Житомирський апеляційний суд
Справа №296/2099/23 Головуючий у 1-й інст. Маслак В. П.
Категорія 70 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Шевчук А.М., Талько О.Б.

розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) цивільну справу №296/2099/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 11 жовтня 2023 року, яке ухвалено під головуванням судді Маслак В.П.

в с т а н о в и в:

У березні 2023 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання як повнолітньої дитини, що продовжує навчання в твердій грошовій сумі в розмірі 5 000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до закінчення нею навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23-річного віку.

На обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона є донькою ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Відповідно до рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 30.06.2011 року її батьки розлучилися. Даним рішенням також стягнуто з батька на користь її матері аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі 500,00 грн. щомісячно, починаючи з 08.06.2011 року і до її повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, та які рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 07.11.2017 року було збільшено з 500,00 грн. до 1 000 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно починаючи з 31.07.2017 року і до досягнення нею повноліття.

Вказувала, що після завершення школи вступила до Люблінського Католицького Університету Іоанна Павла ІІ (KUL), де зараз навчається на денній формі І курсу на відділі Міжнародні відносини на безкоштовній основі, стипендії не отримує, у зв`язку з чим, не має змоги працювати та забезпечувати себе матеріально. Вона неодружена, всі фактичні витрати по її утриманню несе її мати. Однак, після досягнення нею повноліття відповідач ухиляється від її утримання, не виявляє бажання фінансово підтримувати її. На неодноразові звернення щодо фінансової підтримки відповідач заявляє, що їй вже виповнилось 18 років, а тому він не зобов`язаний її фінансово підтримувати. У минулому році батько іноді скидав на її банківську картку невелику суму грошей, але це буває нерегулярно.

Щомісяця їй потрібні кошти на оплату житла, проїзд, харчування, підручники, канцелярське приладдя, засоби гігієни, ліки тощо. Також їй потрібні кошти на одяг та взуття. Щокварталу вона приїздить додому в Україну, білети на проїзд в обидві сторони в середньому коштують 2 000,00 грн. Наразі у місті Люблін Республіки Польща вона проживає в орендованій квартирі, яку наймає ще з двома дівчатами. За оренду квартири її мати з 01.01.2023 року сплачує щомісяця по 800 злотих, що згідно із курсом НБУ станом на 08.03.2023 року становить 6 656 грн.

Вказує, що її батько є дієздатною особою працездатного віку, не одружений, на утриманні інших осіб не має, непрацездатні батьки на його утриманні не перебувають. ОСОБА_2 не є особою з інвалідністю, тяжких захворювань не має та не є особою, яка потребує за станом здоров`я надання легкої роботи. Вважає, що він має можливість працювати та утримувати її, як свою повнолітню дочку, яка продовжує навчання на денній формі.

Одразу після розлучення її батьків, відповідач звільнився з офіційної роботи та працює неофіційно з метою приховування доходів, з яких могли б відраховуватися кошти на аліменти. Від ухилення по сплаті аліментів на її утримання був притягнутий рішенням Корольовського районного суду до кримінальної відповідальності, після чого час від часу сплачував певну суму.

Зазначає, що її батько володіє нерухомістю, а саме, є співвласником квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

На утриманні її матері, крім неї є ще двоє малолітніх дітей, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою від 24 травня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

12 червня 2023 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на ухвалу від 24 травня 2023 року. Постановою Житомирського апеляційного суду Житомирської області від 17 липня 2023 року ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 24 травня 2023 року скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 11 жовтня 2023 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , як повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, у твердій грошовій сумі у розмірі 4 000,00 грн. щомісячно, починаючи з 08.03.2023 року і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення ОСОБА_1 23-річного віку. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

В доповненнях на обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом повністю не враховано та не дотримано положення статті 199 Сімейного кодексу України, в якій чітко вказується умова, при якій батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними 23-річного віку, а саме, можливість батьків надавати матеріальну допомогу. Вказує, що не працює і не має постійного доходу. Вважає, що суд першої інстанції виніс оскаржуване рішення упереджено, однобічно, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Позивач своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористалася.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом під час розгляду справи встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження від 16.06.2004 р. серії НОМЕР_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_1 (а.с. 45).

Згідно довідки від 07.10.2022 р. №WNS-156288/22, виданої Люблинським Католицьким Університетом Іоанна Павла ІІ, переклад якої з польської на українську мову засвідчено перекладачем, вбачається, що ОСОБА_1 в 2022/2023 навчальному році є студенткою І курсу на відділені Міжнародні відносини. Термін навчання три роки І ступеню, денна форма. Передбачуваний термін закінчення навчання: 30.09.2025 р. (а.с. 48).

Як слідує з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, у ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності перебуває частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.11).

Відповідно до договору оренди житлового приміщення від 01.01.2023 р. у м. Люблин, (переклад якого з польської на українську мову засвідчено перекладачем) ОСОБА_1 орендує квартиру зі щомісячною оплатою в розмірі 2400 злотих, що з розрахунку на трьох орендарів становить 800 злотих (що згідно з курсом НБУ на 08.03.2023р. становить 6 656,00 грн.) на одного (а.с.50-51).

Згідно наданих позивачем документів, вбачається, що ОСОБА_1 з періодичністю у три місяці приїздить додому (м. Житомир) та витрачає кошти на квитки, що в загальному розмірі в обидві сторони становить 2 438,00 грн. (а.с.52-54).

ОСОБА_2 надано докази, що останній має захворювання хребта, що підтверджується консультативним висновком лікаря-вертибролога, йому рекомендовано обмеження фізичного навантаження та призначено лікування (а.с.98-99).

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що саме такий розмір з урахуванням рівного обов`язку батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і, які у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, зможе в повній мірі забезпечити належні умови утримання та проживання позивача, однак не буде порушувати права відповідача.

Такий висновок суду першої інстанції є вірним, виходячи із наступного.

Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Умовою стягнення аліментів на повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, є недостатність забезпечення коштами як для навчання, так і для інших необхідних потреб (харчування, одяг, користування транспортом, придбання навчальної літератури, посібників), крім того, при встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини, суд повинен враховувати, зокрема, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України.

Згідно ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Стягнення аліментів на повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися, пов`язано не лише з необхідністю оплати навчання, але покликано також забезпечити їм достатній матеріальний стан (певні побутові речі, соціальний і культурний розвиток тощо), адже через навчання повнолітні дочка, син практично не мають змоги працювати і самостійно заробляти кошти.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі №748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно із ч. 1 та 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

У відповідності з ч. 1 ст. 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Отже, при розгляді справ даної категорії позивач повинен довести продовження навчання, потреби в матеріальній допомозі та її розмір, а відповідач неможливість надання такої допомоги або можливість надання у меншому розмірі, ніж вимагає позивач.

З матеріалів справи вбачається, що донька відповідача навчається у Люблинському Католицькому Університеті Іоанна Павла ІІ з 2022 року, є студенткою І курсу на відділенні Міжнародні відносини (навчання 3-річне І ступеню, денна форма), передбачуваний термін закінчення навчання - 30.09.2025 року.

Отже, повнолітня ОСОБА_1 не працює, оскільки навчання за денною формою навчання позбавляє останньої можливості працевлаштуватися та отримувати певний дохід, доказів про отримання стипендії матеріали справи не містять, у зв`язку з чим є такою, що потребує матеріальної допомоги.

Відповідно договору оренди житлового приміщення від 01.01.2023 р. у м.Люблин Республіка Польща, ОСОБА_1 орендує квартиру зі щомісячною оплатою в розмірі 2400 злотих, що з розрахунку на трьох орендарів становить 800 злотих (що згідно з курсом НБУ станом на 08.03.2023 р. становить 6 656,00 грн.) на одного. Також на підтвердження витрат позивачем надано документи, що вона з періодичністю у три місяці приїздить додому (м. Житомир) та витрачає кошти на квитки, що в загальному розмірі в обидві сторони становить 2 438,00 грн.

Відповідач є працездатною особою, має у власності нерухоме майно. Доказів на підтвердження того, що на утриманні відповідача є неповнолітні діти або інші непрацездатні особи, матеріли справи не містять. Посилання апелянта на те, що він має проблеми зі здоров`ям, перебуває на лікуванні та фактично не може фізично працювати, не знайшло свого підтвердження, оскільки відповідно до консультативного висновку, долученого ним до матеріалів справи, ОСОБА_2 рекомендовано обмеження фізичного навантаження. При цьому суду не надано доказів наявності у відповідача групи інвалідності, висновків МСЕК на предмет протипоказань до праці. Отже, доказів того, що скаржник неспроможний надавати матеріальну допомогу своїй повнолітній доньці, яка продовжує навчання, суду не надано.

Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає повнолітній син/дочка.

Під час розгляду справи встановлено, що позивач є повнолітньою та продовжує навчання на денній формі у навчальному закладі, потребує матеріальної допомоги батька, а її батько має можливість таку допомогу надавати. При цьому колегія суддів враховує ті обставини, що відповідач є працездатною особою, групи інвалідності та протипоказань до праці не має, а тому має можливість надавати матеріальну допомогу повнолітній доньці у визначеному судом розмірі, з урахуванням його майнового стану.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо визначеного розміру аліментів, який підлягає стягненню, так як він є обґрунтованим, відповідає обставинам справи і вимогам закону. Будь-яких доказів на спростування висновків суду в частині визначення розміру аліментів відповідачем не надано.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції. Ніяких нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та рішення суду апелянтом не надано.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру (п. 3 ч. 6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 11 жовтня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає

Головуючий Судді