КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
У Х В А Л А

13 грудня 2024 року місто Київ

справа № 761/8949/24

Київський апеляційний суд у складі судді-доповідача Борисової О.В., перевіривши виконання вимог ст.356 ЦПК України за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 14 серпня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Осаулова А.А., повний текст рішення складено 14 серпня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальності «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 14 серпня 2024 року позов ТОВ «Бізнес Позика» задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 14 жовтня 2024 року подала апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 31 жовтня 2024 року апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 14 серпня 2024 року було залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків вказаної апеляційної скарги протягом десяти днів з дня вручення копії ухвали, а саме для подачі клопотання із зазначенням дати отримання копії оскаржуваного рішення та поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 14 серпня 2024 року.

09 грудня 2024 року на адресу Київського апеляційного суду від представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надійшла заява на виконання вимог ухвали Київського апеляційного суду від 31 жовтня 2024 року, в якій остання просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 14 серпня 2024 року.

В обгрунтування вимог посилалась на те, що з повним текстом оскаржуваного рішення вона ознайомилась в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Вказувала, що апеляційна скарга була подання до суду 14 жовтня 2024 року у зв'язку із обставинами, які не залежали від неї. Подати скаргу у встановленні законом строки не було можливості.

Зазначала, що введення воєнного стану на території України, є поважною причиною для поновлення строку для звернення з апеляційною скаргою

Посилалась на те, що останній час були тривалі тривоги, що перешкоджали у поданні апеляційної скарги, так як потрібен час для ознайомлення із документами та її написання. Також, засоби поштового зв`язку під час повітряної тривоги зачиняються, що також є перешкодою для вчинення дій у визначенні законом строки.

Колегія суддів вважає, що зазначені представником відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 причини пропуску строку є неповажними виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Стаття 55 Конституції України гарантує кожному право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або оспорюються, створено перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Проте, право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своєму рішенні «Голдер проти Великої Британії» від 21 лютого 1975 року.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з довідки від 14 серпня 2024 року, у зв'язку з неявкою всіх сторін та відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось (а.с.107).

Повний текст рішення складено 14 серпня 2024 року.

Відповідно до супровідного листа від 21 серпня 2024 року, Шевченківським районним судом міста Києва відповідачу ОСОБА_1 направлено копію рішення суду від 21 серпня 2024 року (а.с. 113).

Доказів отримання відповідачем копії оскаржуваного рішення матеріали справи не містять.

Повний текст вказаного рішення було оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень 27 серпня 2024 року.

Апеляційна скарга представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подана до суду 14 жовтня 2024 року.

Разом з тим, наведені представником відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 причини для поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення суду не дають достатніх підстав для визнання їх поважними, виходячи з наступного.

Так, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов'язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

З метою виконання процесуального обов'язку дотримання строку на апеляційне оскарження судових рішень, особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії, в тому числі, спрямовані на підготовку апеляційної скарги, яка за своїм змістом і формою буде відповідати усім вимогам процесуального закону.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі №3236/03 «Пономарьов проти України» зазначено, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (Пономарьов проти України, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 3 квітня 2008 року).

Аналогічні висновки викладені Європейським судом з прав людини також у справах «Науменко проти України» від 9 листопада 2004 року, «Полтораченко проти України» від 18 січня 2005 року та «Тімотієвич проти України» від 08 листопада 2005 року.

Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими може свідчити про порушення принципу юридичної визначеності.

У кожній конкретній справі суди мають ґрунтовно перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata.

При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов'язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.

Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (Перетяка та Шереметьев проти України, №17160/06 та №35548/06, § 34 від 21 грудня 2010 року).

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз'яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Щодо посилання апелянта як на поважну причину пропуску строку на апеляційне оскарження, що введення воєнного стану на території України, є поважною причиною для поновлення строку для звернення з апеляційною скаргою та те, що останній час були тривалі тривоги, що перешкоджали у поданні апеляційної скарги, так як потрібен час для ознайомлення із документами та її написання, а також засоби поштового зв`язку під час повітряної тривоги зачиняються, що також є перешкодою для вчинення дій у визначенні законом строки, вважаю необхідним зазначити наступне.

З 24 лютого 2022 року відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режим воєнного стану.

Безумовно, що стан війни в Україні створює перешкоди для реалізації своїх прав на судовий захист.

Запровадження воєнного стану може бути підставою, яка відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України повинна враховуватися при вирішенні питання щодо поновлення процесуального строку.

Разом з тим, питання поновлення строку на оскарження судових рішень у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не може бути підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження, адже такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану і унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 листопада 2022 року у справі №990/115/22, у постановах Верховного Суду від 29 вересня 2022 року у справі №140/13772/21, від 12 жовтня 2022 року у справі №930/2360/21.

Особа, яка заявляє клопотання про поновлення встановленого законом процесуального строку, повинна надати докази на підтвердження того, що пропуск такого строку дійсно пов`язаний з об`єктивно непереборними обставинами чи істотними перешкодами.

Доказів того, що неподання апеляційної скарги раніше ніж 14 жовтня 2024 року зумовлено введенням воєнного стану апелянт не надав, тому вказана обставина не може бути підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження.

Крім того, вимоги ухвали в частині зазначення дати ознайомлення з повним текстом оскаржуваного рішення, представником відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 виконанні не були.

А тому, враховуючи, що апелянтом вимоги ухвали Київського апеляційного суду від 31 жовтня 2024 року в повному обсязі виконано не було, останній необхідно подати до Київського апеляційного суду клопотання із зазначенням дати ознайомлення з повним текстом оскаржуваного рішення та інших поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 14 серпня 2024 року.

До апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених ст.356 цього Кодексу застосовуються положення ст.185 цього Кодексу.

Керуючись ст.185, 357 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Продовжити представнику відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 строк для усунення недоліків апеляційної скарги на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 14 серпня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Осаулова А.А., повний текст рішення складено 14 серпня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальності «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості на п`ять днів з дня отримання копії ухвали.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: Борисова О.В.