КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/7250/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2024 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Мережко М.В., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Крисіної В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 06 грудня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Єросової І.Ю.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, -

встановив:

У жовтні 2023 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом про розірвання шлюбу.

Вимоги позову мотивує тим, що 16 вересня 1988 року між сторонами укладено шлюб.

Уважає, що подальше спільне життя між позивачкою та відповідачем як подружжя та збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки.

Вказала, що попередній розмір судових витрат у справі складається із сплаченого судового збору у розмірі 1 073,60 гривень та 6 000,00 гривень витрат на правову допомогу.

Мотивуючи наведеним, просить суд розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 16 вересня 1988 року. Стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 06 грудня 2023 року позов задоволено. Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрований 16 вересня 1988 року відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінградського районного виконавчого комітету м.Києва (актовий запис №1672), розірвано. Повернуто ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 536,80 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн.

Не погодившись з ухваленим рішенням в частині стягнення з відповідача судових витрат у розмірі 6 000,00 гривень, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу.

Уважає, що понесені позивачкою витрати якщо й могли бути фактичними, але не були неминучими. Зазначає, що між сторонами не було спору про розірвання шлюбу.

Зазначає, що погодився на пропозицію позивачки розірвати шлюб та у призначений нею час перебував у Святошинському РАЦС, проте позивачка не з`явилась.

Вказує, що протягом 2019-2023 року розглядалась справа про поділ майна подружжя. Під час її розгляду позивачка безпідставно звинуватила відповідача в домашньому насильстві і Святошинський районний суд міста Києва наклав на відповідача штраф (постанова Святошинського районного суду міста Києва від 03 лютого 2020 року у справі про адміністративне правопорушення № 759/23260/19). Після чого позивачка подала заяву до суду про видачу обмежувального припису (справа 759/8295/20). Натомість Київський апеляційний суд скасував рішення через відсутність самого складу правопорушення.

Вказує, що представником позивачки є адвокат Єрмак О.В., проте договір про надання правової допомоги з адвокатом Єрмаком О.В. у справі відсутній. Натомість, матеріали справи містять договір позивача із юридичною особою Адвокатське бюро "Іванова", якому позивачка і оплатила 6000 грн. Трудовий договір, який би підтвердив трудові відносини і їх умови, зокрема, оплати праці адвоката Єрмака О.В. з Адвокатським бюро "Іванова" відсутній.

Окрім цього вказує, що акт виконаних робіт не є Актом виконаних робіт, оскільки не відповідає встановленим до такого первинного документа вимогам. Зокрема, такий не містить переліку робіт чи послуг та їх вартість, одиницю виміру, яка може призвести до виміру наданих послуг або виконаних робіт, підписи сторін про приймання-здачу наданих послуг чи виконаних робіт.

Вказує на помилковість та необґрунтованість висновку суду першої інстанції про співмірність заявлених судових витрат.

Мотивуючи наведеним, просить суд рішення Святошинського районного суду міста Києва від 06 грудня 2023 року в частині стягнення з ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 гривень скасувати. Окрім того, просить стягнути з позивачки на його користь судові витрати, пов`язані із зверненням до суду апеляційної інстанції.

20 лютого 2024 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив адвоката Єрмака О.В., який діє в інтересах ОСОБА_2 , на апеляційну скаргу.

Посилається на необґрунтованість апеляційної скарги.

Щодо тверджень скаржника про відсутність спору у сторін щодо розірвання шлюбу вказує, що матеріали справи не містять заяви відповідача про закриття провадження у зв`язку з відсутністю предмету спору, а також не вжито заходів, спрямованих на вирішення спору у позасудовому порядку.

Вказує, що жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що відповідач погоджувався на розірвання шлюбу, матеріали справи не містять.

Щодо доводів про необґрунтованість розміру судових витрат у розмірі 6 000,00 гривень вказує, що сторони договору про надання правової допомоги погодили розмір гонорару у фіксованому розмірі 6 000,00 гривень, які позивачка сплатила АБ "Іванова".

Вказує, що пунктом 4.2 договору про надання правової допомоги між АБ "Іванова" та позивачкою в переліку адвокатів, які могли здійснювати представництво інтересів позивачки у справі про розірвання шлюбу, зазначено адвоката Єрмака О.В.

Позивачкою, як клієнтом договору, надано згоду на представництво її інтересів адвокатом Єрмаком О.В., про що свідчить особистий підпис на сторінці договору.

Вказує, що ордер на представництво інтересів ОСОБА_2 адвокатом Єрмаком О.В. у Святошинському районному суді міста Києва видано також Адвокатським бюро "Іванова". В електронному кабінеті адвоката Єрмака О.В., розміщеному в ЄРАУ, місцем здійснення адвокатської діяльності зазначено Адвокатське бюро "Іванова".

