Справа № 161/3376/24
Провадження № 2/161/1823/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2024 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Олексюка А.В.,

при секретарі - Новак Л.В.,

з участю представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом адвоката Шевчук Дар`ї Олегівни в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 через свого представника звернувся в суд з позовом про поділ майна подружжя.

Позов обгрунтував тим, що 07 грудня 2007 року було укладено шлюб між позивачем ОСОБА_3 та відповідачкою ОСОБА_5 .

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області у справі 161/5731/23 від 29 травня 2023 року, шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано.

За час перебування в шлюбі подружжя набуло нерухоме майно, яке є об`єктом спільної сумісної власності, а саме: земельна ділянка з кадастровим номером :03:001:5800, загальною площею 0,037 га, яка знаходиться в селі Тарасове Луцького району та житловий будинок, садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 101,4 кв.м, який розташований у АДРЕСА_1 .

Просив суд в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_3 право власності на частини житлового будинку, садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, об?єкт житлової нерухомості загальною площею 101,4 кв.м., який розташований у АДРЕСА_1 та право власності на частини земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:5800, загальною площею 0,037 га, яка

знаходиться у селі Тарасове, Луцького району, Волинської області.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23.02.2024 відкрито провадження у справі.

Від відповідача надійшов відзив, обґрунтований тим, що будинок із земельною ділянкою було придбано за 46 000 доларів США, з яких 26 000 доларів США становили спільну сумісну власність (по 13 000 доларів США), а інші 20 000 доларів в США - кошти мами відповідачка та її особисті кошти. Стверджує, що до поділу підлягає та частина житлового будинку, що була придбана за спільні сумісні кошти (26 000 дол. США, по 13 000 дол США кожному з подружжя), що в перерахунку становить 46 000 дол. США - 100%, 26 000 дол. США - 56,52 %, і для кожного з подружжя - 28,26% ( 56,52 %/2). Вважає, що вищенаведені обставини та письмові докази позивача ОСОБА_3 про те, що будинок зі земельною ділянкою були набуті виключно на спільні сумісні кошти подружжя безпідставними. Частка позивача у спільному майні подружжя становить 28,26 %, а не 50 %.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила задовольнити.

Представник відповідача позов визнала частково, з підстав зазначених у відзиві.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29.05.2023 року у справі №161/5731/23 шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , який зареєстровано 07.12.2007 року розірвано (а.с.5-6).

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №363872543 від 31.01.2024, вбачається, що житловий будинок, садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 101,4 кв.м, який розташований у АДРЕСА_1 та земельна ділянка з кадастровим номером :03:001:5800, загальною площею 0,037 га, яка знаходиться у селі Тарасове, Луцького району, Волинської області зареєстровано за ОСОБА_4 (а.с.8).

Факт реєстрації нерухомого майна, придбаного у період шлюбу, на ім`я одного з подружжя не означає, що воно належить лише особі, на ім`я якої зареєстроване. Таке майно є спільною сумісною власністю подружжя.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією викладеною в постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 462/518/18 (провадження № 61-13422св19).

Суд враховує правову позицію висловлену в постанові Верховного Суду від 12 січня 2022 року в справі № 646/7463/16-ц (провадження № 61-17601св20) в якій зазначено, що якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього, в даному випадку на квартиру, лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує, така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15 липня 2021 року в справі № 761/31846/14 (провадження № 61-2410св21).

Згідно висновку про вартість об`єкта від 05.02.2024 складеного ФОП ОСОБА_7 , ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 101,4 кв.м, який розташований у АДРЕСА_1 становить 3 657 214 грн, а земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:5800, яка знаходиться у селі Тарасове, Луцького району, Волинської області 443 438 грн (а.с.11).

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 2 ст. 60 СК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Відповідно до частини 3 статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, зокрема гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України.

Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в справі №456/3506/16-ц від 17 червня 2021 року норми Сімейного кодексу України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, яка може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Подібний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду в справі №372/504/17-ц від 21 листопада 2018 року.

