ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2024 року м.Суми

Справа №591/324/24

Номер провадження 22-ц/816/885/24

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Рунова В. Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 18 січня 2024 року у складі судді Сидоренко А.П., постановлену у м. Суми,

в цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини,

в с т а н о в и в:

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про видачу наказу про стягнення з ОСОБА_2 на його користь аліментів на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі на одну дитину однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, починаючи з 15 січня 2024 року до повноліття доньки.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 18 січня 2024 рокувідмовлено ОСОБА_1 у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що малолітня дочка ОСОБА_3 проживає разом з ним за зареєстрованим місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 та перебуває на повному його утриманні та матеріальному забезпеченні, а тому у нього є право грошової вимоги і він має право заявляти про стягнення аліментів у порядку ч. 3 ст. 181 СК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За таких обставин розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про відмову у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги зазначені в заяві про видачу судового наказу про стягнення аліментів не є безспірними, а відомості про наявність порушеного питання в межах цивільної справи про визначення місця проживання дитини вказують на відсутність у заявника права грошової вимоги.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Отже суть наказаного провадження полягає в тому, що вимоги заявника є безспірними, обґрунтованими, та відповідають положенням цивільного процесуального законодавства в частині вимог до заяви про видачу судового наказу.

Згідно із п. 8 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків (ч. 1 ст. 166 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Право на звернення до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на дітей має той з батьків, або інших законних представників дітей, разом з яким проживає дитина та знаходиться на утриманні.

Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Таким чином, право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів має той з батьків дитини, з яким дитина проживає у визначеному законом порядку.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що згідно інформації наявної в Єдиному державному реєстрі судових рішень Зарічним районним судом м. Суми у справі № 591/12155/23(провадження № 2-з/591/89/23) відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до пред`явлення його позову до ОСОБА_2 , третя особа: Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради про встановлення місця проживання дитини. Звертаючись до суду з вказаною заявою, ОСОБА_1 посилався на те, що ОСОБА_2 без жодних пояснень та попереджень, з невідомих причин, забрала та вивезла малолітню доньку у невідомому напрямку. У зв`язку з зазначеним ним порушувалось питання про заборону виїзду дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі України у супроводі матері ОСОБА_2 до вирішення спору щодо встановлення місця проживання доньки судом.

Крім того, ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 10 січня 2024 року відкрито провадження у справі № 591/170/24 (провадження № 2/591/49/24) за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради про визначення місця проживання дитини. Зі змісту цієї ухвали вбачається, що ОСОБА_1 просить визначити місце проживання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, на момент звернення ОСОБА_1 до суду першої інстанції із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання дитини ОСОБА_3 не було визначено, оскільки наявний судовий спір з цього приводу, що свідчить про відсутність виникнення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у видачі судового наказу на підставі п.8 ч. 1 ст. 165 ЦПК України.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що у ОСОБА_1 є право грошової вимоги і він має право заявляти про стягнення аліментів у порядку ч. 3 ст. 181 СК України, оскільки ним не доведено належними доказами безспірного права на отримання аліментів на утримання малолітньої дочки ОСОБА_4 .

Відтак, доводи апеляційної скарги про незаконність ухвали суду у справі не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382, 389 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 18 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: В. І. Криворотенко

В. Ю. Рунов