Посилається на безпідставність доводів скаржника про те, що акт виконаних робіт не відповідає вимогам статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні", оскільки сфера дії вказаного закону в першу чергу поширюється на звітність підприємств, їх взаємовідносин з контролюючими та фіскальними органами.

Вказує, що наданий представником позивачки акт виконаних робіт фіксує лише перелік послуг, які були надані в межах договору про надання правової допомоги з фіксованою ставкою, тому сам по собі не потребує деталізації з витрат часу, одиниць виміру тощо, та є достатнім доказом надання послуг позивачу в межах виконання умов договору.

Зазначив, що орієнтовний розмір витрат на правову допомогу, пов`язаний з розглядом справи у суді апеляційної інстанції становить 4 000,00 гривень.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення без змін. Стягнути судові витрати.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги підтримав.

Представник позивача Єрмак О.В. подав письмову заяву про розгляд справи буз участі позивачки та її представника, просив апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їхня неявка не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 06 грудня 2023 року оскаржується лише в частині стягнення витрат на правову допомогу, відтак в іншій частині колегією суддів не переглядається.

Стягнувши з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 6 000,00 витрат на правову допомогу, суд зробив висновок, що позивачем доведено розмір понесених витрат на правову допомогу, які суд уважав співмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Колегія суддів не погоджується з цими висновками суду першої інстанції та зазначає про таке.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Єрмак О.В., звернулась до суду із позовом про розірвання шлюбу (а.с.1-5).

03 листопада 2023 року на адресу Святошинського районного суду міста Києва надійшла заява ОСОБА_1 . У поданій заяві відповідач заперечив щодо стягнення на користь позивачки судових витрат. Зазначає, що не заперечує проти задоволення позову, оскільки спору з приводу розірвання шлюбу немає. У поданій заяві відповідач вказав, що не проти укласти мирову угоду.

14 листопада 2023 року на адресу Святошинського районного суду міста Києва надійшла заява адвоката Єрмака О.В., який діє в інтересах ОСОБА_2 , у якій просив суд не приймати до уваги твердження відповідача, викладені у заяві від 03 листопада 2023 року. Разом з цим, адвокат вказав, що враховуючи пропозицію відповідача на укладення мирової угоди, можна зробити висновок, що останній не проти пред`явленого позову.

20 жовтня 2023 року між ОСОБА_2 та Адвокатським бюро "Іванова" укладено Договір про надання правової допомоги №141/23, відповідно до якого клієнт доручає, а бюро приймає на себе зобов`язання здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги клієнту у Святошинському районному суді міста Києва у справі про розірвання шлюбу з ОСОБА_1 на умовах і в порядку, що визначені даним договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання даного договору.

Розділом 4 договору про надання правової допомоги 141/23 визначено адвокатів бюро та помічників адвоката бюро, які мають право здійснювати адвокатську діяльність в інтересах клієнта. Зокрема розділом визначено таких адвокатів: Іванов Р.М. (пункту 4.1.1); Єрмак О.В. (пункт 4.1.2).

Пунктом 11.1 сторони погодили розмір гонорару за надання послуг визначених в пункті 2.1 договору, який становить суму в розмірі 6 000,00 гривень та який клієнт сплачує бюро в порядку встановленому цим договором. До розміру гонорару входять наступні послуги (консультація з питань можливості надання позовної заяви про розірвання шлюбу, збір та підготовка документів для подання до суду позовної заяви про розірвання шлюбу, складання та подання до суду всіх процесуальних документів (заяви по суті справи, заяв з процесуальних питань пі час розгляду справи у суді, представлення інтересів клієнта у судових засіданнях у суді першої інстанції (а.с.38-43).

Клієнт сплачує всю суму гонорару під час укладення даного договору (пункт 11.2).

Відповідно до даних квитанції до прибуткового касового ордеру №141/23 від 20 жовтня 2023 року (а.с. 44).

14 листопада 2023 року адвокатом Єрмаком О.В. складено акт виконаних робіт, відповідно до якого адвокатом надано такі роботи:

- консультування ОСОБА_2 щодо можливості подання до Святошинського районного суду міста Києва позовної заяви про розірвання шлюбу з ОСОБА_1 ;

- підготовка та збір документів для складання позовної заяви про розірвання шлюбу;

- складання та подача до Святошинського районного суду міста Києва позовної заяви про розірвання шлюбу з ОСОБА_1 ;

- складання та направлення до суду та учасникам справи заяви від 14 листопада 2023 року;

- складання та направлення до Святошинського районного суду міста Києва та учасникам справи заяви про стягнення судових витрат у справі №759/20841/23.

Загальна сума наданих послуг становить 6 000,00 гривень.

Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами 2-4 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З матеріалів справи убачається, що заява про стягнення понесених судових витрат від 15 листопада 2023 року з доказами понесених судових витрат подана адвокатом Єрмаком О.В., який діє в інтересах ОСОБА_2 , за допомогою підсистеми "Електронний суд". До заяви додано ордер, договір надання правових послуг, акт наданих послуг, квитанція до прибуткового касового ордеру (а.с. 31-44).

При цьому, частиною 9 статті 83 ЦПК України визначено, що копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини 3 статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина 1 статті 182 ЦПК України).

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин 5, 6 статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Порушення заявником приписів частини 9 статті 83 ЦПК України, а саме не направлення іншій стороні доказів, які підтверджують факт понесення ним витрат на правову допомогу, позбавляє іншу сторону можливості підготувати та подати до суду відповідні заперечення проти таких вимог, що в свою чергу, порушує принципи диспозитивності та змагальності сторін.

Разом з тим, в порушення вимог статті 83 ЦПК України до заяви про стягнення судових витрат стороною позивача не було додано доказів направлення вказаних документів відповідачу, що позбавляє сторону відповідача можливості спростовувати ймовірну не співмірність витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно пункту 7 частини 1 статті 183 ЦПК України будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити інші відомості, що вимагаються цим Кодексом.

У відповідності до вимог частини 4 статті 183 ЦПК України суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 21 вересня 2022 року у справі № 725/1301/21 (провадження № 61-20691св21) зазначив, що, встановивши порушення позивачем установленого процесуальним законом порядку пред`явлення до відшкодування витрат на правничу допомогу, а саме ненаправлення позивачем на адреси інших учасників справи (відповідачів) документів, які підтверджують понесені витрати на правничу допомогу, що позбавило відповідачів можливості подати до суду клопотання про неспівмірність розміру таких витрат відповідно до частини 6 статті 137 ЦПК України, суд апеляційної інстанції обґрунтовано повернув без розгляду клопотання позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів робить висновок, що рішення Святошинського районного суду міста Києва в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 гривень слід скасувати, та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким заяву з додатками про стягнення понесених судових витрат повернути заявнику без розгляду.

За встановлених обставин, апеляційна скарга задовольняється частково.

Окрім цього, при вирішення апеляційної скарги, колегія суддів уважає за необхідне зазначити наступне.

Із змісту апеляційної скарги убачається, що рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині вирішення судових витрат.

Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Судове рішення має містити відповіді на всі заявлені позивачем (третьою особою) вимоги, зазначити у разі потреби їх розмір, а також вирішувати питання про негайне виконання та про судові витрати (вимога повноти рішення). Процесуальний інститут додаткового рішення дозволяє виправляти помилки суду, спричинені недотриманням цієї вимоги.

Таким чином, питання розподілу судових витрат та способу виконання судового рішення, у разі вирішення питання про право, є обов`язком суду, що вирішується за результатами розгляду справи в залежності від того, яке рішення приймається судом.

Судові витрати, передбачені статтею 133 ЦПК України, є комплексним поняттям, що охоплює два види судових витрат: судовий збір та витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Розподіл судових витрат здійснюється судом або в рішенні по суті спору (якщо сторони надали всі докази на підтвердження судових витрат до виходу суду до нарадчої кімнати), або в додатковому судовому рішенні (якщо сторони скористалися своїм правом подати докази на підтвердження понесення судових витрат).

Таким чином, оскарження судового рішення щодо розподілу судових витрат може відбуватися або шляхом оскарження рішення по суті спору в частині розподілу судових витрат, або шляхом оскарження додаткового судового рішення.

Стаття 1 Закону України "Про судовий збір" визначає поняття судового збору, як збору, що справляється по всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених Законом.

Стаття 3 Закону визначає як загальний перелік об`єктів справляння судового збору, так і процесуальні документи, за подання яких до суду збір не сплачується.

Ураховуючи те, що оскаржуване судове рішення оскаржується лише в частині вирішення судових витрат, а не за позовними вимогами по суті спору, підстави для сплати судового збору, при зверненні до суду із цією апеляційною скаргою були відсутні.

Отже сплачена відповідачем сума судового збору при зверненні до суду апеляційної інстанції згідно статті 7 Закону України «Про судовий збір» може бути повернута за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 06 грудня 2023 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 гривень скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення такого змісту.

Заяву адвоката Єрмака Олега Віталійовича, який діє в інтересах ОСОБА_2 , про стягнення витрат на професійну правничу допомогу - повернути без розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повну постанову складено 17 червня 2024 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді М.В. Мережко

В.В. Соколова