КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 754/4910/21
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/3218/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання Шаламай Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Зінченко Ірини Олександрівни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 01 листопада 2023 року у складі судді Сенюти В.О.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В :

У березні 2021 року ОСОБА_2 звернулася у суд із позовомдо ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів, у якому просила:

- позбавити батьківський прав ОСОБА_1 ;

- стягнути з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , в розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення цього позову і до досягнення дитиною повноліття;

- допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць;

- вирішити питання судових витрат.

Позов обґрунтовано тим, що 30 грудня 2005 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено шлюб. У період шлюбу народилося двоє дітей: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 15 квітня 2014 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 - розірвано. Малолітні діти залишилися проживати разом з матір`ю та перебуваються на її повному забезпеченні. Батько ОСОБА_1 свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а саме: не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя. Зокрема батько не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням та оздоровленням дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання. Співпраця з класним керівником та вчителями відбуваються виключно з матір`ю. Батько до школи не приходив жодного разу, навчанням дітей не цікавиться, з батьком класний керівник не має ніякого зв`язку. ОСОБА_1 уникає спілкування з дітьми, оскільки вдавався до домашнього насильства по відношенню до дітей, як фізичного так і психологічного, ображав та принижував їх честь та гідність, в результаті чого, діти його бояться. З висновку психолога вбачається, що спілкування з батьком становить реальну загрозу для дітей, їх здоров`ю та психологічному розвитку та суперечить найкращим інтересам дітей.

З огляду на викладене, позбавлення батьківських прав відповідача відповідає інтересам дітей, а також, позивач вважає, що відповідач спроможній фінансово забезпечити дітей та сплачувати аліменти в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку для забезпечення потреб дітей. У зв`язку з вище викладеним позивач звертається до суду з даним позовом.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 01 листопада 2023 року позовну заяву ОСОБА_2 - задоволено. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі адвокат Зінченко І.О. в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, порушення судом першої інстанції норм матеріального процесуального права, просить скасувати його в частині позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 стосовно неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та винести нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позовної вимоги щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 , в іншій частині рішення суду першої інстанції - залишити без змін. Вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції не прийняв до уваги і не приєднав до матеріалів справи відповідь на адвокатський запит, надану правоохоронними органами за місцем сумісного проживання позивачки і відповідача разом з дітьми з 01 грудня 2005 року по 31 грудня 2012 року, яка спростовує безпідставні звинувачення на адресу відповідача.

Вказує, що матеріально забезпечувати дітей батько ніколи не припиняв. Всі роки, які вони живуть окремо з позивачкою, батько сплачував аліменти на утримання дітей. Крім того, завжди приймав фінансову участь у підготовці дітей до школи, придбанню одягу, взуття, необхідних речей для розвитку і відпочинку дітей, в оплаті дитячих таборів, відпочинку на морі.

Зазначає, що суд першої інстанції віднісся до показів свідків без критики, не визнав покази такими, що не відповідають дійсності, не піддав сумніву, незважаючи на те, що у свідка є всі підстави для особистої неприязні до відповідача, відсутня конкретика і плутаність у показах, а лише припущення в серйозних звинуваченнях негативної поведінки батька до дітей.

Посилається на те, що позивачка з самого початку ціленаправлено зводила спілкування батька з дітьми нанівець, робила необмежений вплив на дітей, щоб вони мали викривлене уявлення і негативне ставлення до батька.

Вважає, що діти говорять неправдиву інформацію, більше того таку, що містить жахливі відомості про поведінку відповідача і що без впливу позивачки тут не обійшлося.

Вказує, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу. Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі №522/10703/18 (провадження №61-4014св20), від 13квітня 2020 року у справі №760/468/18 (провадження №61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі №638/16622/17 (провадження №61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі №522/21914/14 (провадження №61-8179св19).

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належно, а тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи у їх відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши адвоката Зінченко І.О. в інтересах ОСОБА_1 , яка просила апеляційну скаргу задовольнити, ОСОБА_6 та її представника ОСОБА_7 , які просили рішення залишити без змін, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Убачається, що рішення районного суду оскаржується лише в частині вимог про позбавлення батьківський прав ОСОБА_1 , а тому з урахуванням вимог ч. 1 ст.367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як убачається зі справи, сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 30.12.2005 по 15.04.2014, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб та заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 15.04.2014 (а.с. 11-13 т.1).

Від шлюбу позивачка та відповідач мають двох дітей сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 14-15 т.1).

Згідно копії свідоцтва про зміну імені серії І-БК ОСОБА_3 прізвище, власне ім`я, по батькові після державної реєстрації зміни імені - ОСОБА_6 (а.с. 205 т.1).

Районним судом з`ясовано, що позивачка разом із дітьми проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно відповіді КНП "Центр первинної медико-санітарної допомоги № 4" Деснянського району м. Києва від 28.12.2020 № 1506, діти ОСОБА_5 та ОСОБА_4 обслуговуються в даному медичному закладі від народження, медичний заклад відвідують з матір`ю ОСОБА_3 (а.с. 18 т.1).