Згідно копії договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26.05.2021, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Усік А.М., ОСОБА_4 придбала у ОСОБА_8 земельну ділянку, загальною площею 0,037 га, що розташована за адресою: Волинська область, Луцький район, с. Тарасове, кадастровий номер :03:001:5800 за 18 474 грн.

Правові наслідки укриття розміру дійсної продажної ціни нотаріусом роз`яснені.

Суду не надано належних і допустимих доказів на підтвердження придбання земельної ділянки частково за особисті кошти відповідача та її матері. Посилання представника відповідача на те, що за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, та її вимогу щодо зменшення частки позивача, суд не приймає до уваги, оскільки представником відповідача не надано доказів на підтвердження наведених обставин.

А тому суд критично ставиться до доводів відповідача про те, що будинок із земельною ділянкою було придбано за 46 000 доларів США, з яких 26 000 доларів США становили спільну сумісну власність, а інші 20 000 доларів в США - кошти мами відповідачка та її особисті кошти. Твердження відповідача, що кошти матері відповідача за продаж квартири та кошти, які згідно договору позички з ОСОБА_9 в розмірі 26 000 доларів США, витрачалися фактично саме на купівлю ділянки з будинком не знайшли свого підтвердження.

Отже, на майно, набуте сторонами по справі за час шлюбу поширюється правовий режим «права спільної сумісної власності подружжя», а визнання такого майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка та спростування вказаної презумпції потребує доведення, оскільки тягар доказування в цій справі лежить на відповідачу.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з ст. 71 СК України якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до змісту вказаних норм у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними.

Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості (ст. ст. 77-78 ЦПК України) і це є її процесуальним обов`язком (ст. 12, 81 ЦПК України).

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності. У разі використання одним із подружжя спільних коштів усупереч ст.65 СК інший із подружжя має право на компенсацію вартості його частки.

Судом встановлено, що відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б могли свідчити про обставини, які би спростовували презумпцію спільності права власності подружжя на житловий будинок та земельну ділянку, а тому до обсягу спільно нажитого майна колишнього подружжя, наявного на час припинення сторонами спільного ведення господарства, належали вищевказані житловий будинок і земельна ділянка.

Ураховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що в ході розгляду справи суду не було надано достатніх доказів, які б свідчили про підстави для відступу від засади рівності часток подружжя в розумінні статті 70 СК України, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності особистої приватної власності, зокрема, дружини в розумінні положень статті 57 СК України, а тому суд вважає, що спірний житловий будинок і земельну ділянку слід поділити порівну в межах заявлених позовних вимог, а саме: в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя за позивачем слід визнати право власності на частину спірного житлового будинку та земельної ділянки.

Відтак, суд приходить до переконання про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до положень частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи наведене, суд визнає ідеальні частки сторін у майні, що було придбано ними під час перебування у шлюбі, без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Таким чином, враховуючи, що земельна ділянка та житловий будинок були набуті сторонами за час шлюбу, отже, таке майно є спільною сумісною власністю подружжя, де частки чоловіка та дружини є рівними, а тому необхідно визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частини житлового будинку, садибного типу з господарськими будівлями та спорудами та на частини земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:5800, які розташовані у АДРЕСА_1 .

Вимог щодо поділу іншого майна подружжя позивачем не заявлялось. Відповідачем зустрічна позовна заява не подавалась, вимог щодо поділу боргових зобов`язань чи спільних коштів подружжя не заявлялось.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України та частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Керуючись статтями 2, 4, 8, 10, 11, 12, 13, 49, 51, 76, 77, 78, 81, 82, 89, 109, 197, 198, 200, 206, 247, 259, 263, 264, 265, 2 3, 279, 352, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву адвоката Шевчук Дар`ї Олегівни в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя задовольнити.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) право власності на частини житлового будинку, садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, об?єкт житлової нерухомості загальною площею 101,4 кв.м., який розташований у АДРЕСА_1 .

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) право власності на частини земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:5800, загальною площею 0,037 га, яка знаходиться у селі Тарасове, Луцького району, Волинської області.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на рішення суду всіма учасниками справи. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складено 17.06.2024.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області А.В. Олексюк