Справа № 486/305/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.2024 року Арбузинський районний суд Миколаївської області

в складі : головуючого судді Кірімової О.М.

секретаря судового засідання Поплавської О.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника служби у справах дітей ОСОБА_2

у ході підготовчого судового засідання в режимі відеоконференції між Арбузинським районним судом Миколаївської області та Орджонікідзевським міським судом Дніпропетровської області по розгляду цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: служба у справах дітей виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_3 звернувся до Южноукраїнського міського суду Миколаївської області з позовом до ОСОБА_4 , третя особа: служба у справах дітей виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області про позбавлення батьківських прав.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що у 2016 році познайомився із ОСОБА_4 , а в подальшому їх стосунки стали близькими та вони почали проживати разом без реєстрації шлюбу. ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син, ОСОБА_3 .

Після початку повномасштабного вторгнення країни агресора, спільне життя з відповідачкою змінилося. На початку квітня 2022 року позивач вступив до Збройних Сил України та на даний час несе військову службу. Відповідач, у листопаді 2022 року, залишивши сина у матері позивача. виїхала за кордон до Чехії попередньо на постійне місце проживання. З того часу по січень 2024 року ОСОБА_4 двічі приїздила в Україну. Тому з листопада 2022 року по теперішній час дитина проживає з бабусею. Позивач матеріально забезпечує дитину, однак рідко бачиться із сином та йому прикро, що дитина підростає без його піклування. Також, відповідач тривалий час не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, хоча має таку можливість, не піклується щодо подальшої підготовки дитини до самостійного життя. зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, з дитиною рідко спілкується засобами відеозв`язку, не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі, не проявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не створює умови для отримання дитиною початкової освіти. Вважає, що зазначені обставини можна розцінювати як систематичне невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків, що є підставою для позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 21.03.2024 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено провести в порядку загального позовного провадження

Позивач в судовому засіданні вважав за можливе розглядати справу за відсутністю відповідача, оскільки в матеріалах справи наявна заява ОСОБА_4 про розгляд справи в її відсутність та визнання позову (а.с. 42) такопія нотаріально засвідченої заяви ОСОБА_4 , в якій вона зазначає про розгляд справи за її відсутності, та не заперечує проти позбавлення її батьківських прав щодо сина ОСОБА_3 (а.с. 16).

Відповідач надіслала суду заяву про визнання позовних вимог та не заперечує проти їх задоволення, розгляд справи просила провести у її відсутність, позовні вимоги підтримує.

Представник третьої особи: служби у справах дітей виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської областівважала за можливе розглядати справу за відсутністю відповідача.

Вирішуючи питання про прийняття визнання позову відповідачем ОСОБА_4 , суд виходить з наступного.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

У разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Проте, якщо визнання відповідачем позову суперечить закону (наприклад, відповідач визнає безпідставний позов) або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (наприклад, малолітніх або недієздатних), суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Таким чином, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи.

Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову (такий висновок сформулював Верховний Суд у постановах від 15 червня 2020 року у справі № 588/1311/17, від 15 липня 2020 року у справі № 524/10054/16).

За результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем (ч. 3 ст. 200 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989, яка набула чинності в Україні 27.09.1991 «в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини».

Статтею 18 Конвенції передбачено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити виконання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до положень ст. 171 СК України, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Таким чином, суд приходить до переконання що спір, який виник між сторонами стосується в першу чергу якнайкращих інтересів дитини, за обставин, викладених у позовній заяві, не досліджуючи інших обставин у цій справі, позбавлений можливості достеменно встановити відсутність обставин, які вказують на відсутність порушення закону або прав, інтересів інших осіб. Визнання відповідачем позову порушує права дитини, зокрема право на проживання у повній сім`ї та на материнське виховання, а тому враховуючи, що повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову, суд дійшов висновку, що у прийнятті визнання відповідачем позову слід відмовити та продовжити розгляд справи у порядку передбаченому чинним законодавством.

Керуючись ст.ст. 200, 206, 259, 260, 261 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у прийнятті визнання відповідачем ОСОБА_4 позову ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: служба у справах дітей виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області про позбавлення батьківських прав.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Суддя Арбузинського

районного суду О.М. Кірімова