головуючий у суді І інстанції Пінкевич Н.С.
провадження № 22-ц/824/2515/2024
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 квітня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мостової Г.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф.,

за участі секретаря судового засідання Лазоренко Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Петрівський квартал 3» - адвоката Новосьолової Юлії Сергіївни на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 вересня 2023 року

у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Петрівський квартал 3», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Альта капітал» про забезпечення позову до подання позовної заяви, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, у якій просила:

накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 080, при цьому заборонити Головному територіальному управлінню юстиції у Київській області, іншим територіальним органам Міністерства юстиції України, суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно, нотаріусам та іншим особам, що наділені функціями державних реєстраторів, вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 080.

Заява обґрунтована тим, що 29 грудня 2020 року між позивачем (покупець) та відповідачем (продавець) укладений договір № 20/ПК7_ЛУ6 купівлі-продажу майнових прав на квартиру (далі - договір).

Згідно з умовами цього договору відповідач зобов`язався забезпечити будівництво житлового будинку та передати у власність позивача майнові права на житлове приміщення у цьому будинку - квартиру з такою проектною адресою: квартира проектний АДРЕСА_2 , для подальшої реєстрації за позивачем права власності за умови виконання позивачем усіх своїх зобов`язань як покупця.

Пунктом 2.4. договору визначено, що орієнтовний строк прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію - ІІ квартал 2021 року. При цьому встановлено, що продавець має право в односторонньому порядку змінити строк будівництва та термін прийняття в експлуатацію об`єкта будівництва на строк до шести місяців, що не буде вважатися порушенням умов договору.

Фактично договором визначено, що найпізніший допустимий момент виконання обов`язків відповідача-1 по здачі об`єкту будівництва в експлуатацію - 31 грудня 2021 року.

Також, відповідно до договору, продавець зобов`язався повідомити покупця про готовність об`єкта будівництва до експлуатації, та протягом 90 календарних днів від дня готовності до експлуатації завершеного об`єкта будівництва, передати квартиру покупцеві, підписати Акт приймання-передачі квартири, за умови повного виконання покупцем своїх зобов`язань щодо оплати ціни майнових прав на квартиру. Тобто, з огляду на те, що граничний момент прийняття об`єкту в експлуатацію є 31 грудня 2021 року, передача квартири та підписання акта приймання-передачі мали відбутися не пізніше, ніж 31 березня 2022 року.

Однак, з настанням строку закінчення будівництва та введення об`єкту в експлуатацію (31 грудня 2021 року) та граничного строку передачі квартири позивачеві, відповідач-1 свої договірні зобов`язання не виконав. Зокрема, позивачу, як покупцеві квартири, не було направлено передбачене договором повідомлення про введення будинку в експлуатацію, не було повідомлено фактичну площу квартири за обмірами БТІ, не надано технічний паспорт на квартиру, не запропоновано підписати акт приймання-передачі, не запропоновано укласти договори з експлуатуючими організаціями щодо забезпечення електро-водопостачання, тощо та, як наслідок, з боку відповідача-1, як продавця, не передано позивачеві як покупцю у власність квартиру, що є порушенням відповідачем-1 своїх зобов`язань за договором.

Численні спроби отримати відомості про реальні строки завершення будівництва буди безуспішними.

На початку 2023 року, за візуальним спостереженням об`єкту будівництва позивач виявив, що будинок збудовано, в деяких квартирах спостерігається проведення ремонтних робіт покупцями-власниками, що свідчило про те, що будинок, очевидно, введено в експлуатацію. Однак, від відповідача-1 жодних повідомлень щодо готовності передати квартиру позивачеві не надійшло.

На чергове особисте звернення позивача, відповідачем-1 знову було видано довідку від 16 березня 2023 року про повне виконання позивачем своїх зобов`язань по оплаті квартири за договором. При цьому, у довідці від 16 березня 2023 року, відповідач-1 зазначив вже не проектну, а реальну адресу збудованого об`єкту, а саме: квартира АДРЕСА_1 ,

Однак, відповіді про строки передачі квартири відповідач-1 знову не надав.

З огляду на це, 12 квітня 2023 року позивачем надіслано на адресу відповідача-1 поштовим відправленням за його юридичною адресою письмову вимогу про виконання умов договору, тобто про передачу квартири позивачеві. Указана вимога отримана відповідачем-1 25 квітня 2023 року, однак станом на дату подання позову вона залишена без відповіді.

Крім того, 06 червня 2023 року позивачем надіслано запит відповідачеві-1 щодо невідповідності фактичної адреси збудованого будинку та квартири тій проектній адресі, що зазначена в договорі.

Письмової відповіді відповідачем-1 на даний запит також не надано, але усно пояснено, що під час введення будинку до експлуатації було внесено зміни до проектно-кошторисної документації, в результаті чого кожному з під`їздів новобудови вирішено присвоїти окремий номер будинку, у зв`язку з чим змінено нумерацію квартир. При цьому, Наказом Відділу містобудування, архітектури та будівництва Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області №20 від 19 січня 2022 року, новоствореному об`єкту будівництва, в якому розташовано квартиру, було присвоєно таку фактичну адресу: будинок АДРЕСА_3 .

Отже, квартира з проектним АДРЕСА_2 , визначена в договорі, та квартира АДРЕСА_1 , є одним і тим самим об`єктом.

Через невизначеність ситуації та відсутність інформації про строки передання квартири, а також через інформацію в мережі інтернет та на сайті судової влади про наявність судових спорів між покупцями квартир та відповідачем-1 в даному об`єкті нерухомості, позивач звернувся за правовою допомогою до адвоката, який в ході з`ясування фактичних обставин справи встановив за відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно такі обставини:

А) Дійсно, новозбудованій квартирі та будинку присвоєно фактичну адресу квартира

АДРЕСА_1 ) Квартиру АДРЕСА_1 введено в експлуатацію ще 27 січня 2022 року;

В) Виготовлено технічний паспорт Квартири

АДРЕСА_4 ) Відповідач-1 27 січня 2022 року, всупереч умовам договору, не передав право власності на квартиру позивачеві, а зареєстрував його за собою (Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 080, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний №63179165 від 01 лютого 2022 року, державним реєстратором Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області Зайцевим І.П., номер відомостей про речове право: 46456413).

Д) 10 лютого 2022 року відповідач-1, діючи як іпотекодавець, уклав з відповідачем-2, що виступив іпотекодержателем, договір іпотеки №144 від 10 лютого 2022 року, посвідчений та зареєстрований приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Андрущенко Л.М. (номер запису про іпотеку: 46649511). За цим договором відповідач-1 передав квартиру відповідачу 2 в іпотеку в якості забезпечення виконання відповідачем 1 зобов`язання, чим порушив умови п. 1.6 Договору.

Є) Після укладання вищевказаного договору іпотеки щодо спірної квартири, в державному реєстрі речових прав, вищезазначеним приватним нотаріусом, було зареєстровано заборону відчуження Квартир (номер запису про обтяження: 46649148). Строк виконання зобов`язання - 10 лютого 2023 року.

Підсумовуючи викладене, вбачається, що відповідачем-1 порушено свої зобов`язання:

пропущено строки введення квартири в експлуатацію;

не повідомлено позивача про введення квартири в експлуатацію

не визнано право позивача на квартиру, а саме: не передано позивачеві повністю сплачену ним квартиру після введення її в експлуатацію, зареєстровано право власності на квартиру, повністю оплачену позивачем, за відповідачем-1 та передано квартиру, повністю оплачену та придбану позивачем, в іпотеку сторонній особі - відповідачеві-2.

Заявник вказує, що її майнове право, яке випливає з укладеного між нею та відповідачем договору, порушено з боку відповідача-1.

Відсутність відповіді відповідача-1 на вимогу позивача про передачу квартири у власність позивача свідчить про подальше невизнання відповідачем-1 його права власності на квартиру, та обумовлює намір позивача звернутись до суду з позовом з метою судового захисту своїх прав.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 вересня 2023 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви задоволено частково.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 080.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що, наведені у заяві про забезпечення позову факти та обґрунтування, наявність зв`язку між заходами забезпечення позову та предметом спору, що буде у цій справі, свідчать про необхідність та доцільність вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, оскільки застосування таких заходів забезпечення позову спроможне забезпечити ефективний захист прав та інтересів заявника, та враховуючи, що таке забезпечення позову буде співмірним із заявленими позовними вимогами.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, представник ТОВ «Петрівський квартал 3» - адвокат Новосьолова Ю.С. подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 вересня 2023 року.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивачем не доведено ризики утруднення виконання можливого рішення суду або неможливості його виконання, без вжиття заходів забезпечення позову.

Вказує, що матеріали заяви не містять належних і допустимих доказів підтвердження необхідності вжиття заходів забезпечення позову у спосіб, про який просить позивач, а посилання у заяві лише на потенційну можливість, припущення представника щодо утруднення виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Зазначає, що вирішуючи питання про забезпечення позову мають бути враховані інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

На думку апелянта, заява про забезпечення позову є необґрунтованою, а її доводи не свідчать про те, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у майбутньому.

Від представника ОСОБА_1 - адвоката Антонова К.О. надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому він просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Відзив обґрунтовано тим, що заява про забезпечення позову є обґрунтованою, між заходами забезпечення позову та предметом позову у цій справі є зв`язок. На теперішній час справа по суті спору № 369/14289/23 знаходиться на стадії підготовчого провадження в Києво-Святошинському районному суді Київської області.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Антонов К.О. подав до Київського апеляційного суду клопотання про відкладення розгляду справи, у якому він посилається на те, що у цей день він знаходиться у службовому відрядженні за межами м. Києва та Київської області.

Пунктами 10, 11 частини 2 цієї статті визначено, що одними із основних принципів цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Статтею 372 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Апеляційний суд зауважує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 223 ЦПК України).

На підставі викладеного, враховуючи, що представник ОСОБА_1 до свого клопотання не надав докази на підтвердження обставин, на які він посилається щодо перебування у відрядженні, а також зважаючи на вимоги пункту 11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, та частини 2 статті 372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку заявника та її представника у судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Представник ТОВ «Петрівський квартал 3» у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Виходячи з положень статті 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т. ч. правом визначити свою участь в судовому засіданні, а з огляду на положення статті 372 ЦПК України явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Зважаючи на вимоги частини 9 статті 128, частини 5 статті 130, частини 2 статті 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Колегія апеляційного суду, вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву, дійшла висновку про таке.

Згідно із частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Частиною 1, 2 статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Частиною 3 статті 150 ЦПК України встановлено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Звертаючись із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви ОСОБА_1 просила накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 080, при цьому заборонити Головному територіальному управлінню юстиції у Київській області, іншим територіальним органам Міністерства юстиції України, суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно, нотаріусам та іншим особам, що наділені функціями державних реєстраторів, вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо указаної квартири.

На обґрунтування вимог заяви ОСОБА_1 посилається на те, що 29 грудня 2020 року між нею та ТОВ «Петрівський квартал 3» укладений договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру, однак товариством порушені умови указаного договору, оскільки не передано ОСОБА_1 повністю сплачену нею квартиру після введення її в експлуатацію, а передано в іпотеку сторонній особі.

Апеляційний суд враховує, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Однак заява ОСОБА_1 містить достатньо обґрунтовані припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

У поданій заяві про забезпечення позову чітко вказано, яке конкретно майно підлягає забезпеченню, та зазначено усю необхідну інформацію про нього.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції, розглядаючи заяву про забезпечення позову, дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення заяви позивача в частини накладення арешту, оскільки вид забезпечення позову, який просить вжити позивач, відповідає змісту права, про захист якого вона планує звернутися до суду.

Перевіривши викладені заявником обставини, виходячи з положень статті 151 ЦПК України, апеляційний суд вважає їх достатніми для обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі його задоволення, вид забезпечення позову є співмірним з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому цю ухвалу необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанцій не спростовують.

Питання щодо стягнення судового збору за подачу апеляційної скарги на цій стадії апеляційним судом не вирішується, оскільки розглядається лише процесуальне питання, а не вирішується справа по суті.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Петрівський квартал 3» - адвоката Новосьолової Юлії Сергіївни залишити без задоволення.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 29 квітня 2024 року.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська