Справа № 159/3733/23 Головуючий у 1 інстанції: Шишилін О. Г.
Провадження № 22-ц/802/351/24 Доповідач: Осіпук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю.,

з участю секретаря судового засідання Губарик К. А.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу позовом Органу опіки та піклування Володимирської міської ради Волинської області до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, за апеляційною скаргою позивача Органу опіки та піклування Володимирської міської ради Волинської області на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 18 січня 2024 року,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2022 року орган опіки та піклування Володимирської міської ради Волинської області звернувся до суду із зазначеним позовом.

Покликався на те, що відповідач ОСОБА_2 є матір`ю малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Запис про батька дітей у Книзі реєстрації народжень проведений за вказівкою їх матері.

Крім того позивач вказував, що будучи матір`ю малолітніх дітей відповідач ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо їх виховання, жодним чином не піклується про них та не здійснює за ними належний догляд, а її поведінка і спосіб життя створюють загрозу їх життю та здоров`ю.

Зокрема, 06 січня 2022 року малолітня ОСОБА_3 потрапила у КП «Володимир-Волинське ТМО», втративши свідомість після вживання алкоголю. Дитину до відділення доставила її баба ОСОБА_6 , яка у подальшому відмовилась забирати останню з лікарні.

16 січня 2022 року працівниками Львівського районного управління поліції № 1 у відповідача ОСОБА_2 було відібрано малолітнього сина ОСОБА_5 та передано його у КЗ ЛОР «Будинок дитини № 1 для дітей з ураженням центральної нервової системи та порушенням психіки», так як остання разом із новонародженим жебракувала у м. Львові.

04 лютого 2022 року, під час обстеження умов проживання малолітньої дитини в с. Бобли Володимир-Волинського району, Волинської області в одному із будинків службою у справах дітей Турійської районної державної адміністрації Волинської області було виявлено малолітнього ОСОБА_4 сина ОСОБА_2 , який розшукувався працівниками даної установи.

Також позивач зазначав, що всі троє дітей надалі перебувають у патронатній сім`ї на підставі відповідних рішень Виконавчого комітету Володимирської міської ради, який 02 лютого 2022 року затвердив висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_2 відносно вищевказаних малолітніх дітей.

Враховуючи наведене позивач просив суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав стосовно її малолітніх дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/2 частки з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 18 січня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним і необґрунтованим, позивач Орган опіки та піклування Володимирської міської ради Волинської області подав апеляційну скаргу, у якій, покликаючись на невірну оцінку судом зібраних доказів та невідповідність висновків суду обставинам справи, просив оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки наявними в матеріалах справи зібраними доказами, підтверджено факт ухилення відповідача ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню малолітніх дітей. Тому, на думку позивача, суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позову.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідач не подавала.

Так як відповідач ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явилась, то суду ухвалив розгляд справи проводити у її відсутності.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позбавлення особи батьківських прав стосовно неповнолітніх дітей є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують свої батьківські обов`язки, а наданих позивачем доказів не є достатньо для позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 .

Проте з таким висновком суду погодитись не можна.

З наявних в матеріалах справи письмових доказів встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є матір`ю малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Запис про батька у свідоцтвах про народження дітей проведено зі слів матері в порядку передбаченому ч.1 ст.135 СК України (а.с. 22-24).

Як вбачається з довідки Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Голобської селищної ради, Ковельського району, Волинської області від 27 січня 2022 року № 46/23 відповідач ОСОБА_7 , будучи зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 , за вказаною адресою не проживає і за оформленням допомоги на малолітню дочку ОСОБА_10 до ЦНАП не зверталась (а.с. 19, 87).

З приєднаних до матеріалів справи листа-повідомлення Галицьої районної адміністрації Львівської міської ради від 24 січня 2022 року, акта органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 16 січня 2022 року встановлено, що у Комунальний заклад Львівської обласної ради «Будинок дитини № 1 для дітей з ураженням центральної нервової системи та порушенням психіки» було влаштовано на повне державне забезпечення малолітню двохмісчну дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , якого було відібрано від матері ОСОБА_2 на проспекті Свободи у м. Львові, де остання жебракувала (а.с. 15-18).

Також встановлено, що рішенням виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради Волинської області від 02 лютого 2022 року № 51 було затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_2 відносно малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Даним висновком підтверджено ті обставини, що ОСОБА_2 самоусунулася від виховання та утримання дітей, залишивши їх в небезпечних для життя та здоров`я умовах. Ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, про що свідчать слідуючі факти, а саме: ІНФОРМАЦІЯ_4 малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в стані алкогольного сп`яніння була госпіталізована до КП «Володимир-Волинське ТМО». Матір жодного разу не відвідала дочку. Малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідач залишила на вокзалі м. Львів. Місце перебування малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 встановлюється поліцією.

02 лютого 2022 року Виконавчим комітетом Володимир-Волинської міської ради Волинської області було прийнято рішення № 50 про відібрання малолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , у матері ОСОБА_2 та доручено службі у справах дітей виконкому розглянути питання щодо подальшого влаштування дітей в державні заклади або сімейні форми влаштування. Як підтвердила у судовому засіданні представник позивача малолітні діти відповідача ОСОБА_2 на підставі прийнятих виконавчим органом рішень влаштовані у сім`ю патронатного виховання.

Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100).

Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Потрібно з`ясувати, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (справа ЄСПЛ «Савіни проти України», заява № 39948/06 від 18 грудня 2008 року, параграф 50).

У будь-якому разі передання дитини під державну опіку слід зазвичай розглядати як тимчасовий захід, здійснення якого має одразу припинятися, коли це дозволяють обставини.

Отже, такий захід не може бути санкціонований без попереднього розгляду можливих альтернативних заходів і має оцінюватися у контексті позитивного обов`язку держави вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер (справа ЄСПЛ «Савіни проти України», заява № 39948/06 від 18 грудня 2008 року, параграф 52).

Враховуючи наведені вище встановлені обставини справи та зазначені норми матеріального закону, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскільки ОСОБА_2 у порушення положень статті 150 СК України належним чином не виконує обов`язки щодо виховання та розвитку малолітніх дітей, не піклується про їх здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, байдуже до них ставиться, веде антисоціальний спосіб життя, то позбавлення відповідача батьківських прав є виправданим і пропорційним, так як цього потребують інтереси дітей.

Тому, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для застосування до відповідача ОСОБА_2 такої крайньої міри як позбавлення батьківських прав є помилковим та суперечить як встановленим обставинам справи так і вимогам норм матеріального права, які регулюють дані правовідносини.

Отже, оскаржуване рішення місцевого суду, як таке, що прийняте ним з неправильним застосуванням норм матеріального права, а викладені у ньому висновки не відповідають обставинам справи, в силу вимог п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до частини третьої статті 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на неповнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Враховуючи те, що відповідач ОСОБА_2 є особою працездатного віку, без розумових та фізичних вад, відомості про незадовільний стан здоров`я та матеріальне становище не надала, жодної участі у матеріальному забезпеченні дітей не приймає, то вимоги позивача про стягнення з останньої аліментів на утримання дітей у розмірі 1/2 частки з усіх видів її заробітку, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 05 липня 2023 року часу звернення з позовом до суду і до досягнення ними повноліття є цілком обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в розмірі 2147 грн 20 коп.

Керуючись ст. ст. 367, 376, 382, 384 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Органу опіки та піклування Володимирської міської ради Волинської області задовольнити.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 18 січня 2024 року скасувати та постановити нове рішення.

Позов Органу опіки та піклування Володимирської міської ради Волинської області до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути аліменти з ОСОБА_2 , на малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щомісячно у розмірі 1/2 частки з усіх видів заробітку матері, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05 липня 2023 року і до досягнення дітьми повноліття.

Рішення суду щодо стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави в розмірі 2147 грн 20 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді