Справа № 383/1927/23
Номер провадження 2/383/135/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2024 року Бобринецький районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Адаменко І.М.,

за участю:

секретаря судового засідання Зербул С.В.,

представника позивача адвоката Пономарьова О.В.,

відповідача ОСОБА_1

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в місті Бобринець Кіровоградської області в залі судових засідань Бобринецького районного суду Кіровоградської області цивільну справу №383/1927/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду, через свого представника адвоката Пономарьова О.В., з позовом до до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він 30.09.2023 року надав ОСОБА_1 в позику кошти в сумі 10000,00 грн, а той у свою чергу написав власноруч розписку про отримання вказаних коштів, які зобов`язувався повернути при пред`явлені вимоги. Таким чино, оскільки строк повернення позики сторони не визначили, тому 25 листопада 2023 року представником позивача адвокатом Пономарьовим О.В. направлено на адресу відповідача претензію (вимогу щодо сплати боргу), але відповідач станом на 12.12.2023 року борг не повернув, у зв`язку з чим змушений звернутися до суду з позовними вимогами про стягнення вказаного боргу з відповідача.

Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 19 грудня 2023 року суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Також від позивача до суду надійшла заява про стягнення з відповідача витрати понесені на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в розмірі 12000 грн (а.с.35-36).

Представник позивача адвокат Пономарьов О.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав зазначених у позові, який просив суд задовольнити повністю.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов не визнав та заперечив проти задоволення позовних вимог вказавши, що дана розписка не є належним доказом у справі, оскільки на розписці не його почерк та підпис, претензію від позивача він не отримував, крім того, просив відмовити в задоволені заяви позивача про стягнення з нього витрат на правничу допомогу, у зв`язку її з необґрунтованістю. Відзиву на позов не подав.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд, враховуючи пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши зібрані в судовому засіданні докази вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.

Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.

Зазначене узгоджується з висновками викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі N 464/3790/16-ц (провадження N 14-465цс18).

Як вбачається з матеріалів справи, факт одержання позики відповаідачем підтверджується розпискою, власноручно написаною позичальником в момент передачі йому суми позики.

Текст розписки про отримання позики від 30 вересня 2023 року містить інформацію про те, що позичальник ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 грошові кошти у позику в сумі 10000 грн в день складання цієї розписки.

Таким чином, складена власноруч ОСОБА_1 розписка підтверджує як факт укладення договору позики та зміст умов цього договору, так і факт отримання ним від ОСОБА_2 грошової суми та обов`язок її повернути.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 січня 2019 року при розгляді справи N 388/1354/17-ц (провадження N 61-45859св18), у якому зазначено, що письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до статті 204 ЦК України вчинений сторонами правочин є дійсним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, тоді як обов`язок щодо спростування презумпції правомірності правочину покладається на відповідача.

Під час розгляду цієї справи, відповідач ОСОБА_1 не надав належних доказів, які б підтверджували, що він не складав та не підписував розписку, датовану 30 вересня 2023 року.

Згідно з абзацом другим частини першої статті 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

З метою захисту майнових інтересів позичальника від недобросовісного позикодавця стаття 1051 ЦК України надає позичальникові право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Обставину стосовно передання чи навпаки, непередання грошових коштів або речей, доводить та сторона, яка посилається на таку обставину.

При встановленні судом факту неотримання позичальником від позикодавця грошей або речей, визначених родовими ознаками, договір позики вважається неукладеним. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи ОСОБА_1 про те, що договір позики є безгрошовим і він не отримував у борг грошові кошти у ОСОБА_2 за розпискою від 30 вересня 2023 року жодними доказами необґрунтовуються, як необґрунтовується й той факт, що відповідач не складав та не підписував тексту цієї розписки, вказане зводиться лише до його доводів у поясненнях суду, останній також не заявляв клопотань про призначення судово-почеркознавчої експертизи.

Верховний Суд у постановах від 18 липня 2018 року у справі N 143/280/17 (провадження N 61-33033св18), від 02 вересня 2020 року у справі N 569/24347/18 (провадження N 61-11630св19) дійшов висновку, що поясненнями сторони та показаннями свідка не може доводитися факт виконання чи невиконання зобов`язання за договором позики.

З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказувався факт укладення договору позики і його умови. Такі правові висновки щодо застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17.

Окрім того, Верховний Суд у постанові від 19 вересня 2019 року у справі N 176/2967/13-ц (провадження N 61-41962св18) зробив висновок, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладання договору та змісту умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Верховний Суд при розгляді цивільної справи N 388/1354/17-ц (провадження N 61-45859св18) зазначив, що письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

Вказане також узгоджується з висновками Верховного Суду України, які викладені у постановах від 18 вересня 2013 року у справі N 6-63цс13; від 02 липня 2014 року у справі N 6-79цс14.

З дослідженого в судовому засіданні оригіналу розписки судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 30 вересня 2023 року був укладений договір позики, за яким ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 кошти в сумі 10000 грн. (десять тисяч гривень 00 копійок). Оригінал розписки підписано особисто відповідачем ОСОБА_1 та з її змісту також встановлено, що відповідач отримав вказану суму коштів від позивача, тобто умови договору з боку позивача виконані. Строк повернення позики сторони не визначили (а.с.60).

25 листопада 2023 року представником позивача адвокатом Пономарьовим О.В. направлено на адресу відповідача письмову претензію (вимога щодо сплати боргу) за вказаною вище розпискою в семиденний строк з дня пред`явлення вимоги (отримання вказаної претензії), але на час розгляду справи борг у строки, визначені абз.2 ч.1 ст.1049 ЦК України, позивачу не повернуто (а.с.10).

На підтвердження факту направлення відповідачу ОСОБА_1 претензії (вимоги щодо сплати боргу) від 25.11.2023 року, позивачем надано квитанцію №1066514 від 25.11.2023 року ТОВ «ПОШТОВА СЛУЖБА «Е-ПОСТ» (а.с.11-13).

Суд вважає, що укладений сторонами 30.09.2023 року договір позики у письмовій формі та зміст розписки підтверджує факт передачі позикодавцем ОСОБА_3 грошової суми 10000 грн. позичальнику ОСОБА_1 та отримання останнім цих коштів. Надана позивачем розписка містить підпис відповідача. Відповідачем заперечується написання ним розписки, разом з тим ним не надано жодних належних та допустимих доказів на спростування її підписання. За таких обставин, суд вважає встановленим факт укладення між сторонами договору позики, передачі коштів позивачем відповідачу та відповідно факт виникнення боргових зобов`язань відповідача перед позивачем.

Наявність у позивача оригіналу цієї розписки та претензії про повернення боргу свідчить про невиконання умов договору з боку відповідача щодо погашення боргового зобов`язання.

Оскільки станом на день розгляду справи відповідачем не виконано умов договору позики від 30.09.2023 року на суму 10000 грн, та не погашено вказаної заборгованості, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та стягує з відповідача на користь позивача вказану суму боргу, задовольнивши позовні вимоги.

Позивачем також заявлено про стягнення з відповідача на його користь витрат на правничу допомогу в сумі 12000 грн. Дослідивши докази на обґрунтування понесених позивачем судових витрат, суд вважає можливим задовольнити частково вказану заяву виходячи з наступного.

Згідно з п. 1 ч. 3, ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.6 ст.137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо). Висновки, викладені Верховним Судом у постановах у справах №821/227/17, № 726/549/19, № 810/3806/18 та постанові КЦС ВС від 23.06.2022 року №607/4341/20.

Як вбачається з матеріалів справи, повноваження представника позивача адвоката Пономарьова О.В. підтверджуються ордером серії СА № 1067906 від 12.12.2023 року (а.с.39 зворот), свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ЧК №001096 від 01.03.2019 року (а.с.14) та Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань АДВОКАТСЬКЕ БЮРО «ОЛЕГА ПОНОМАРЬОВА» (а.с.15).

На підтвердження наданих адвокатом послуг позивачу, 21 листопада 2023 року між ОСОБА_2 та АДВОКАТСЬКИМ БЮРО «ОЛЕГА ПОНОМАРЬОВА», в особі керуючого бюро Пономарьова Олега Валентиновича, укладено Договір №52 про надання правової (правничої) допомоги, відповідно до якого адвокат зобов`язується надати клієнту правову допомогу у даній справі (а.с.36 зворот - 38).

Відповідно даного договору розділу 1 п.п.1.1 бюро приймає доручення клієнта та бере на себе зобов`язання надати клієнту правову допомогу щодо: надання правової інформації, консультації, консультацій і роз`яснень з правових питань; складання звернень (заяв, вимог, скарг, пропозицій) та інших документів правового характеру; складання процесуальних документів (заперечень, клопотань, претензій, позовних заяв, апеляційних і касаційних скарг, заяв про вжиття заходів забезпечення позову та інших документів відповідно до вимог процесуального законодавства), а також представництво та захист інтересів клієнта в будь яких органах влади.

24 листопада 2023 року між ОСОБА_2 та АДВОКАТСЬКИМ БЮРО «ОЛЕГА ПОНОМАРЬОВА», в особі керуючого бюро Пономарьова Олега Валентиновича, укладено Додаткову угоду №2 до Договору про надання правової допомоги №52 від 21.11.2023 року (а.с.37 зворот - 38).

Відповідно до Додаткової угоди розділу 2 п.п.2.1 надання правової (правничої) допомоги, надання правової (правничої) допомоги, а саме досудове врегулювання спору, представництво інтересів позивача, в Бобринецькому районному суді Кіровоградської області, аналіз судової практики щодо спорів про стягнення боргу за договором позики, підготовка та подання позовної заяви, клопотань, заяв тощо, участь у судових засіданнях в суді першої інстанції становить фіксований розмір гонорару 12000 грн.

На виконання умов договору позивачем надано до суду акт приймання передачі №1 наданої правової допомоги від 05.02.2024 року до Договору про надання правової допомоги від 21.11.2023 року за №52 та Додаткової угоди №2 від 24.11.2023 року до Договору про надання правової допомоги №52 від 21.11.2023 року, відповідно до умов якого розмір гонорару за надання консультацій та узгодження правової позиції, аналіз судової практики щодо спорів про стягнення боргу за договором позики, підготовки та направлення претензії ОСОБА_1 , підготовки та подання позовної заяви, представництво в судовому засіданні, складання заяви про розмір судових витрат понесених позивачем у зв`язку з розглядом справи та виготовлення додатків до неї, а також вартість послух адвоката визначається погодинно згідно з розрахунком і становить 12000 грн. Загальна вартість професійної правничої допомоги за даною угодою становить 12000 грн (а.с.38 зворот) та рахунок №2 від 05.02.2024 року до Договору №52 від 21.11.2023 року, Додаткової угоди від 24.11.2023 року за №2 та акту приймання передачі від 05.02.2024 року (а.с.39).

Відповідно до статті 19 Закону №5076-VI видами адвокатської діяльності зокрема є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Разом з тим, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг та умовами договору. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Згідно з положеннями ч.5, 6 статті 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

В судовому засіданні відповідачем ОСОБА_1 заявлено усну заяву про розподіл судових витрат відповідно до якої відповідач просить суд відмовити в задоволенні заяви позивача про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 12000 грн.

Перевіривши наведені вище аргументи відповідача, суд їх відхиляє оскільки вони спростовуються всказаними вище доказами, які було подано позивачем у встановлений ч.8 ст.141 ЦПК України строк.

Але, водночас, суд вважає, що заявлений відповідачем ОСОБА_1 розмір судових витрат на правову допомогу, понесений у зв`язку з розглядом справи №383/1927/23, підлягає зменшенню з наступних підстав.

Так, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. Розмір таких витрат також повинен бути обґрунтованим. У зв`язку з наведеним суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову та предмету спору, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

На думку суду даний спір про стягнення боргу за договором позики не відноситься до категорії складних, ціна позову складає 10000 грн.

На переконання суду, підготовка до справи не потребувала дослідження значного обсягу законодавства, судової практики чи опрацюванню великого обсягу документів.

При вирішенні питання щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу суд приймає до уваги зазначені вище обставини, а також заперечення відповідача щодо стягнення витрат на правову допомогу та приходить до висновку, що витрати на правничу допомогу в заявленому позивачем розмірі є не співмірними зі складністю справи та часом, витраченим адвокатом на надання послуг з правової допомоги та їх обсягом, значенням справи для сторони, у зв`язку із чим з урахуванням принципу розумності та справедливості, вважає за доцільне зменшити витрати на правничу допомогу, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача до 6000 грн.

Також у відповідності до ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 858,88 грн.

Керуючись ст.ст.2-13, 76-82, 133, 137, 141, 258, 259, 263-266, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, ст.ст.509, 525, 530, 533, 599, 610-612, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 30.09.2023 року в сумі 10000,00 грн. (десять тисяч гривень 00 копійок), а також судовий збір в розмірі 858,88 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу у розмірі 6000,00 гривень.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення до Кропивницького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 виданий Бобринецьким РВ УМВС України в Кіровоградській області 06.05.1998 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Повне рішення суду складено 18.06.2024 року.

Суддя І. М. Адаменко