Справа № 755/251/24
Провадження № 2/755/684/24
"17" червня 2024 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:
Головуючого судді - Хромової О.О.
при секретарі - Мартюк К.О.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом Житлово-будівельного кооперативу «НЕПТУН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій,
Позивач - Житлово-будівельний кооператив «НЕПТУН» (далі - ЖБК «Нептун»), звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за період з 01 листопада 2019 року по 31 жовтня 2023 року в загальному розмірі 18 862,23 грн, яка складається із: заборгованості за внесками на управління багатоквартирним будинком в розмірі 13 312,82 грн, заборгованість за внесками в ремонтний фонд в розмірі 1 960,80 грн, збитків від інфляції в розмірі 2 838,61 грн, 3 % річних в розмірі 750,00 грн, та судові витрати.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачу належить на праві приватної власності квартира АДРЕСА_1 , загальною площею
51,6 кв. м. Власником цього багатоквартирного житлового будинку є позивач ЖБК «Нептун» на підставі рішень виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих від 31 березня
1970 року № 539 та від 31 грудня 1970 року № 2404.
Оскільки відповідач фактично споживав надані позивачем житлово-комунальні послуги, довідка про заборгованість складена позивачем за період коли відповідач проживала у цій квартирі, тому з огляду на положення частини другої статті 638 ЦК України між сторонами наявні договірні відносини, що є підставою для задоволення позовних вимог.
Також, просить встановити у рішенні порядок його виконання в частині нарахування
3 % річних та індексу інфляції відповідно до норм статті 265 ЦПК України, тобто до моменту його виконання.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 12 січня 2024 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки.
У встановлений судом строк відповідач ОСОБА_1 відзив на позов не подала. Згідно повідомлення про вручення поштового відправлення, конверт з ухвалою про відкриття провадження, що двічі направлявся за адресою зареєстрованого місця проживання відповідача, «вкладено до поштової скриньки отримувача».
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня
2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).
Також, на офіційному веб-сайті судової влади України 01 лютого 2024 року розміщено оголошення для ОСОБА_1 про розгляд Дніпровським районним судом міста Києва справи
№ 755/251/24 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За наведених обставин, відповідно до вимог частини першої статті 281 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, керуючись частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази, суд приходить до таких висновків.
Судом встановлено, що згідно із пунктом 1.1 Статуту ЖБК «Нептун», затвердженого Рішенням Загальних Зборів членів ЖБК «Нептун» (протокол від 26 листопада 2016 року № 1), кооператив організований та створений з метою задоволення потреб членів Кооперативу і членів їх сімей в житлі шляхом будівництва трьох 16-ти поверхових будинків з господарськими будівлями та спорудами за власні кошти Кооперативу з залученням державного кредиту, а також для подальшої експлуатації та управління цими будинками і прибудинковою територією.
На підставі рішень виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих від
31 березня 1970 року № 539 та від 31 грудня 1970 року № 2404 власником багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_2 є ЖБК «Нептун».
Відповідно до листа Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 13 березня 2018 року, згідно з даними реєстрових книг КП КМР «Київське МБТІ» за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на квартиру
Відповідно до положень статті 322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Правовідносини між сторонами зі споживання житлово - комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово - комунальні послуги», відповідно до статті 4 якого законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.
Частиною першою статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що господарська діяльність, спрямована на задоволення потреб фізичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них території є діяльністю з утримання будинків і прибудинкових територій.
Житлово-будівельні кооперативи створювалися з метою забезпечення житлом членів кооперативу та членів їх сімей, а також подальшої експлуатації та управління будинком житлово-будівельного кооперативу (Примірний статут житлово-будівельного кооперативу, затверджений постановою Ради Міністрів Української РСР від 30 квітня 1985 року № 186).
Відповідно до частини другої статті 15 Закону України «Про кооперацію» до компетенції загальних зборів членів кооперативу належить затвердження статуту кооперативу та внесення до нього змін, прийняття інших рішень, що стосуються діяльності кооперативу; утворення органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу, інших органів кооперативу; заслуховування звітів його органів управління і органів контролю; затвердження порядку розподілу доходу кооперативу; визначення розмірів вступного і членського внесків та паїв; визначення розмірів, порядку формування та використання фондів кооперативу; визначення розмірів оплати праці голови правління, а також кошторису на утримання апарату органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу; затвердження річного звіту і балансу кооперативу; затвердження рішення правління або голови правління про прийняття нових членів та припинення членства; прийняття рішень щодо володіння, користування та розпорядження майном; утворення спеціальних комісій із залученням як консультантів найманих працівників; прийняття рішень про вступ кооперативу до кооперативних об`єднань; прийняття рішень про реорганізацію або ліквідацію кооперативу.
Згідно із статтею 24 Закону України «Про кооперацію» кооперативи реалізують товари та надають послуги за цінами і тарифами, встановленими самостійно, кооперативи мають право реалізувати товари та надавати послуги за цінами і тарифами, що встановлюються на договірних засадах, окремо для членів кооперативу та інших осіб.
Розмір плати за утримання будинку та прибудинкової території визначений рішеннями зборів уповноважених ЖБК «Нептун», а саме у протоколі загальних зборів членів ЖБК «Нептун» (зборів уповноважених ЖБК «Нептун») від 08 квітня 2017 року № 1 у розмірі 6,40 грн за 1 кв. м, загальної площі для членів ЖБК «Нептун» та у розмірі 8,40 грн за кв. м - за утримання будинку та прибудинкової території для не членів кооперативу та 1,00 грн за кв. м - за капітальний ремонт будинку.
Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання таких послуг, регулюються як нормами ЦК України, так і Законом України «Про житлово-комунальні послуги», а також іншими нормативно-правовими актами у галузі цивільного, житлового законодавства та актами, що регулюють відносини у сфері надання житлово-комунальних послуг.
Частиною першою статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.
Відсутність письмового договору між споживачем житлово-комунальних послуг та їх виконавцем, за умовами фактичного споживання цих послуг, не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати, оскільки згідно статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обов`язки, і такою дією є реальне надання послуг позивачем та їх отримання відповідачем.
За приписами частини першої статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.
Згідно пункту 1 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.
Водночас, відповідно до пункту 5 частини другої статті 7 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.
Згідно із пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45, власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
За змістом статей 319, 322 ЦК України власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 151 ЖК Української РСР передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію.
Так, статтею 67 ЖК Української РСР визначено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами, а статтею 68 ЖК України на власників квартир покладається обов`язок своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.
Відповідно до статті 68 ЖК Української РСР наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Радою Міністрів Української РСР.
Судом встановлено, що за період з 01 листопада 2019 року по 31 жовтня 2023 року, відповідач своєчасно не вносила плату за житлово-комунальні послуги, в результаті чого утворилась заборгованість за внесками на управління багатоквартирним будинком у розмірі 13 312,82 грн, заборгованість за внесками в ремонтний фонд у розмірі 1 960,80 грн, що разом складає - 15 273,62 грн.
Ці обставини підтверджуються долученими до справи доказами, які надано позивачем, в свою чергу, відповідач не скористалася правом подати докази на спростування заявлених вимог та належного виконання зобов`язання по сплаті за спожиті комунальні послуги.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Враховуючи те, що правовідносини, які передбачають обов`язок споживача оплатити фактично надані житлово-комунальні послуги та право замовника послуг вимагати відповідної плати, є за своєю правовою природою грошовим зобов`язанням, тому за прострочення його виконання підлягають застосуванню наслідки, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України щодо стягнення інфляційних нарахувань та трьох процентів річних від простроченої суми (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 30 жовтня 2013 року у справі за № 6-59цс13).
Таким чином, враховуючи порушення відповідачем виконання зобов`язань по сплаті внесків на управління багатоквартирним будинком та внесків в ремонтний фонд, суд визнає правомірною вимогу позивача щодо стягнення з відповідачів на користь позивача втрат від інфляції внаслідок несвоєчасного розрахунку.
На підтвердження наявності заборгованості позивачем надано розрахунки щодо основної суми боргу, які, на думку суду, є правомірними та відповідають обставинам справи і не спростовані відповідачем, яка власного розрахунку суду не надала.
Закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.
За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг покладається на боржника відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України.
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13.
Судом встановлено, що відповідач не виконує зобов`язання по оплаті внесків на управління багатоквартирним будинком та внесків в ремонтний фонд, у зв`язку з чим утворилася заборгованість за спожиті послуги за період з 01 листопада 2019 року по 31 жовтня 2023 року в розмірі
15 273,62 гривень, що складається із: заборгованості за внесками на управління багатоквартирним будинком в розмірі 13 312,82 грн, заборгованості за внесками в ремонтний фонд в розмірі 1 960,80 грн.
Суд також приходить до висновку щодо наявності правових підстав для часткового задоволення позовних вимог в частині стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих згідно вимог частини другої статті 625 ЦК України, з огляду на таке.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України).
За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України (висновок Верховного Суду України, що міститься у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15).
З огляду на те, що відповідач, як встановили суди попередніх інстанцій, прострочив виконання грошового зобов`язання, він на вимогу позивача повинний сплатити інфляційні втрати та три проценти річних від простроченої суми. Висновок Великої Палати Верховного Суду, висловлений у постанові від 07 липня 2020 року у справі № 14-448цс19-ц.
Загальновідомим є той факт, що з 12 березня 2020 року на всій території України було запроваджено карантин. Відповідно до Закону України від 17 березня 2020 року № 530-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.
При цьому, норми матеріального права вирізняють штрафні санкції, до складу яких належить неустойка (штраф, пеня) та компенсаційні втрати, до складу яких належить інфляційні витрати та
В постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 у справі № 922/175/18 формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних та інфляційні втрати не є неустойкою у розумінні статті 549 цього Кодексу.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» заборонено нараховувати та стягувати саме неустойку (штраф, пеню), при цьому жодної заборони нараховувати та стягувати компенсаційні втрати вказаним Законом не передбачено.
Отже, положення статті 549 ЦК України (штраф, пеня) та статті 625 ЦК України (3 % річних, інфляційні втрати) є різними за своєю правовою природною.
При цьому, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався та діє на час ухвалення рішення.
Постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» (в редакції, що була чинною станом на дату подачі позовної заяви, тобто 25 грудня 2023 року, і на час виникнення спірних правовідносин) установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги; припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі. Ця постанова набирає чинності з дня її опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року.
Як зазначалося вище, позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати в розмірі 2 838,61 грн, 3 % річних в розмірі 750,00 грн за період з 01 листопада 2019 року по 31 жовтня
З огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.
Отже, вимоги позивача про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих згідно вимог частини другої статті 625 ЦК України, ґрунтуються на вимогах закону.
Однак, з огляду на положення Постанови Кабінету Міністрів України від 5 березня 2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», обґрунтованим є нарахування інфляційної складової боргу та 3 % річних за період з 01 листопада 2019 року по
23 лютого 2022 року.
Як зазначалося раніше, внаслідок невиконання ОСОБА_1 свого обов`язку з оплати внесків на управління багатоквартирним будинком, внесків в ремонтний фонд за період з 01 листопада
2019 року по 31 жовтня 2023 року виникла заборгованість у розмірі 15 273,62 грн.
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За вказаних обставин, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню.
Згідно розрахунку 3 % річних та інфляційних втрат, наданих позивачем, 3 % річних становить 750,00 грн, а інфляційні втрати - 2 838,61 грн. Однак, з урахуванням положень Постанови Кабінету Міністрів України від 5 березня 2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», з відповідача підлягають стягненню 3 % річних у розмірі - 163,17 грн та інфляційні втрати у розмірі - 534,82 грн у зв`язку з простроченням оплати внесків на управління багатоквартирним будинком, внесків в ремонтний фонд, внесків за опалення.
Згідно із статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Таким чином, позивач довів, що відповідач має заборгованість в оплаті внесків на управління багатоквартирним будинком, внесків в ремонтний фонд, внесків за опалення. Відповідач не довела наявності підстав для звільнення її від обов`язку сплати наявної заборгованості, чи для зменшення її розміру і не оспорила розмір такої заборгованості.
Отже суд дійшов висновку, що є підстави для стягнення з відповідача заборгованості в загальному розмірі 15 273,62 гривень, що складається із: заборгованості за внесками на управління багатоквартирним будинком в розмірі 13 312,82 грн, заборгованість за внесками в ремонтний фонд в розмірі 1 960,80 грн, за період з 01 листопада 2019 року по 31 жовтня 2023 року, а також втрат від інфляції у розмірі - 534,82 грн та 3 % річних у розмірі - 163,17 грн.
Стосовно вимоги про встановлення поряду виконання рішення суду, відповідно до якого нарахування 3 % річних та індексу інфляції слід здійснювати до моменту виконання рішення суду, суд зазначає таке.
Статтею 265 ЦПК України урегульовано зміст рішення суду, відповідно до частини десятої якої, суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.
Із аналізу вищезазначеної норми вбачається, що законодавець наділив суд правом у своєму рішенні зазначати про нарахування на суму заборгованості відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення.
При цьому вказана стаття є нормою процесуального права, оскільки розміщена в процесуальному законі і до того ж не містить імперативного характеру. У відповідних нормах матеріального права таке положення не зафіксоване, а тому у суду не має обов`язку задовольняти вимогу щодо автоматичного нарахування процентів до моменту виконання судового рішення.
Отже, конструкція вказаної норми надає право суду зазначити нарахування відповідних відсотків, а не обов`язок.
Враховуючи, що з 24 лютого 2022 року в Україні запроваджено воєнний стан, тривалий час на території України діяла заборона нарахування трьох відсотків річних та інфляційних збитків на заборгованість за житло - комунальні послуги, беручи до уваги те, що військові дії на території України безпосередньо впливають на платоспроможність кожного громадянина України, суд не вбачає підстав встановлювати у рішенні суду нарахування відсотків до моменту виконання рішення суду, враховуючи також особу відповідача, яка є особою похилого віку (83 роки) та відносяться до малозахищеної верстви населення, в той же час позивач не позбавлений права звернутись в майбутньому до суду з позовом до такої особи про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних збитків внаслідок невиконання рішення суду, у разі його несвоєчасного виконання.
Крім того, суд вважає, що рішення суду має бути чітким та зрозумілим для його виконання. Нарахування пені та інфляційних втрат має мінливий характер і залежить від кількості днів прострочення зобов`язання, а тому при ухваленні рішення неможливо визначити розмір пені та інфляційних нарахувань, що підлягають сплаті в майбутньому.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову в цій частині.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов ЖБК «Нептун» до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості підлягає частковому задоволенню.
Що стосується вимоги про стягнення судових витрат суд зазначає таке.
Згідно із частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Відповідно до положень статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Судові витрати на правничу допомогу це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.
Згідно із частиною першою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони.
Частиною третьою цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, на користь якої ухвалене рішення, за рахунок іншої сторони. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.
Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 815/4300/17, від 11 квітня 2018 року у справі
№ 814/698/16.
Враховуючи те, що в матеріалах справи містяться документально підтверджені витрати позивача на правову допомогу на загальну суму 5 357,36 грн, суд дійшов висновку про часткове задоволення даної вимоги у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, оскільки відповідно до пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача підлягають стягненню витрати на правову допомогу у розмірі - 4 536,35 грн.
В порядку статі 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 1 818,14 грн у зв`язку із частковим задоволенням позову.
На підставі викладеного, керуючись статтями 509, 526, 625 ЦК України, статтями 1, 7, 9, 12, 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», статтями 81, 89, 137, 138, 141, 259, 263-265, 274, 354 ЦПК України, суд,
Позов Житлово-будівельного кооперативу «НЕПТУН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Житлово-будівельного кооперативу «НЕПТУН» заборгованості за внесками на управління багатоквартирним будинком в розмірі
13 312,82 грн, заборгованість за внесками в ремонтний фонд в розмірі 1 960,80 грн, а також інфляційні втрати у розмірі - 534,82 грн та 3 % річних у розмірі - 163,17 грн, на загальну суму - 15 971,61 грн (п`ятнадцять тисяч дев`ятсот сімдесят одну гривню 61 копійку).
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Житлово-будівельного кооперативу «НЕПТУН» судовий збір у розмірі 1 818,14 грн (одна тисяча вісімсот вісімнадцять гривень 14 копійок) та витрати на правничу допомогу у розмірі 4 536,35 грн (чотири тисячі п`ятсот тридцять шість гривень 35 копійок).
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивач - Житлово-будівельний кооператив «НЕПТУН», ідентифікаційний код юридичної особи за , адреса місцезнаходження: Русанівська набережна, буд. 20, м. Київ, Україна.

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1

Повне рішення суду виготовлено 17 червня 2024 року.

Суддя О.О. Хромова