття спадщини будуть непропорційним, оскільки позивач втрачає право на успадкування майна, яке залишилося, після смерті спадкодавця.

У постановах від 25 березня 2020 року у справі № 296/12396/18 (провадження № 61-10481 св 19), від 17 грудня 2021 року у справі № 315/386/19 (провадження № 61-15100св21), від 29 січня 2024 року у справі № 552/4825/22 (провадження № 61-16505 св 23), від 07 лютого 2024 року у справі № 474/454/18 (провадження № 61-14756св23), від 21 лютого 2024 року у справі № 760/4267/21 (провадження № 61-14640 св 23) Верховний Суд врахував, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, а також те, що при вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що необізнаність позивача про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, і право позивача підлягає судовому захисту шляхом надання додаткового строку для прийняття спадщини строком в два місяці з дня набрання цим рішенням законної сили, а відтак позовні вимоги, які визнаються представником відповідача, підлягають задоволенню у повному обсязі.

Оскільки згідно позову позивач понесені витрати по сплаті судового збору бере на себе, суд не вирішує питання про відшкодування судових витрат.

Керуючись ст. ст. 15, 1269, 1270, 1272 ЦК України, ст.ст. 2, 12-13, 76-81, 91, 92, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 додатковий строк - два місяці з дня набрання законної сили рішенням у даній справі для подання ним заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками її розгляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення в повному обсязі.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повне найменування учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ).

Відповідач: Ставищенська селищна рада Білоцерківського району Київської області (09401, Київська область, Білоцерківський район, смт Ставище, вулиця Цимбала Сергія, №35/1).

Повне рішення складено 18 червня 2024 року.

Суддя Н. М. Марущак