КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач - Кулікова С.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа №756/16473/23

12 червня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Болотова Є.В.

- Музичко С.Г.

при секретарі - Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Київ справу за апеляційною скаргою представника відповідача Акціонерного товариства «Універсал Банк» адвоката Клочка Олександра Володимировича на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 26 лютого 2024 року, ухваленого під головуванням судді Жука М.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Універсал Банк» про захист прав споживача,-

в с т а н о в и в:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до АТ «Універсал Банк» про захист прав споживача.

В обґрунтуванні позову ОСОБА_1 посилається на те, що 28.05.2008 року між нею на АТ «Універсал Банк» укладено договір споживчого кредитування № 053-2008-1767 на суму 98 917 доларів США, до якого вносились зміни щодо строків та порядку оплати процентів, які оформлювались відповідними додатковими угодами. Виконання зобов`язання забезпечено іпотекою нерухомого майна та договорами поруки.

У липні 2021 року вона звернулась до АТ «Універсал Банк» із заявою про проведення реструктуризації заборгованості, у задоволенні якої банком відмовлено. Рішенням суду визнано відмову у проведенні реструктуризації протиправною та зобов`язано банк провести таку реструктуризацію.

07 квітня 2023 року АТ «Універсал Банк» повідомлено її про виконання рішення суду та проведення реструктуризації, переведення зобов`язання у гривню, проте 10.10.2023 року АТ «Універсал Банк» повідомило про скасування свого рішення про проведення реструктуризації із одночасним відновленням попередньої форми зобов`язань, що були передбачені додатковою угодою від 09.09.2022 року у зв`язку із тим, що додатковою перевіркою встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають житлову нерухомість, а саме будинок за адресою: АДРЕСА_1 , що є спільною сумісною власністю подружжя, право на яке зареєстровано 13.09.2018 року за ОСОБА_2 .

Оскільки прийняте АТ «Універсал Банк» рішення про скасування реструктуризації є неправомірним, прийняте всупереч визначеному судовим рішенням обов`язку, а також зважаючи на те, що будинок за адресою: АДРЕСА_1 є особистою власністю ОСОБА_2 , позивач просила суд:

- визнати протиправними дії АТ «Універсал Банк» щодо проведення додаткової перевірки і прийняття рішення, доведеного листом від 10.10.2023 року № 7086, про скасування реструктуризації за кредитним договором № 053-2008-1767 від 28.05.2008 року і відновлення для ОСОБА_1 попередніх зобов`язань згідно додаткової угоди від 09.09.2022 року - з дня їх прийняття;

- відновити дію зобов`язань за кредитним договором № 053-2008-1767 від 28.05.2008 року (зі змінами і доповненнями) відповідно до проведеної в порядку виконання рішення суду у справі № 756/19574/21 реструктуризації.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 26 лютого 2024 року позов ОСОБА_1 до АТ «Універсал Банк» про захист прав споживача - задоволено.

Визнано дії АТ «Універсал Банк» щодо проведення додаткової перевірки і прийняття рішення, доведеного листом від 10.10.2023 року № 7086, про скасування реструктуризації за кредитним договором № 053-2008-1767 від 28.05.2008 року і відновлення для ОСОБА_1 попередніх зобов`язань згідно додаткової угоди від 09.09.2022 року - протиправними з днях їх прийняття.

Зобов`язано АТ «Універсал Банк» відновити дію зобов`язань за кредитним договором № 053-2008-1767 від 28.05.2008 року відповідно до проведеної реструктуризації в порядку виконання рішення суду у справі № 756/19574/21 реструктуризації.

Стягнуто з АТ «Універсал Банк» в дохід держави 1 073 грн. 60 коп. судового збору.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник відповідача звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Апеляційну скаргу обгрунтовував тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначав, що судом не враховано, що проведеною перевіркою майнового стану позичальника та її родичів на предмет достовірності наданої інформації позичальником у заяві про проведення реструктуризації було встановлено, наявність у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житлової нерухомості, яка є спільною сумісною власністю подружжя і ким придбано майно не має ніякого значення, важливим є тільки факт набуття права власності під час перебування осіб у шлюбі.

Вважає, що з огляду на наявність у позичальника майна, яке перебуває у спільній сумісній власності подружжя, Банк дійшов обрунтованого висновку про відміну реструктуризації.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник позивача просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, посилаючись на те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

В судовому засідання представник АТ «Універсал Банк» адвокат Клочко О.В. підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_1 адвокат Шипов К.Ю. проти доводів апеляційної скарги заперечував та просив залишити її без задоволення.

Заслухавши доповідь судді Кулікової С.В., пояснення учасників справи, які з'явилися в судове засідання, перевіривши рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судом встановлено, що згідно інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, 10.01.2006 року за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на будинок за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.29-31).

28.05.2008 року між «АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 053-2008-1767, згідно якого банк надав позичальнику грошові кошти у сумі 98 917,00 доларів США строком до 10.05.2028 (включно) зі сплатою 13,45% річних на споживчі потреби (а.с. 36-41).

Забезпеченням вказаного договору є іпотека нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , порука фізичних осіб: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

19.07.2021 року ОСОБА_1 подано до АТ «Універсал Банк» заяву про проведення реструктуризації.

Одним з додатків до поданої заяви була інформація з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, згідно якої вбачається, що 13.09.2018 року за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 на підставі виписки із по господарської книги, виданої 03.07.2018 року Мотовилівською сільською радою Фастівського району Київської області, право власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 на підставі державного акту про право приватної власності на землю, серія та номер КВ1335003 від 26.07.1996 року та 22.06.2009 року зареєстровано за ним право власності на 1/3 частку домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину (а.с. 32-34).

13.09.2021 року АТ «Універсал Банк» у листі № 2642 за результатами розгляду заяви про реструктуризацію повідомило про прийняте рішення про відмову у проведенні реструктуризації зважаючи на наявність у власності позичальника іншого житлового нерухомого майна (а.с. 35).

09.09.2022 року між сторонами укладено додаткову угоду щодо строків та порядку оплати процентів за кредитом, встановлено графік повернення боргу (а.с.42-53).

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 07.09.2022 року у справі № 756/19574/21 визнано протиправним рішення оформлене листом № 2642 від 13.09.2021 року про відмову АТ «Універсал Банк» провести реструктуризацію за кредитним договором № 053-2008-1767 від 28.05.2008 року (зі змінами і доповненнями) за заявою ОСОБА_1 від 19.07.2021 року. Зобов`язано АТ «Універсал Банк» провести реструктуризацію за кредитним договором № 053-2008-1767 від 28.05.2008 року (зі змінами і доповненнями) за заявою ОСОБА_1 від 19.07.2021 року з урахуванням положень п. 7 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» (а.с. 54-61).

Вказаним судовим рішенням встановлено, що на день подання заяви, 19.07.2021 року, у позичальника була відсутня інша житлова нерухомість, ніж та, яка перебувала в іпотеці банку як забезпечення виконання кредитних зобов`язань.

Постановою Київського апеляційного суду від 15.02.2023 року залишено без змін рішення Оболонського районного суду міста Києва від 07.09.2022 року.

У вказаному судовому рішенні суд встановив, що на час укладення кредитного договору та договору іпотеки у власності позичальника не перебувало іншого житлового нерухомого майна. На момент подання заяви про реструктуризацію у власності позичальника відсутнє інше житлове нерухоме майно.

Постановою Верховного Суду від 28.09.2023 року залишено без змін рішення Оболонського районного суду міста Києва від 07.09.2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 15.02.2023 року.

07.04.2023 року АТ «Універсал Банк» листом № 48013 оформлене рішення про проведення реструктуризації за кредитним договором № 053-2008-1767 від 28.05.2008 року та встановлено новий графік погашення заборгованості.

10.10.2023 року АТ «Універсал Банк» прийняло рішення, оформлене листом № 7086, про відновлення грошових зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором № 053-2008-1767 від 28.05.2008 року, які діяли до проведення реструктуризації, відповідно укладеної додаткової угоди від 09.09.2022 року до кредитного договору № 053-2008-1767 від 28.05.2008 року.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що належних та допустимих доказів того, що будинок за адресою: АДРЕСА_1 перебуває у спільній власності подружжя суду банком не надано. ОСОБА_1 при зверненні до АТ «Універсал Банк» вказала повну та достовірну інформацію, необхідну для проведення реструктуризації, надала відповідні документи, що підтверджують цю інформацію, та на час укладення кредитного договору та подання заяви про реструктуризацію у власності не мала іншого житлового майна, що було встановлено судовим рішенням у справі № 756/19574/21, а перегляд питання про проведення реструктуризації після встановленого рішенням суду зобов`язання провести таку реструктуризацію не передбачено законодавством та порушує принцип правової визначеності в частині впевненості учасників цивільних правовідносин у їх стабільності та передбачуваності, суд дійшов висновку про неправомірність дій відповідача щодо скасування проведеної за рішенням суду реструктуризації.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 10 листопада 2011 року у справі № 1-26/2011 вказав, що держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про споживче кредитування», передбачено, що метою цього Закону є захист прав та законних інтересів споживачів і кредитодавців, створення належного конкурентного середовища на ринках фінансових послуг та підвищення довіри до нього, забезпечення сприятливих умов для розвитку економіки України, гармонізація законодавства України із законодавством Європейського Союзу та міжнародними стандартами.

Стаття 3 Закону України «Про споживче кредитування» визначає, що цей Закон регулює відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування, а також відносини, що виникають у зв`язку з врегулюванням простроченої заборгованості за договорами про споживчий кредит та іншими договорами, передбаченими частиною другою цієї статті.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про споживче кредитування» реструктуризація зобов`язань за договором про споживчий кредит - це зміна істотних умов договору про споживчий кредит, що здійснюється кредитодавцем на договірних умовах із споживачем і впливає на умови та/або порядок повернення такого кредиту.

13 квітня 2021 року Верховною Радою України прийнято Закон № 1381-IX, який набрав чинності 23 квітня 2021 року.

Цим Законом внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування», а саме Розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено пунктом 7.

Відповідно до підпунктів 1, 2 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» зобов`язання позичальників за договорами про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, що відповідають зазначеним у цьому пункті критеріям (незалежно від дати укладення договору), підлягають обов`язковій реструктуризації на вимогу позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або його представника (за законом або за наявності довіреності на вчинення таких дій) у порядку та на умовах, встановлених цим пунктом:

1) обов`язковій реструктуризації підлягають зобов`язання, передбачені договором про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті (далі у цьому пункті - договір), у разі:

наявності станом на день набрання чинності цим пунктом будь-якого непогашеного грошового зобов`язання (простроченого грошового зобов`язання та/або грошового зобов`язання, строк сплати якого не закінчився) перед кредитором, крім випадку переходу усіх прав кредитора до поручителя (заставодавця) у зв`язку з виконанням ним зобов`язань позичальника;

відсутності станом на 1 січня 2014 року простроченої заборгованості, яку згідно з договором позичальник зобов`язаний сплатити не пізніше 1 січня 2014 року (крім простроченої заборгованості із сплати неустойки та інших платежів, нарахованих у зв`язку із простроченням позичальником платежів, та/або будь-якої заборгованості, строк сплати якої відповідно до договору спливає після 1 січня 2014 року, але яку кредитор вимагав повернути достроково (у строк до 1 січня 2014 року) у зв`язку з простроченням позичальником платежів), або якщо зазначену прострочену заборгованість погашено до дня проведення реструктуризації;

2) виконання зобов`язань за договором забезпечено предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку» у вигляді майна, віднесеного до об`єктів житлового фонду (далі - житлове нерухоме майно), або об`єкта незавершеного житлового будівництва, або майнових прав на нього, або садового будинку, або земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), а загальна площа такого нерухомого майна (об`єкта незавершеного житлового будівництва) не перевищує для квартири 140 квадратних метрів, для житлового будинку - 250 квадратних метрів, для садового будинку - 250 квадратних метрів, для земельної ділянки - площі, визначеної пунктом «г» частини першої статті 121 Земельного кодексу України.

Крім того, вимагається виконання хоча б однієї з таких умов:

предмет іпотеки - житлове нерухоме майно використовується як місце постійного проживання позичальника або майнового поручителя (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі), за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя іншого житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);

у власності позичальника або майнового поручителя, який є власником предмета іпотеки - об`єкта незавершеного житлового будівництва, відсутнє інше житлове нерухоме майно (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);

предмет іпотеки - нерухоме житлове майно придбавалося повністю або частково за рахунок кредитних коштів, отриманих за договором, і умовами договору або іпотечного договору передбачено заборону реєстрації місця проживання позичальника або майнового поручителя за адресою розташування житлового нерухомого майна, за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя іншого житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);

предметом іпотеки є земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, площа якого не перевищує 250 квадратних метрів, розташованого на зазначеній земельній ділянці, та житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);

предметом іпотеки є садовий будинок, за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі).

Відповідно до підпункту 3 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» реструктуризація зобов`язань, передбачених договором, здійснюється за заявою, що подається кредитору позичальником (особою, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або його представником (за законом або за наявності довіреності на вчинення таких дій) особисто або надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення протягом трьох місяців з дня набрання чинності цим пунктом.

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 21 червня 2023 року у справі № 569/18312/21, на яку заявник посилається у касаційній скарзі як на підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України.

У справі, яка переглядається, судами установлено та сторонами не заперечується факт дотримання позивачем визначених цим підпунктом вимог.

Закон України «Про споживче кредитування» визначає вичерпний перелік обставин при яких кредитор має право відмовити у реструктуризації за договорами про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, що відповідають зазначеним у підпунктах 1, 2 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» критеріям (незалежно від дати укладення договору) та підлягають обов`язковій реструктуризації на вимогу позичальника: у разі пропуску позичальником строків, на подачу заяви, кредитор звільняється від обов`язку проведення реструктуризації зобов`язань за іпотечним кредитом на умовах, визначених цим законом (абзац 7 підпункту 3 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування»); у разі ненадання позичальником необхідних для проведення реструктуризації документів, зазначених у підпункті 4 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення», кредитор звільняється від обов`язку проведення реструктуризації зобов`язань за іпотечним кредитом на умовах, визначених цим пунктом (абзац 9 підпункту 4 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування»).

Заявник несе відповідальність за достовірність зазначеної у заяві про проведення реструктуризації інформації. У разі якщо заявник не зазначив у заяві про проведення реструктуризації об`єкт нерухомого майна, віднесений до об`єктів житлового фонду, що на момент підписання заяви належав на праві власності позичальнику (особі, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або майновому поручителю, або заявник зазначив недостовірну інформацію про зареєстроване на момент підписання заяви місце проживання позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або майнового поручителя, або заявник зазначив недостовірну інформацію про фактичне місце проживання позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або майнового поручителя, то в разі встановлення однієї з цих обставин судом або в разі підтвердження однієї з таких обставин наявними у кредитора офіційними документами (виданими суб`єктами, уповноваженими відповідно до закону видавати такі документи), це є підставою для відмови у проведенні передбаченої цим пунктом реструктуризації. Якщо реструктуризацію відповідно до цього пункту проведено, це є підставою для відновлення грошових зобов`язань позичальника, які існували станом на день, що передував дню проведення такої реструктуризації, із зменшенням таких грошових зобов`язань на суми сплачених з дня проведення реструктуризації платежів.

Встановлено, що на момент звернення до кредитора із заявою про здійснення реструктуризації у позивачки не було іншого нерухомого майна, крім того, що перебуває в іпотеці банку як забезпечення виконання кредитних зобов`язань.

Доказів того, що будинок за адресою: АДРЕСА_1 перебуває у спільній власності подружжя суду банком не надано.

Посилання відповідача, що оскільки будинок за адресою: АДРЕСА_1 придбано у шлюбі, відтак цей будинок є спільною власністю подружжя, грунтується на припущеннях, оскільки такі обставини підлягають доведенню.

Оскільки норма Закону України «Про споживче кредитування» щодо обов`язкової реструктуризації зобов`язань, передбачених договором про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті є нормою імперативною, а відповідач без достатньої правової підстави скасував проведену реструктуризацію, враховуючи, що ОСОБА_1 при зверненні до АТ «Універсал Банк» вказала повну та достовірну інформацію, необхідну для проведення реструктуризації, надала відповідні документи, що підтверджують цю інформацію, та на час подання заяви про реструктуризацію у власності не мала іншого житлового майна, що було встановлено судовим рішенням у справі № 756/19574/2, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Скасувавши реструктуризацію заборгованості за кредитним договором відповідач допустив неправомірність дій.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині судового рішення, та зводяться до незгоди апелянта з висновками щодо їх оцінки.

Вищевикладене свідчить про те, що апеляційна скарга є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню, підстав для скасування рішення Оболонського районного суду міста Києва від 26 лютого 2024 року не встановлено.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України , апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Універсал Банк» адвоката Клочка Олександра Володимировича - залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 26 лютого 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 17 червня 2024 року.

Головуючий: Судді: