ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

24 квітня 2024 року

м. Харків

справа № 643/5135/23

провадження № 22-ц/818/1643/24

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів колегії Маміної О.В. Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря Носовї К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харків цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна, Приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Петренко Дмитро Олександрович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 19 лютого 2024 року, постановлену суддею Харченко А.М.,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати виконавчий напис, вчинений 20.12.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазановою Оленою Миколаївною та зареєстрований в реєстрі за № 29377, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість в сумі 8 506, 00 грн. таким, що не підлягає виконанню; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 20.12.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною було вчинено виконавчий напис № 29377 про стягнення з ОСОБА_1 в користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість в сумі 8506,00 грн. На підставі Виконавчого напису приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Ніколаєнко І.Р. відкрив виконавче провадження № 68515867. У подальшому виконавче провадження було передано приватному виконавцю Петренку Д.О. Позивач вважає виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню з огляду на порушення порядку вчинення нотаріальної дії.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 19 лютого 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна, Приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Петренко Дмитро Олександрович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі апелянт просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що позивач у позовній заяві не оскаржує положення договору, укладеного із відповідачем, натомість звертає увагу суду на суттєві порушення, які були допущені при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису та які є самостійною підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Вказує, що жодної вимоги позивач не отримував, а тому вчинення виконавчого напису не могло бути можливим внаслідок подання відповідачем неповного пакету документів. Зазначає, що позивач не мав можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між ним та відповідачем щодо суми заборгованості, що об`єктивно виключало можливість вчинення виконавчого напису. Отже, приватний нотаріус достовірно знаючи, що борг не є безспірним, повинен був відмовити у вчиненні виконавчого напису. Вказує, що укладений між відповідачем та позивачем кредитний договір , який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, крім того, виконавчий напис було вчинено без дотримання умов безспірності заборгованості боржника. Звертає увагу, що у постанові ВП ВС від 21.09.2021 року у справі № 910/10374/17 міститься правовий висновок про те, що порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст.ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Залишаючи без розгляду позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що правовідносини за Кредитним договором (оферти) № 06.04.2020-010001726 від 06.04.2020 не підпадають під сферу дії Закону України «Про споживче кредитування», а отже даний спір має вирішуватись у Постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків відповідно до п. 10.1. Договору.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 21 ЦПК України сторони мають право передати спір на розгляд третейського суду, крім випадків, встановлених законом.

Згідно із ч. 1 ст. 12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 ЗУ «Про третейські суди» до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 5 вказаного Закону визначено, що юридичні та/або фізичні особи, а також адміністратор за випуском облігацій, який діє в інтересах власників облігацій відповідно до положень Закону України «Про ринки капіталу та організовані товарні ринки», мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Частинами першою, четвертою, шостою, дев`ятою статті 12 даного Закону передбачено, що третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами або міститься у проспекті цінних паперів (рішенні про емісію цінних паперів), що передбачає призначення адміністратора за випуском облігацій, чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв`язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує. Посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору. Третейська угода може містити як вказівку про конкретно визначений третейський суд, так і просте посилання на вирішення відповідних спорів між сторонами третейським судом.

Згідно з нормами статей 3, 5, 7, 12 цього Закону передача спору на розгляд третейського суду є визначеним законом правом відповідних юридичних та/або фізичних осіб, яке реалізується шляхом укладення угоди між цими сторонами про передачу спору на вирішення третейським судом, а угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Судом першої інстанції встановлено, що між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 06.04.2020 укладений Кредитний договір (оферти) № 06.04.2020-010001726 шляхом підписання Заявки, що є невід`ємною частиною даного Договору.

Пунктом 10.1. Договору встановлено, що всі вимоги, які виникають при виконанні даного Договору або у зв`язку з ним, або випливають з нього та становлять предмет спору, окрім справ у спорах щодо захисту прав споживачів, підлягають розгляду в постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків (свідоцтво про реєстрацію постійно діючого третейського суду № 007-2005 від 21.06.2005, видане Київським міським управлінням юстиції), згідно з регламентом третейського суду. Розгляд здійснюється одноособово суддею, який призначається в порядку, встановленому регламентом постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, що є невід`ємною частиною даної третейської угоди, із яким Сторони ознайомились.

В пункті 10.4. Договору Сторони підтвердили, що положення пунктів 10.1.-10.3. Договору становлять третейське застереження відповідно до чинного законодавства України. Дана угода є чинною.

Пунктом 1.2. Договору встановлено, що кредит надається для використання Позичальником на будь-які законні цілі, включаючи перекредитування, підприємницьку, незалежну професійну діяльність або виконання обов`язків найманого працівника. Сторонами погоджено, що кредит за даним договором не є споживчим, а даний Договір не є договором про надання споживчого кредиту.

Таким чином, оскільки сторонами укладена третейська угода у вигляді третейського застереження в договорі, з моменту укладання цього договору між сторонами діє третейське застерження, що визначає певний порядок розгляду спорів, які пов`язані з договором, а саме у вищевказаному третейському суді.

Третейське застереження є власним волевиявленням сторін договору і не може розцінюватися як встановлення обмеження прав позивача.

Третейська угода щодо передачі спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду, а є угодою про обрання одного із способів вирішення спору.

В матеріалах справи відсутні посилання на те, що третейська угода визнана недійсною, втратила чинності, доказів щодо цього не надано. Таким чином, відсутні підстави для того, щоб дана угода не могла бути виконана.

Крім того, оскільки від відповідача надійшли заперечення проти вирішення справи в суді, суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку про наявність правових підстав для залишення вищевказаного позову без розгляду.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 19 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова