Суддя Бабенко Ю. П.
Справа № 644/4613/23
Провадження № 2/644/13/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2024 року Орджонікідзевський районний суд м.Харкова в складі: головуючого - судді Бабенко Ю.П., за участю секретаря Книшенко А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Івакіна Тетяна Валентинівна, про визнання договору купівлі-продажу квартири дійсним та визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

В позовній заяві позивач просить суд визнати виконаним та дійсним договір купівлі-продажу квартири, який укладений 30.10.2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на 35/100 частин квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Також просить суд визнати за ОСОБА_1 право власності на 35/100 частин квартири за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до договору купівлі-продажу від 30.10.2020 року. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 05.08.2020 року між сторонами по справі в приміщенні офісу АН «УКРЮРПОЛІС-ГАРАНТ» було складено договір про наміри укласти договір купівлі-продажу кімнати в зазначеній вище квартирі, що у квартирі складає 35/100 частин. За умовами договору ОСОБА_2 зобов`язалась продати ОСОБА_1 вказаний об`єкт за 82500 грн., що на той час було еквівалентно 3000 доларів США. За умовою договору сторони були зобов`язані укласти договір відчуження не пізніше 17 годин 30.10.2020 року у нотаріуса Івакіної Т.В. 05.08.2020 року ОСОБА_2 власноруч склала розписку, відповідно до якої отримала кошти в розмірі 3000 доларів США, що еквівалентно 82500 грн. ОСОБА_2 передала одразу технічний паспорт, свідоцтво про право власності на житло, а також ключі від кімнати. Напередодні звернення до нотаріуса ОСОБА_2 заявила, що загубила паспорт, але гроші повертати відмовилась, наполягала, щоб договір купівлі-продажу було укладено у присутності свідків. 30.10.2020 року у присутності двох свідків було укладено договір купівлі-продажу 35/100 частин зазначеної вище квартири. Цим договором сторони зобов`язались до 31.12.2020 року оформити, нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу від 30.10.2020 року. Після складання договору від 30.10.2020 року відповідачка одразу виїхала із 35/100 частин квартири разом із особистими речами. Пізніше відповідач перестала виходити на зв`язок та по її вині, через її халатність та несерйозність так і не вдалося зареєструвати договір у нотаріальній конторі. З метою пошуку відповідачки позивачка робила оголошення на сайті Харківський-Прем`єр, OLX, однак відповідачка не була розшукана.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позов до суду не подавала.

Третя особа - приватний нотаріус Івакіна Тетяна Валентинівна подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності.

Приймаючи до уваги викладене, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, то у відповідності до ст. 280 ЦПК України суд ухвалює по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 25.07.2023 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 25.10.2023 року підготовче провадження було закрито та призначено справу до судового розгляду.

Судом встановлено, що відповідно до копії наданого позивачем договору від 05.08.2020 року, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 05.08.2020 року було укладено договір в письмовій формі про наміри укласти договір купівлі-продажу кімнати в кв. АДРЕСА_2 , що складає 35/100 частин зазначеної квартири. За умовами договору ОСОБА_2 зобов`язалась продати ОСОБА_1 вказаний об`єкт за 82500 грн., що на той час було еквівалентно 3000 доларів США. За умовою договору сторони були зобов`язані укласти договір відчуження не пізніше 17 годин 30.10.2020 року у нотаріуса ОСОБА_3 .

Відповідно до наданої позивачем копії розписки від 05.08.2020 року, ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 по договору про наміри купівлі-продажу від 05.08.2020 року - 3000 доларів США, передала покупцю ключі від кімнати і документи: технічний паспорт, свідоцтво про право власності на житло, витяг. Зобов`язалась оформити у нотаріуса ОСОБА_3 договір купівлі-продажу до 30.10.2020 року.

Згідно копії наданого позивачем договору купівлі-продажу від 30.10.2020 року, ОСОБА_2 передала у власність (продала), а ОСОБА_1 прийняла (купила) у власність 35/100 частин квартири АДРЕСА_2 , які належать ОСОБА_2 на праві приватної власності. За домовленістю сторін ціна нерухомого майна склала 82500 грн., що є еквівалентним 3000 доларів США, які ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 повністю ще до підписання цього договору. Сторони зобов`язалися до 31.12.2020 року оформити, нотаріально посвідчити та зареєструвати договір купівлі-продажу вказаного нерухомого майна. Сторони свідчать, що цей правочин відповідає внутрішній волі сторін, їх волевиявленню та є вільним. Сторони мають необхідний обсяг цивільної дієздатності. У випадку відмови або ухилення однієї із сторін від нотаріального оформлення договору та його реєстрації, право власності на передане та оплачене нерухоме майно визначається в судовому порядку. Угода набирає чинності з моменту її підписання сторонами та діє до повного виконання своїх зобов`язань. В даному договорі вказано, що він був складений в присутності свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . В зазначеному договорі маються підписи сторін договору та свідків.

Відповідно до копії наданого позивачем витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, за відповідачкою ОСОБА_2 зареєстровано право власності на 35/100 частин квартири АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер -1147, видане 27.10.1999 року ДП «Електроважмаш», право власності зареєстровано 10.08.2020 року.

Згідно копії наданого позивачем свідоцтва про право власності на житло, видане 27.10.1999 року ДП завод «Електроважмаш», власником 35/100 частин квартири АДРЕСА_2 в порядку приватизації є ОСОБА_2 . Право власності за вказаним свідоцтвом було зареєстровано в Харківському МБТІ за реєстровим №В-25868 від 27.10.1999 року.

У відповідності до копії наданого позивачем технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_2 , 35/100 частин зазначеної комунальної квартири знаходиться у власності ОСОБА_2 .

Згідно наданої позивачем копії свідоцтва, позивачці ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 27.01.2004 року належить на праві спільної сумісної власності 25/100 частин зазначеної комунальної квартири.

Згідно копії довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, в квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані сторони по справі, а також інші особи. Відповідачка зареєстрована з 04.09.1986 року.

Відповідно до копій трьох оголошень на сайті Прем`єр, OLX за 2023 рік, ОСОБА_1 розшукує ОСОБА_2 у зв`язку з необхідністю завершити питання, які пов`язані з виконанням умов договору купівліпродажу.

Згідно копії заяв від 30.03.2023 року, позивач ОСОБА_1 зверталася до начальника Індустріального відділу поліції ГУ НП в Харківській області, начальника Індустріального відділу міграційної служби м.Харкова з питань того, чи зверталася ОСОБА_2 до них у зв`язку із втратою паспорта громадянина України у проміжок часу з 30.10.2020 року по 30.03.2023 року, у зв`язку із отримання паспорта громадянина України по причині втрати колишнього документу у період з 30.10.2020 року. Відповіді по суті запитуваної інформації не отримала на підставі вимог законодавства про захист персональних даних.

Згідно копії заяви (звернення) від 01.06.2023 року, ОСОБА_1 зверталася до ОСОБА_2 з приводу невиконання останньою зобов`язання щодо продажу кімнати. Доказів отримання чи не отримання ОСОБА_2 зазначеної заяви суду не надано.

Судом було отримано інформаційну довідку з Реєстру територіальної громади м.Харкова від 11.07.2023 року, згідно якої відповідач ОСОБА_2 зареєстрована з 04.09.1986 року за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно відповіді на запит суду із Міністерства соціальної політики України, в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб інформація щодо ОСОБА_2 відсутня.

Згідно копії акту від 21.07.2023 року, складеного ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , та засвідченого фахівцем відділу соціально-побутової роботи АТ завод «Електроважмаш», ОСОБА_2 з початку листопада 2020 року в квартирі АДРЕСА_2 не проживає.

Згідно копії довідки від 24.07.2023 року, яка видана ОСОБА_1 , засвідчена фахівцем відділу соціально-побутової роботи АТ завод «Електроважмаш», в кв.6 зазначеної квартири відкрито два особових рахунки: на ОСОБА_1 і на ОСОБА_2 . Остання плата за електроенергію була зроблена ОСОБА_2 в жовтні 2020 року. З вересня 2022 року плату за споживання електроенергії по особовому рахунку ОСОБА_2 сплачує ОСОБА_1 згідно наданих квитанцій.

Частиною 1 ст.638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 657 ЦК України визначено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Статтею 220 ЦК України встановлено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

В постанові Верховного Суду від 19 березня 2020 року по справі № 623/2589/17-ц зазначено, що однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним у судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування частини другої статті 220 ЦК України. Суд погоджується з аргументованими висновками судів про відмову у задоволенні позову, оскільки на підставі доказів, поданих сторонами, що були належним чином оцінені, не встановлено факту безповоротного ухилення відповідача від нотаріального посвідчення правочину та втрати можливості з будь-яких причин його посвідчити, що є обов`язковими умовами для визнання правочину дійсним на підставі частини другої статті 220 ЦК України.

Такої ж позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 17 квітня 2019 року, справа № 2-4783/07, провадження № 61-14587св18.

Таким чином, при розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість.

Позивач посилається на те, що сторони повинні були звернутися до нотаріуса для нотаріального посвідчення правочину 30.10.2020 року, що напередодні звернення до нотаріуса ОСОБА_2 заявила, що загубила паспорт, гроші повертати відмовилась, наполягала, щоб договір купівлі-продажу було укладено у присутності свідків. 30.10.2020 було укладено договір купівлі-продажу, згідно якого сторони зобов`язались до 31.12.2020 року оформити, нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу від 30.10.2020 року. Після складання договору від 30.10.2020 року відповідачка одразу виїхала із 35/100 частин квартири разом із особистими речами. Пізніше відповідач перестала виходити на зв`язок та по її вині, через її халатність та несерйозність так і не вдалося зареєструвати договір у нотаріальній конторі.

Вказані вище посилання позивача не свідчать про ухилення відповідача від посвідчення договору у нотаріуса та про втрату такої можливості. Втрата паспорту, небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, не може бути підставою для застосування частини другої статті 220 ЦК України. Виїзд особи з квартири з речами також не свідчить про ухилення відповідача від посвідчення договору у нотаріуса та про втрату такої можливості. Посилання позивача на халатність та несерйозність відповідача також не свідчать про ухилення відповідача від посвідчення договору у нотаріуса та про втрату такої можливості.

Суд бере до уваги і те, що відповідач не знялася з реєстраційного обліку за адресою вказаної вище квартири, на даний час її зареєстроване місце проживання знаходиться за адресою спірної квартири. Також суд враховує, що суду не надано інформації та доказів від нотаріуса про те, що дійсно ОСОБА_2 у визначений сторонами день та час не з`явилася до нотаріуса для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу частини квартири.

Суд бере до уваги і те, що місцезнаходження відповідача не встановлено, відповідач не надавала суду пояснення з приводу того, чому правочин не був нотаріально посвідчений, а тому, з урахуванням вказаних обставин та наданих суду доказів, суд дійшов висновку про те, що будь-яких належних, допустимих і достовірних доказів ухилення відповідача від нотаріального посвідчення правочину позивач суду не надала.

Крім того, позивач не доказала, що втрачена можливість з будь-яких причин нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу вказаної квартири, а отже можливість нотаріального посвідчення договору сторонами не втрачена.

Беручи до уваги вищевикладене, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог про визнання виконаним та дійсним договору купівлі-продажу квартири, укладеного 30.10.2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на 35/100 частин квартири за адресою: АДРЕСА_1 , про визнання за ОСОБА_1 права власності на 35/100 частин квартири за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки на підставі поданих суду доказів, що були належним чином оцінені, не встановлено факту безповоротного ухилення відповідача від нотаріального посвідчення правочину та втрати можливості з будь-яких причин його посвідчити, що є обов`язковими умовами для визнання правочину дійсним на підставі частини другої статті 220 ЦК України.

Судові витрати позивача відносяться на її рахунок, оскільки суд відмовляє в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 12-13, 77-84, 133, 141, 263, 265, 268, 280, 354 ЦПК України, ст.ст. 209, 220, 328, 334, 638, 657 ЦК України, - суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання виконаним та дійсним договору купівлі-продажу квартири, укладеного 30.10.2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на 35/100 частин квартири за адресою: АДРЕСА_1 , про визнання за ОСОБА_1 права власності на 35/100 частин квартири за адресою: АДРЕСА_1 , - ВІДМОВИТИ.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення чи складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.

Повне судове рішення складено 18.06.2024 року.

СУДДЯ: