Справа № 148/1559/23
Провадження № 22-ц/801/1097/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Саламаха О. В.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2024 рокуСправа № 148/1559/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Голоти Л.О. (суддя-доповідач),

суддів Оніщука В. В., Рибчинського В. П.,

за участю секретаря судового засідання Луцишина О.П.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу № 148/1559/23 за позовом ОСОБА_1 до Тульчинської міської ради про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на нерухоме майно,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 29.02.2024, ухвалене у складі судді Саламаха О. В. в приміщенні суду в м. Тульчин, -

в с т а н о в и в :

11.08.2023 ОСОБА_1 звернулася до суду з позов до Тульчинської міської ради в якому просила : поновити строк звернення до суду; визнати договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: нежитлової будівлі млина загальною площею 129,2 кв. м, позначеної на плані літерою А та навіс літера а, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 243, номер запису про право власності 71668617, дата реєстрації 28.10.2016, яке знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 , фактично укладений між ОСОБА_1 , з одної сторони, та Холодівською сільською радою, з другої сторони, дійсним; визнати за ОСОБА_1 право власності на вказане майно.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 28.10.2016 між позивачкою та Холодівською сільською радою, укладено договір найму (оренди) нежитлового приміщення, яке знаходиться, за адресою: АДРЕСА_2 . При цьому між сторонами досягнуто домовленості про подальший викуп у власність позивачем вказаного приміщення.

29.12.2017 відповідно до рішення 19 сесії 7 скликання Холодівської сільської ради Тульчинського району від 06.11.2017 проведено аукціон з продажу комунального майна територіальної громади Холодівської сільської ради, в результаті якого позивач була визнана переможцем аукціону, та відповідно до протоколу номер 1 проведення аукціону позивачем куплено нерухоме майно, а саме: нежитлову будівлю млина загальною площею 129,2 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 243, номер запису про право власності 71668617, дата реєстрації 28.10.2016, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Власником та продавцем нерухомого майна була Холодівська сільська рада Тульчинського району, яка в подальшому відповідно до рішення № 57 Тульчинської міської ради від 17.12.2020 припинена, а її правонаступником всього майна, прав та обов`язків стала Тульчинська міська рада.

Отриманий позивачем протокол проведення аукціону є підставою для укладення між нею та власником майна договору купівлі-продажу нерухомого майна.

Після отримання позивачем протоколу проведення аукціону між нею та Холодівською сільською радою досягнуті домовленості по всіх істотних умовах договору купівлі продажу, який мав бути укладений та посвідчений нотаріально. Відповідно до досягнутих домовленостей, позивач 3.01.2018 внесла на рахунок Холодівської сільської ради кошти за купівлю нерухомого майна в сумі 48832,30 грн.

Після отримання від позивача грошових коштів, Холодівська сільська рада почала уникати укладення письмового договору купівлі-продажу і його нотаріального посвідчення, обіцяючи укласти такий договір через деякий час, мотивуючи це тим, що розпочався процес реорганізації органів місцевого самоврядування, зобов`язуючись при цьому укласти такий договір і посвідчити його у нотаріуса після завершення процедури реорганізації. При цьому сам об`єкт нерухомого майна був переданий позивачу і він ним користується весь цей період.

Після припинення Холодівської сільської ради, як юридичної особи та передачі всіх її прав і обов`язків до відповідача по справі Тульчинської міської ради, останній також відмовлявся і відмовляється укладати з позивачем договір купівлі-продажу нерухомого майна. При цьому, причини відмови кожен раз змінюються і відсутність необхідних документів, і не завершення процедури передачі документів, і відсутність посадових осіб, які могли би підготувати та видати позивачу пакет документів для подачі нотаріусу. В послідуючому розпочались карантинні заходи, пов`язані з пандемією корона вірусу, а з 24.02.2022 в Україні оголошений воєнний стан, що є форс-мажорною обставиною, на що посилається відповідач у своїх відмовах. Таким чином, до цього часу відповідач ухиляється від укладення з позивачем договору купівлі-продажу нерухомого майна, незважаючи на те, що позивачем повністю виконано всі його обов`язки перед відповідачем, в тому числі, проведено у повному обсязі оплату придбаного майна, а відповідачем грошові кошти від позивача прийнято. За таких обставин у позивача є всі підстави для звернення до суду за захистом своїх прав.

Аукціон з продажу нерухомого майна відбувся 29.12.2017, а в суд позивач звертається в 2023 році, але строк звернення до суду позивачкою пропущено з поважної причини, так як відповідач з різних причин постійно відтермінував строки укладення договору купівлі-продажу, але офіційно такої відмови оголошено не було, тому позивач розраховувала на укладення договору і на виконання відповідачем своїх обов`язків. Крім того, важким ударом для позивача була важка хвороба її чоловіка та його смерть 27.12.2021, яка на певний час позбавила її можливості займатись вирішенням своїх питань, пов`язаних з купівлею нерухомого майна. За таких обставин, а також враховуючи наявність в Україні воєнного стану, позивач вважає пропуск строків звернення до суду такими, що допущені з поважних причин.

Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 29.02.2024 в задоволенні позову відмовлено. Судові витрати залишено за позивачем.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неповноту з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду та постановити нове про задоволення позовних вимог.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції при розгляді справи не звернув увагу на те, що з 1.01.2013 набрав чинності Закон України від 11.02.2010 «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів України, тому з 1.01.2013 договори купівлі продажу нерухомого майна підлягають лише нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини третьої статті 640 ЦК України договори купівлі-продажу нерухомості є укладеними з моменту їх нотаріального посвідчення, а право власності на об`єкт нерухомості переходить з моменту реєстрації такого права згідно з частиною четвертою статті 334 ЦК України.

Суд першої інстанції помилково відмовив в позові з підстави відсутності офіційної відмови відповідача в укладенні договору купівлі-продажу, не взявши до уваги визнання цієї обставини відповідачем.

У строк встановлений судом відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судовому засіданні представник апелянта адвокат Мовчан В.В. підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши підстави апеляційної скарги, Вінницький апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України).

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 263 ЦПК України з таких підстав.

У справі встановлено наступні обставини.

Згідно копії технічного паспорту від 8.04.2010, реєстровий номер № 404, власником будівлі, за адресою: АДРЕСА_2 , є Холодівська сільська рада.

/а. с. 8-11/.

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 26018267 від 30.04.2010 та інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 71668617 від 28.10.2016, власником нежитлової будівлі, місцезнаходження за адресою: АДРЕСА_2 в особі Холодівської сільської ради, на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 30.04.2010, комунальна форма власності

/а. с. 24, 25/.

Відповідно до копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30.04.2010, нежитлова будівля за адресою: АДРЕСА_2 , перебуває у комунальній власності Територіальної громади с. Холодіка в особі Холодівської сільської ради, на підставі рішення виконавчого комітету Холодівської сільської ради від 19.03.2010.

/а. с. 14/.

Відповідно до договору найму (оренди) нежитлового приміщення від 28.10.2016, Холодіська сільська рада передає, а ОСОБА_1 приймає в тимчасове платне користування (найм) для зберігання сільськогосподарської продукції, нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , строком на 10 років, плата у розмірі 1253 грн за 1 рік.

/а. с. 16-19/.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 71715705 від 28.10.2016, приватним нотаріусом Носовим В.В. 28.10.2016 зареєстровано договір найму (оренди) нежитлового приміщення, серія та номер 857, виданий 28.10.2016, об`єкт майна нежитлова будівля млина, загальною площею 129,2 кв.м. з навісом.

/а. с. 28-30/

Згідно рішення 19 сесії 7 скликання Холодківської сільської ради від 6.11.2017 «Про продаж комунального майна та затвердження звіту з незалежної оцінки нежитлової будівлі млина», вирішено затвердити звіт з незалежної оцінки нежитлової будівлі млина, місцезнаходження за адресою: АДРЕСА_2 ; виставити на продаж на аукціоні вищевказаний об`єкт; встановити початкову (стартову) ціну продажу нежитлової будівлі млина згідно із звітом в сумі 44393 грн.

/а. с. 15/.

Відповідно до Звіту про оцінку майна на нежитлову будівлю млин, загальною площею 129,2 кв.м. з навісом, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , ринкова вартість майна становить 44393 грн

/а. с. 26, 27/.

Згідно копії протоколу № 1 проведення аукціону з продажу комунального майна територіальної громади Холодівської сільської ради від 29.12.2017, ОСОБА_1 стала переможницею аукціону на нежитлову будівлю млина, загальною площею 129,2 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 243, місцезнаходження за адресою: АДРЕСА_2 .

/а. с. 13/.

Відповідно до копії квитанції № 0.0.931414832.1 від 3.01.2018, ОСОБА_1 сплатила на рахунок отримувача УК у Тульчин.р-н/с.Холодівка/31030000 суму 48832,30 грн.

/а. с. 12/.

Згідно рішення 2 сесії 8 скликання Тульчинської міської ради № 57 від 17.12.2020 «Про реорганізацію Холодівської сільської ради», юридичну особу Холодівська сільська рада, припинено шляхом реорганізації (приєднання) до Тульчинської міської ради та Тульчинська міська рада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків Холодівської сільської ради.

/а. с. 20-23/.

Відповідно копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого повторно 24.05.2011 Відділом ДРАЦС Тульчинського районного управління юстиції Вінницької області, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб 11.06.1994, за актовим записом № 3. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_4 змінила прізвище на « ОСОБА_5 »

/а. с. 32/.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого 5.01.2022 Тульчинським відділом ДРАЦС у Тульчинському районі Вінницької області Центрального-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце смерті с. Холодівка, актовий запис № 11

/а. с. 31/.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено позовні вимоги, а тому відсутні правові підстави для їх задоволення.

Висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних з вимог зроблено за повного з`ясування обставин справи, правильного застосування норм матеріального та процесуального права з огляду на наступне.

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Цивільного Кодексу України та Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», в редакції, що діяла станом на день проведення аукціону.

З наявних у справі доказів встановлено, що 29.12.2017 року ОСОБА_1 стала переможцем аукціону та за ціною 48832,30 грн без урахування ПДВ придбала нежитлову будівлю млина, загальною площею 129,2 кв.м.

Як вбачається з протоколу № 1 проведення аукціону з продажу майна від 29.12.2017 року, цей протокол є підставою для укладення між Продавцем та переможцем аукціону (Покупцем) договору купівлі-продажу майна.

Ціна продажу майна в сумі 48832,30 грн без урахування ПДВ на рахунок місцевого бюджету Холодівської сільської ради підлягає сплаті протягом терміну, визначеного договором купівлі-продажу.

/а.с. 13 зворот/

Згідно ст. 22 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», в редакції, що діяла на час проведення аукціону, право володіння, користування і розпорядження об`єктом приватизації переходить до покупця після сплати в повному обсязі ціни продажу об`єкта приватизації.

У разі якщо об`єктом є нерухоме майно, право власності на нього переходить до покупця після державної реєстрації в установленому законом порядку права власності на придбаний об`єкт, яка здійснюється після сплати у повному обсязі ціни продажу об`єкта.

З огляду на зазначені норми, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що право власності на нежитлове майно млина підлягало державній реєстрації.

У відповідності до вимог ст. 23 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», в редакції, що діяла на час проведення аукціону, право власності на державне майно підтверджується договором купівлі-продажу, який укладається між покупцем та уповноваженим представником відповідного органу приватизації, а також актом приймання-передачі зазначеного майна.

Договір купівлі-продажу державного майна підлягав нотаріальному посвідченню та у випадках, передбачених законом, державній реєстрації.

У разі придбання майна на аукціоні договір купівлі-продажу між покупцем та продавцем укладався не пізніш як у п`ятиденний термін з дня затвердження органом приватизації результатів аукціону.

Договір купівлі-продажу, серед іншого мав містити остаточну ціну продажу об`єкта на аукціоні; взаємні зобов`язання продавця і покупця; номери їх розрахункових рахунків; назви і адреси банківських установ та умови внесення платежів. До договору включалися зобов`язання сторін, які були визначені умовами аукціону, відповідальність та правові наслідки їх невиконання.

Саме Договір купівлі-продажу був підставою для внесення коштів у банківську установу на обумовлений договором рахунок як оплату за придбаний об`єкт приватизації. Покупець був зобов`язаний внести зазначені платежі протягом 30 календарних днів з моменту нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. У триденний термін після сплати в повному обсязі ціни продажу об`єкта приватизації уповноважений представник органу приватизації і новий власник підписували акт передачі приватизованого об`єкта.

Відповідно до п. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Як і норми Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», в редакції, що діяла на час проведення аукціону, так і норми Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна», які набули чинності з 18.01.2018 року і норми Цивільного Кодексу України визначають, що договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається в письмовій формі.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (стаття 638 ЦК України).