Відповідно до характеристики учениці СШ № 313, ОСОБА_5 навчається в спеціалізованій школі № 313, за період навчання ОСОБА_8 у школі співпраця з класним керівником та вчителями відбувалася лише зі сторони мами (а.с. 19 т.1).

Згідно характеристики ОСОБА_4 - учня школи І-III ступенів № 282 Деснянського району м. Києва, батько учня до школи не приходив жодного разу, навчанням сина не цікавився, до школи сина не приводив. З батьком ОСОБА_1 у класного керівника немає ніякого зв`язку (а.с. 20 т.1).

Відповідно до висновків, що містяться у довідках про роботу психолога з дослідження психо-емоційної сфери дитини, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 мають можливість до самостійної розповіді, правильності суджень. Здатні адекватно реагувати на зауваження чи заперечення. Мають стійкість мислення та відповідний на їх вік рівень логічного мислення. Спілкування з батьком становить реальну загрозу для дітей, їх здоров`я та психічному розвитку (а.с. 21, 22 т.1).

Деснянською районною в місті Києві державною адміністрацією, надано висновок № 102/02/38-3851 від 23.06.2021 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно його доньки ОСОБА_5 та сина ОСОБА_4 , вказавши, що батько свідомо нехтує своїми обов`язками, ухиляється від виховання та навчання дітей, не проявляє щодо них батьківської турботи, не цікавиться їх життям та здоров`ям, не утримує матеріально. Виховання, контроль та матеріальне забезпечення дітей здійснює мати (а.с. 110-117 т.1).

Задовольняючи позовні вимоги в оскаржуваній частині, суд першої інстанції виходив із того, що позбавлення батьківських прав, буде відповідати інтересам дітей, а також визнав доведеним, що ОСОБА_1 не піклується про фізичний та духовних розвиток своїх дітей, не забезпечує матеріально, не спілкується з ними і не цікавиться їх життям.

Однак такі висновки не відповідають обставинам і матеріалам справи.

Як визначено ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Статтею третьою Конвенції про права дитини від 20.11.89 передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

У пунктах 15 та 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо.

Згідно п. 16 цієї ж Постанови, особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини ст. 166 Сімейного кодексу. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці, яка є частиною національного законодавства України, у рішенні по справі "Хант проти України" від 7 грудня 2006 року зазначив, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і такі інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. При цьому, звернув увагу на те, що позивач у цій справі намагався побачити дитину та оскаржував рішення про позбавлення батьківських прав і цей факт міг свідчити про його інтерес до дитини.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Всупереч наведеному суд першої інстанції, вирішуючи спір, не врахував характер винної поведінки ОСОБА_1 та його ставлення до дітей, не з`ясував дійсної причини невиконання ним належним чином батьківських обов`язків.

Згідно із ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Висновком Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації № 102/02/38-3851 від 23.06.2021 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно його доньки ОСОБА_5 та сина ОСОБА_4 , вказавши, що батько свідомо нехтує своїми обов`язками, ухиляється від виховання та навчання дітей, не проявляє щодо них батьківської турботи, не цікавиться їх життям та здоров`ям, не утримує матеріально. Виховання, контроль та матеріальне забезпечення дітей здійснює мати.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач проживає окремо, не приймає участі у вихованні спільних з позивачкою дітей, не цікавиться їх дозвіллям, здоров`ям, не утримує їх матеріально фактично самоусунувшись від виконання батьківських обов`язків. З огляду на наведене у поведінці ОСОБА_1 є ознаки невиконання ним своїх батьківських обов`язків по вихованню доньки ОСОБА_5 та сина ОСОБА_4 .

Проте у матеріалах справи відсутні достатні докази винної поведінки відповідача, коли він свідомо, систематично, не зважаючи на заходи попередження, продовжує не виконувати батьківські обов`язки. Суд, задовольняючи позовні вимоги про позбавлення відповідача ОСОБА_1 батьківських прав, належним чином не обґрунтував необхідність застосування виключної міри, якою є позбавлення батьківських прав, та якою необхідністю це викликано.

Як убачається із пояснень наданих відповідачем у суді першої інстанції, змісту апеляційної скарги, останній бажає приймати участь у вихованні дітей та їх матеріальному забезпеченні, що підтверджується тим, що він не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання дітей у даній справі.

Приймаючи до уваги вищевикладене, а також те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, відповідачка усвідомила свою поведінку та не бажає уникати виконання своїх батьківських обов`язків, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. В зв`язку з чим апеляційна скарга адвоката Зінченко І.О. в інтересах ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення Деснянського районного суду м. Києва від 01 листопада 2023 року в частині вимог про позбавлення батьківський прав ОСОБА_1 - скасуванню, з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову в позові. В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне попередити ОСОБА_1 про необхідність змінити ставлення до виховання доньки ОСОБА_5 та сина ОСОБА_4 .

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Зінченко Ірини Олександрівни в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 01 листопада 2023 року в частині вимог про позбавити батьківський прав ОСОБА_1 скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в позові.

У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 червня 2024 року.

Суддя-доповідач:

Судді: