Справа № 939/2235/20
РІШЕННЯ

Іменем України

15 травня 2024 рокуБородянський районний суд

Київської області в складі: головуючої судді Міланіч А.М.

при секретарях Хоменко О.О., Костюченко В.В., Слухай А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Бородянка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Бородянської селищної ради Бучанського району Київської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

В листопаді 2020 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що він (позивач) як представник сім`ї ОСОБА_7 , разом із ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , 8 жовтня 2020 року з`явились до Бородянської селищної ради для вирішення питання надання їм земельних ділянок згідно поданих ними раніше заяв, але на сесії Бородянської селищної ради, яка відбулася в цей день, дане питання не розглядалось. Депутат ОСОБА_3 , який виступив на цій сесії, повідомив недостовірну інформацію про те, що ОСОБА_7 отримали кошти від нього (позивача), про що є боргова розписка, та існує небезпека виселення ОСОБА_7 з будинку. Запропонував направити звернення до начальника Бородянського ВП з проханням розібратись з шахрайськими діями ОСОБА_1 стосовно ОСОБА_7 . Також депутат ОСОБА_2 , принижуючи його людську гідність, донесла інформацію про те, що він надав кошти в борг дітям, які неспроможні їх сплатити, звинуватила його (позивача) у бездуховності і небажанні допомогти ОСОБА_9 з пропискою. Головуючий на сесії ОСОБА_10 роз`яснив присутнім, що не допустить, щоб вказані шахрайські дії ОСОБА_1 використовувались як маніпуляції, тому рекомендував сесії терміново направити документ до Бородянського ВП про шахрайські дії ОСОБА_1 по відношенню до ОСОБА_11 .

В цей же день, 8 жовтня 2020 року, на позачерговому засіданні постійної комісії Бородянської селищної ради з питань земельних відносин, агропромислового комплексу, природокористування, екології, планування території, будівництва, архітектури, охорони пам`яток ОСОБА_6 говорила, що їй відомо, що ніяких коштів ОСОБА_7 він (позивач) не давав, а боргову розписку заставив підписати ОСОБА_7 під примусом та вимагала у ОСОБА_12 визнати факт фальшування договору позики від 3 грудня 2019 року. Депутат ОСОБА_5 сказав, що ОСОБА_1 являється шахраєм і бажає отримати земельні ділянки для себе, використавши першочергові права членів сім`ї ОСОБА_7 , яким ці земельні ділянки не потрібні. Депутат ОСОБА_4 вимагала у нього подарувати свій будинок у с.Вабля сім`ї ОСОБА_7 , обізвала його особою, не маючою ОСОБА_13 в душі, та виявила своє принизливе ставлення до нього. Депутат ОСОБА_2 обізвала його шахраєм у відмові приписати у себе ОСОБА_9 . Депутат ОСОБА_3 звинуватив його у наданні некомфортного приміщення для проживання ОСОБА_7 та шантажував тим, що депутати не будуть звертатись до правоохоронних органів з приводу його шахрайських дій, якщо він виконає вимоги щодо прописки ОСОБА_7 .

По суті на комісії Бородянської селищної ради вказані депутати безпідставно звинуватили його у шахрайстві. Тому вважав дії даних членів комісії як спробу принизити його, його честь, гідність та ділову репутацію як представника сім`ї ОСОБА_7 та як кандидата в депутати до місцевих рад.

Така інформація, яка є недостовірною, була поширена відповідачами в присутності мешканців району, серед яких були вчителі, лікарі, інші мешканці Бородянки, що знайомі з його батьками, дітьми, підлеглими по роботі, друзями, що порушує його (позивача) немайнові права на честь, гідність та ділову репутацію.

Тому просив визнати недостовірною та такою, що порушує його (позивача) права на повагу до його гідності, честі та недоторканість ділової репутації, інформацію про вчинення ним шахрайських дій відносно сім`ї ОСОБА_7 , розповсюджену та оприлюднену відповідачами на позачерговому засіданні постійної комісії з земельних питань та 31 сесії 7 скликання Бородянської селищної ради 8 жовтня 2020 року в смт. Бородянка; зобов`язати відповідачів проголосити публічно вибачення перед ним (позивачем) та спростувати поширену відносно нього (позивача) недостовірну інформацію про вчинення ним шахрайських дій відносно сім`ї ОСОБА_7 шляхом озвучення на найближчій сесії Бородянської селищної ради, яка відбудеться після набрання судовим рішенням сили по даній справі, текст вибачення і спростування недостовірної інформації розмістити на сайті Бородянської селищної ради і першій сторінці районної газети «Вперед», направити звернення до правоохоронних органів та народного депутата України ОСОБА_14 з повідомленням про спростування інформації про вчинення ним ( ОСОБА_1 ) шахрайських дій стосовно членів сім`ї ОСОБА_11 ; стягнути з відповідачів на його (позивача) користь моральну шкоду за розповсюдження та оприлюднення недостовірної інформації та безпідставної образи у вигляді обвинувачення в шахрайстві: з голови Бородянської ОТГ ОСОБА_10 - в розмірі 10000 грн., членів тимчасової комісії з земельних питань і депутатів Бородянської селищної ради ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , в.о. старости Дружнянського старостинського округу № 2 Сокол-Носенко О.В. по 8000 грн. з кожного.

Ухвалою суду від 1 березня 2021 року було відкрито провадження в даній справі.

19 травня 2021 року відповідач ОСОБА_5 надав відзив на позов, яким просив в позові ОСОБА_1 відмовити, посилаючись на його безпідставність та необгрунтованість.

21 травня 2021 року відповідачі - Бородянська селищна рада, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 надали відзиви на позов, якими також позов не визнали, просили у його задоволенні відмовити як безпідставному та необгрунтованому.

В судовому засіданні позивач позов підтримав, викладене підтвердив.

Бородянська селищна рада свого представника в судове засідання не направила, просила справу розглядати без його участі.

Відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнали, заперечували вчинення ними дій, що принижували б честь, гідність та ділову репутацію позивача.

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_5 і ОСОБА_6 в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, про час і місце розгляду справи належним чином повідомлені.

Вислухавши пояснення позивача, відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , покази свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_9 , дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що 8 жовтня 2020 року відбулось засідання тридцять першої сесії сьомого скликання Бородянської селищної ради, на якому розглядалось звернення ОСОБА_11 про внесення до порядку денного сесії питання щодо надання йому земельної ділянки. З цього приводу виступили депутати селищної ради ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які повідомили, що мається розписка про те, що ОСОБА_1 надав сім`ї ОСОБА_7 позику в розмірі 10 000 доларів, але у нотаріуса гроші він не передавав, щоб повернути борг вони мають віддати йому частину будинку і земельну ділянку, тому необхідно звернутись до поліції для з`ясування наявності в даному випадку шахрайських дій. На сесії було прийнято рішення № 2376-31-УІІ про звернення до правоохоронних органів та народного депутата України ОСОБА_14 щодо виявлення чи спростування наявності ознак шахрайства при укладенні договору позики від 3 грудня 2019 року між позикодавцем ОСОБА_1 та позичальниками ОСОБА_11 та ОСОБА_8 .

В перерві цього засідання сесії відбулось позачергове засідання постійної комісії Бородянської селищної ради з питань земельних відносин, агропромислового комплексу, природокористування, екології, планування території, будівництва, архітектури, охорони пам`яток, на якому, крім інших питань, було розглянуто заяви ОСОБА_9 та ОСОБА_8 про відведення їм земельних ділянок. Присутні на комісії ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 повідомили про те, що між ОСОБА_8 , який є рідним братом ОСОБА_9 , їх батьком, як позичальниками, та ОСОБА_1 , як позикодавцем, у грудні 2019 року укладено договір позики на чималу суму коштів. Факт передачі коштів нотаріусом не посвідчено. ОСОБА_9 надала суперечливі, нечіткі пояснення щодо факту отримання коштів їх родиною, просила їй терміново надати земельну ділянку, оскільки їй та її двом малолітнім дітям немає де жити. ОСОБА_8 також не надав чіткої відповіді чи отримали вони кошти згідно укладеного договору позики від ОСОБА_1 . Комісія вирішила розглянути дані клопотання ОСОБА_9 та ОСОБА_8 по суті на найближчому черговому засіданні, оскільки питання потребує вивчення в частині наявності вільних земельних ділянок в зазначених населених пунктах.

Дані обставини підтверджуються матеріалами справи, зокрема, витягом з протоколу засідання тридцять першої сесії сьомого скликання Бородянської селищної ради від 8 жовтня 2020 року, копією протоколу позачергового засідання постійної комісії Бородянської селищної ради з питань земельних відносин, агропромислового комплексу, природокористування, екології, планування території, будівництва, архітектури, охорони пам`яток від 8 жовтня 2020 року (т.1 а.с.228, т.2 а.с.54-77), показами свідків ОСОБА_15 і ОСОБА_9 , копією відеозапису вказаної сесії селищної ради (т.2 а.с.87) та визнається сторонами.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що на сесії селищної ради та засіданні постійної комісії 8 жовтня 2020 року відповідачами була поширена недостовірна інформація про вчинення ним шахрайських дій відносно сім`ї ОСОБА_7 , яка принижує його честь, гідність та ділову репутацію.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Відповідно до статті 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Згідно зі статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (стаття 15 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що, зокрема, честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Згідно зі статтею 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Частиною другою статті 16 ЦК України серед інших передбачені такі способи захисту цивільних прав та інтересів як: 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 9) відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Згідно з ч. 1 статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі (стаття 297 ЦК України).

Враховуючи викладене та беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Згідно із статтями 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації, а також право на звернення до суду з позовом про захист її гідності, честі та ділової репутації.

Способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються відповідно до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди (пункт 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 "Про судову практику про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи").

При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто, або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

У цій категорії справ суду необхідно надати оцінку балансу права особи, на свободу вираження поглядів, а також права особи на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації.

Підставою для втручання у право на свободу вираження поглядів, для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, ділової репутації фізичної чи юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Одним із основних питань, яке підлягає вирішенню у цій категорії справ, є визначення характеру поширеної інформації та з`ясування, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. При цьому підлягає врахуванню зміст поширеної інформації, її значення для суспільної дискусії, важливість посади, яку обіймає особа, відносно якої поширена інформація, достовірність інформації, наслідки її поширення.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про інформацію" ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з частиною першою статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі -ЄСПЛ) свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки "інформації" чи "ідей", які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає "демократичного суспільства" (рішення у справі "Карпюк та інші проти України" від 06 жовтня 2015 року).

Згідно усталеної практики ЄСПЛ втручання в свободу вираження власних думок та поглядів порушує свободу висловлення думки в трьох випадках: якщо воно здійснено не на підставі закону, якщо воно не переслідує допустимої мети або якщо воно порушує баланс між метою, заради якої здійснено втручання, і свободою вираження думки.

ЄСПЛ також підтвердив, що правдивість оціночних суджень не припускає можливості доказування, і оціночні судження дійсно слід відрізняти від фактів, існування яких може бути підтверджене, та виділив три можливі варіанти фундаменту, на якому можна побудувати свою оцінку: факти, що вважаються загальновідомими; підтвердження висловлювання яким-небудь джерелом; посилання на незалежне дослідження.

Таким чином, фактичні твердження та оціночні судження є різними поняттями, а розмежовування цих термінів лежить в основі захисту права на честь та гідність як особистих немайнових прав.

За своїм характером судження є розумовим актом, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів.

Отже, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці ЄСПЛ при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

У рішенні у справі "Ляшко проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що свобода вираження поглядів являє собою одну з важливих засад демократичного суспільства та одну з базових умов його прогресу та самореалізації кожного. Предмет пункту другого статті 10 Конвенції застосовується не тільки до "інформації" чи "ідей", які були отримані зі згоди чи розглядаються як необразливі чи як малозначущі, але й до тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Такими є вимоги плюралізму, толерантності та відкритості думок, без чого неможливе "демократичне суспільство". Свобода політичних дебатів перебуває в самому серці побудови демократичного суспільства, що наскрізь пронизує Конвенцію. При цьому, повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права.

Таким чином, особа, яка висловлює не факти щодо позивача, а власні погляди, критичні висловлювання, припущення, не може бути зобов`язана доводити їх правдивість, оскільки це є порушенням свободи на власну точку зору, що визнається фундаментальною частиною права, захист якого передбачений статтею 10 Конвенції.

Врахувавши зміст спірної інформації, встановлені обставини у справі, контекст поширеної інформації, суд приходить до висновку, що спірна інформація щодо ОСОБА_1 є не фактичним твердженням, а оціночним судженням відповідачів, відображає їх суб`єктивні думки, засновані на особистому сприйнятті певних подій та їх власній оцінці.

Суб`єктивні думки і погляди відповідно до національного законодавства України, положень Конвенції, з урахуванням практики ЄСПЛ, не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості, а отже, не можуть вважатися поширенням недостовірної інформації у розумінні статті 277 ЦК України і не підлягають спростуванню.

Чинним законодавством не передбачено можливість притягнення до відповідальності за висловлювання оціночних суджень, тому що вони, як і думки, переконання, судження, критична оцінка певних фактів і недоліків, не можуть бути предметом судового захисту, оскільки, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів, не можуть бути перевірені на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів).

Крім цього, вказані позивачем висловлювання не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів та прийняття рішення про звернення до правоохоронних органів та народного депутата України ОСОБА_14 щодо виявлення чи спростування наявності ознак шахрайства при укладенні договору позики від 3 грудня 2019 року.

Таким чином суд вважає, що стороною позивача не доведено умислу в діях відповідачів, спрямованого на поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності, та порушення честі, гідності та ділової репутації позивача.

На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що не підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання оспорюваної інформації недостовірною та такою, що порушує права ОСОБА_1 на повагу до його гідності, честі та недоторканості ділової репутації.

Не підлягають також задоволенню і позовні вимоги про зобов`язання відповідачів спростувати поширену ними інформацію та про відшкодування моральної шкоди, оскільки такі вимоги є похідними в розумінні частини першої статті 188 ЦПК України.

Керуючись ст.15,16,.23,201,275,277,297,299 ЦК України, ст. 10-13,259,263-265,268 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

В позові ОСОБА_1 до Бородянської селищної ради Бучанського району Київської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Київського апеляційного суду.

Повне рішення суду складено 14 червня 2024 року.

Головуючий-суддяА.Міланіч