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Згідно із частиною 1 статті 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

За змістом частини 1 статті 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Відповідно до частини 3 статті 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним (частина третя статті 334 ЦК України).

Стверджуючи, що відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу позивачу необхідно було довести письмовими доказами факт наявності домовленості щодо усіх істотних умов договору, а також його повне чи часткове виконання.

Окрім не доведення позивачем факту наявності домовленості щодо усіх істотних умов договору (остаточної ціни продажу об`єкта на аукціоні; взаємні зобов`язання продавця і покупця; номери їх розрахункових рахунків; назви і адреси банківських установ; умови внесення платежів; умови використання земельної ділянки під об`єктом нерухомості), колегія судів вважає, що сплачені ОСОБА_1 03.01.2018 року на рахунок отримувача УК у Тульчинському р-н/с. Холодівка/31 назва послуги: бюджетний платіж, призначення: 101 , надходження відчуження майна, яке належало АРК та майна, що знаходиться у користуванні ОСОБА_1 кошти у сумі 48832,30 грн не можуть вважатися доказом про належне виконанням нею умов договору, враховуючи, що банківський документ не містить інформації про сплату даних коштів саме за придбання нежитлової будівлі млина, що був об`єктом продажу на аукціоні 29.12.2017 року.

Однією з умов застосування частини 2 статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однією із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи не наявні інші підстави нікчемності правочину. При цьому, саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення тощо не може бути підставою для застосування частини другої статті 220 ЦК України (постанова ВС від 23.11.2020 по справі № 363/230/18).

Доказів укладення договору купівлі-продажу майна у простій письмовій формі позивачем не надано, а тому доводи про ухилення відповідачем від його нотаріального посвідчення є безпідставними.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що договір купівлі-продажу нерухомого майна не може бути визнано судом дійсним з підстав, передбачених статтею 220 ЦК України, оскільки такий договір підлягає нотаріальному посвідченню, а набуті на його підставі права на нерухоме майно - державній реєстрації, отже, судовим рішенням не може бути підмінено як процедуру нотаріального посвідчення договору, так і державну реєстрації речових прав на нерухоме майно. (постанова ВС від 22.09.2021 по справі № 221/5196/16-ц). Посилання суду на абз. 2 п.13 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.2009 року не є підставою для зміни та скасування рішення суду, оскільки не призвело до неправильного вирішення справи (п.2 ч.2 ст. 376 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд першої інстанції правомірно дійшов висновку, з яким погоджується також суд апеляційної інстанції, про те, що позивачем та її представником не доведено факту укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна та безповоротного ухилення відповідача від його нотаріального посвідчення, що є обов`язковими умовами для визнання правочину дійсним на підставі частини 2 статті 220 ЦК України.

Не врахування судом першої інстанції, як підставу для задоволення вимог, визнання відповідачем позову, колегія суддів вважає такою, що відповідає вимогам п. 4 ст. 206 ЦПК України, враховуючи, що визнання відповідачем позову є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову лише у разі наявності для того законних підстав. Такі підстави позивачем доведені не були.

Наведені позивачем фактичні підстави позову суд першої інстанції правомірно не вважав такими, що свідчить про безповоротне ухилення відповідачів від нотаріального посвідчення правочину та втрату можливості з будь-яких причин його посвідчити, адже за змістом частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У постанові Верховного Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.05.2022 у справі № 362/3705/20. (провадження № 61-7276св21) вказано, що «метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним з найважливіших проявів принципу змагальності у цивільному процесі».

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона.

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У справі відсутній договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме нежитлової будівлі млина загальною площею 129,2 кв. м, позначеної на плані літерою А та навіс літера а, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 243, номер запису про право власності 71668617, дата реєстрації 28.10.2016, яке знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 , фактично укладений між ОСОБА_1 , з одної сторони, та Холодівською сільською радою, з другої сторони, визнати дійсним який просить позивач.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що зазначені в апеляційній скарзі аргументи суттєвими не являються та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Щодо розподілу судових витрат.

Згідно з частиною першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для розподілу судових витрат, понесених ОСОБА_1 у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 29.02.2024 у даній справі залишити без змін.

Поновити дію рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 29.02.2024.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: В. В. Оніщук

В. П. Рибчинський

Повний текст постанови складено 20.06.2024.