Справа № 450/3493/22 Провадження № 2/450/621/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" лютого 2024 р. Пустомитівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Данилів Є.О.

при секретарі Ориняк Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2

про (предмет позову): поділ земельної ділянки з кадастровим номером :01:005:0134 розташовану по АДРЕСА_1 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 73563 грн. грошової компенсації вартості господарських будівель,

в с т а н о в и в :

Позивач звернулась до суду із позовом, в якому зазначила, що з 25 жовтня 1985 року перебувала з Відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу ними спільно було збудовано будинок АДРЕСА_1 . Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 22.08.2005 року, виданого Львівським обласним державним комунальним БТІ та ЕО, за ОСОБА_2 зареєстроване право власності на частку житлового будинку АДРЕСА_1 . Підставою виникнення такого права власності стало свідоцтво про право власності від 16.03.1990 р., яке було видано Водянською сільською радою на підставі рішення виконкому Пустомитівської районної ради від 20.07.1989 року №245. Отже, будинок був побудований за час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, відтак є спільною сумісною власністю подружжя.

Вказаний будинок розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :01:005:0134, яка перебуває у власності ОСОБА_2 однак вказана земельна ділянка не була поділена між сторонами, та останні не досягнули згоди щодо такого поділу, а тому позивач звернулась до суду із позовом.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 06 квітня 2023 року відкрито провадження у справі.

Встановлені судом фактичні обставини та оцінка суду.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості і достовірності, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні усіх обставин справи, керуючись законом, при цьому, створивши учасникам справи всі необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як передбачено ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Згідно з принципами, закріпленими ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до ч.1 та ч.3 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст. 82 ЦПК України).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 07 серпня 2019 року, яке було залишено без змін Постановою Львівського апеляційного суду від 04 серпня 2020 року, вирішено виділити у власність ОСОБА_1 29/50 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , а саме приміщення: житлову кімнату, позначену на поверхневому плані літ. 2-8 площею 19.9 кв. м.; житлову кімнату, позначену на поверхневому плані літ. 2-9 площею 14,2 кв. м.; житлову кімнату, позначену на поверхневому плані літ. 2-10 площею 9,7 кв.м.; коридор, позначений на поверхневому плані літ 2-7 площею 8,7 кв. м; частину коридору, позначеного на поверхневому плані літ 2-1. площею 4,5 кв. м.; сходову клітку, позначену на поверхневому плані літ.2-6 площею 5,8 кв.м.; загальною площею 62,8 кв.м.; Виділити у власність ОСОБА_2 21/50 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , а саме приміщення: житлова кімната, позначена на поверхневому плані літ. 2-5 площею 2-5 площею 19,2 кв. м.; коридор, позначений на поверхневому плані літ. 2-2 площею 9,5 кв. м.; частину коридору, позначеного на поверхневому плані літ. 2-1 площею 8,9 кв. м.; санвузол, позначений на поверхневому плані літ. 2-4 площею 6, 4 кв. м.; кухню позначену на поверхневому плані літ. 2-3 площею 8,8 кв.м.; загальною площею 52,8 кв. м.; Господарські будівлі та споруди: Д-гараж; Ж-сарай;3 -вбиральня; Хвіртка -№ 1, ворота № 2, огорожа № 3, що входять до складу об`єкта нерухомості - житлового будинку АДРЕСА_1 залишити у спільній сумісній власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №221721862 від 27.08.2020 року, ОСОБА_1 належить 29/50 частки у спільній частковій власності на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 53780936 від 27.08.2020 р.

28 серпня 2020 року, ОСОБА_1 було отримано технічний паспорт на будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Відповідно до вказаного технічного паспорту, ОСОБА_1 як власнику належить частина будинку, що розташований на земельній ділянці, яка була оформлена на ОСОБА_2 .

У висновку № 057/21 за результатами проведення земельно-технічної та оціночної експертизи від 26 листопада 2021 року, яка була проведена експертом Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЛ-СВІТ» ОСОБА_4 , було запропоновано два варіанти розподілу земельної ділянки площею 0,0698 га кадастровий номер :01:005:0134 розташованої біля будинку АДРЕСА_1 виходячи із рівності часток 1/ 2 частки ОСОБА_1 та 1/ 2 ОСОБА_2 .

За варіантом 2 розподілу (роздільного користування) земельної ділянки площею 698 кв. м. (таблиця № 2 додатку до висновку) першому власнику 1/ 2 частки ОСОБА_1 запропоновано виділити у власність дві земельні ділянки загальною площею 249,23 кв. м., а саме: перша земельна ділянка площею 193,63 кв.м. та другу земельну ділянку площею 55,6 кв.м. Надано сервітутне користування Позивачу земельну ділянку площею 5,72 кв.м. біля стіни житлового будинку (1,0х5,72м).

Другому власнику 1/ 2 ч. ОСОБА_2 пропонується у власність земельну ділянку загальною площею 249,23 кв. м. Також експертизою встановлена компенсація вартості будівель, які розташовані на частині земельної ділянки, яка залишається у власності Відповідача, а саме гараж, літ «д», сарай літ. «ж» та вбиральня літ. «З». Грошову компенсацію експертом визначено у розмірі 73 563 грн., яку має сплатити ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .

Дослідивши усі обставини справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України (далі СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) підтверджує норму, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

У частині першій статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно частини першої статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При тому, що не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на це майно зареєстровано лише за одним з подружжя.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Зокрема, земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення, віднесено до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість), як зазначається в частині першій ст. 181 ЦК України.

Житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, установлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання (ст. 380 ЦК України).

Тобто, житловий будинок, будівля або споруда не можуть бути відокремлені від земельної ділянки без їх пошкодження або істотного знецінення.

Фізично земельна ділянка і будинок (будівля, споруда) ідентифікуються як окремі речі, які в сукупності є однією річчю. Адже будинок (будівлю, споруду) неможливо використовувати без земельної ділянки, і навпаки земельна ділянка втрачає своє функціональне призначення при зміні (знищенні) того чи іншого об`єкта нерухомості, розміщеного на ній.

Якщо на земельній ділянці, яка є особистою приватною власністю одного із подружжя знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою, переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Частиною першою статті 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

У постанові від 12 жовтня 2016 року № 6-2225цс16 Верховний Суд України дійшов висновку, що норма статті 120 ЗК України і статті 377 ЦК України закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою, визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю та споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного й цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на нерухомість.

При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України в поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку в набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на ній об`єкти.

Крім того, пунктом «е» частини першої статті 141 ЗК України передбачено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду, стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено в договорі відчуження нерухомості.

Велика Палата Верховного суду у своїй постанові від 04.12.2018 року (справа № 910/18560/16) також зробила висновок про те, що (п.8.5.) чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства.

З 01 січня 2004 року набув чинності ЦК України в редакції Закону України від 16 січня 2003 року № 435-IV (далі Закон № 435-IV), норми статті 377 якого в чинній редакції передбачають, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Як зазначено у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі №689/26/17, при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з положеннями статті 125 ЗК України у редакції, що була чинною, починаючи з 1 січня 2002 року, слід виходити з того, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Тобто за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постановах від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16 та інших, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від них.

Щодо застосування приписів вказаних статей у відповідних редакціях Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювалася про те, що особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття (див. постанови від 4 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16 (пункт 8.17), від 5 грудня 2018 року у справі № 713/1817/16-ц (пункт 61), від 18 грудня 2019 року у справі № 263/6022/16-ц (пункт 42)).

Таким чином, оскільки позивач набула права власності на відповідну частину житловий будинок, зареєструвала таке право у встановленому законом порядку, відтак вона набула і права власності на відповідну частину земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок. Відтак, в цій частині позовна заява підлягає до задоволення.

Щодо стягнення грошової компенсації вартості господарських будівель у розмірі 73563,00 грн. з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , то така вимога не підлягає до задоволення, оскільки, відповідно до рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 07 серпня 2019 року, яке було залишено без змін Постановою Львівського апеляційного суду від 04 серпня 2020 року господарські будівлі та споруди: Д-гараж; Ж-сарай;3 -вбиральня; Хвіртка -№ 1, ворота № 2, огорожа № 3, що входять до складу об`єкта нерухомості - житлового будинку АДРЕСА_1 були залишені у спільній сумісній власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Як вбачається із позовної заяви, Позивач не ставить вимоги щодо поділу вказаних господарських будівель, відтак суд не вирішує питання про поділ таких та визнання права власності за кимось із сторін. З огляду на вказане, позовна вимога про компенсацію господарських будівель є передчасною, та не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76,77,78,79,80,89,141, 259, 263, 264, 265, 268,272,273 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

позовні вимоги ОСОБА_5 , задовольнити частково.

Поділити земельну ділянку площею 0,0698 га кадастровий номер :01:005:0134 розташовану по АДРЕСА_1 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , виділивши у власність ОСОБА_1 дві земельні ділянки загальною площею 249,23 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , одна площею 193,63 кв. м. з геометричними розмірами за ходом годинникової стрілки від т.А в м: 16,32;1,10;10,92;17,78;10,95 та друга земельна ділянка площею 55,6 кв.м. з геометричними розмірами за ходом годинникової стрілки від т.Б. в м.: 5,44;0,90;9,00;5,72 ( по стіні житлового будинку); 9,69 відповідно до другого варіанту розподілу земельної ділянки, який наведений у висновку № 057/21 від 26.11.2021 року за результатом проведення земельно-технічної та оціночної експертизи проведеної Товариством з обмеженою відповідальністю «Гал-Світ.

Виділити у власність ОСОБА_2 земельну ділянку загальною площею 249,23 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 з геометричними розмірами за ходом годинникової стрілки від т.А. в м: 10,95;4,80;10,00;21,50;10,42;17,81;2,31;5,40 (по стіні житлового будинку) 1.00;1,20;2,17;5,00;10,16 відповідно до другого варіанту розподілу земельної ділянки, який наведений у висновку № 057/21 від 26.11.2021 року за результатом проведення земельно-технічної та оціночної експертизи проведеної Товариством з обмеженою відповідальністю «Гал-Світ).

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення, безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 14.02.2024 року.

Учасники справи:

Позивач : ОСОБА_1 РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

СуддяЄ. О. Данилів