Справа № 740/3590/24
Провадження № 2-о/740/100/24
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження у справі

13 червня 2024 року м.Ніжин

Суддя Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області Гагаріна Т.О., ознайомившись із заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , орган опіки та піклування виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області, про встановлення факту, що має юридичне значення,

встановила:

07.06.2024 заявник звернувся до суду з заявою, в якій просив встановити факт, що він самостійно виховує та утримує малолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

При вирішенні питання про відкриття провадження у справі суддя дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Стаття 15 ЦК України визначає обєктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права повязане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Відповідно до ст.293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Перелік фактів, що встановлюються судом при розгляді справи визначено ч.1 ст.315 ЦПК України, який не є вичерпним. Так, згідно з частиною другою даної статті ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Позов за змістом і формою повинен відповідати вимогам ст.ст.175-177 ЦПК України.

Згідно п.4, 5 ч.3 ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити, у тому числі: зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Так, у заяві не викладені обставини та не надано жодного доказу щодо самостійного утримання та виховання дитини.

Як зазначає Верховний Суд у постанові від 22.04.2020 у справі № 200/14136/17 (провадження № 61-15965св19) суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Згідно ч.3 ст.42 ЦПК України у справах окремого провадження учасниками справи є заявники, інші заінтересовані особи.

Відповідно до ст.318 ЦПК України у заяві про встановлення юридичного факту повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою.

Зі змісту вказаної заяви вбачається, що встановлення факту самостійного утримання та виховання дитини батьком заявнику ОСОБА_1 необхідне для вирішення питань щодо переміщення дитини без документального оформлення згоди від матері, вирішення інших соціально-побутових питань.

З урахуванням вищевказаних положень законодавства та обставин заяви, суд доходить висновку, що заява не містить конкретизації мети встановлення таких фактів, що, у свою чергу, унеможливлює суд встановити коло учасників справи.

Суд зазначає, що саме по собі встановлення судом факту самостійного утримання і виховання дитини батьком без участі матері не породжує для заявника юридичних наслідків, тобто від встановлення цього юридичного факту не буде залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав останнього.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Зокрема, мати (батько) має право звернутися до суду з позовом про позбавлення другого з батьків батьківських прав через ухиляння його від виконання своїх обов`язків із виховання дитини. При цьому, одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на утримання дитини.

Жодний нормативно-правовий акт, що регулює сімейні відносини та захист прав дітей, не зобов`язує підтверджувати актом факт відсутності участі батьків у вихованні дитини, або підтверджувати його безумовну та одноосібну участь у вихованні та піклуванні.

Захист порушених прав у зв`язку з не виконанням, не прийнятті участі одним із батьків у вихованні дітей, тобто самоусунення від виконання батьківських обов`язків, має розглядатись в іншому порядку, передбаченому законом.

Відповідальність щодо виховання дітей покладена на обох батьків, незалежно від того проживають вони разом чи окремо, оскільки обов`язок здійснювати належне виховання та нагляд за малолітнім є рівним для обох з них. Тому за неналежне виконання обов`язку щодо виховання дітей передбачена відповідальність.

Обовязки батьків закріплені правовими нормами ст. 150 Сімейного кодексу України, згідно яких батьки зобовязані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сімї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та поважати дитину. За невиконання або неналежне виконання обов`язків щодо виховання дітей батьки можуть бути притягнені до різних видів юридичної відповідальності.

Згідно з ч.2 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Зазначені заявником обставини дають суду підстави вважати, що вимога заявника фактично повязана з виникненням, зміною або припиненням особистих майнових прав батьків дитини, які закріплені в Сімейному кодексі України. Такими до прикладу можуть бути право батьків на визначення місця проживання дитини, і такий спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом; право матері чи батька на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав у випадку, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх батьківських обовязків по вихованню дитини тощо.

Встановлення факту, про який просить заявник у вказаній заяві, створює правову підставу для предявлення особами, зазначеними у ч.1 ст.165 СК України, позову про позбавлення матері батьківських прав щодо малолітньої дитини.

У постанові від 13 червня 2018 року за результатами розгляду справи № 822/2446/17 Верховним Судом викладена позиція про те, що розірвання шлюбу та встановлення місця проживання дитини з позивачем, що передбачає обовязок батька щодо утримання та виховання дитини, не доводять факту відсутності участі у вихованні дитини. І тому, рішення суду щодо позбавлення особи батьківських прав є підтвердженням факту самостійного виховання дитини одним із батьків.

Крім того, у поданих заявником матеріалах наявні витяг із рішення виконавчого комітету Ніжинської міської ради №132 від 02.06.2022 та рішення Ніжинського міськрайонного суду від 12.04.2023, якими визначено постійне місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком - заявником по справі.

Відтак, вказаним рішенням суду та рішенням органу місцевого самоврядування заявник засвідчив факт проживання дитини з ним, та у нього наявний документ про розподіл обов`язків між батьками дитини.

З поданої заяви та доданих до неї матеріалів не вбачається, що факт, про встановлення якого просить заявник, має юридичне значення, тобто від нього залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав. Вимоги заявника про встановлення факту самостійного виховання і утримання дитини не є вимогами, які підлягають розгляду в порядку окремого провадження в розумінні положень ст. 293 і 315 ЦПК України.

Згідно з ч.4 ст.315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

За викладених обставин у відкритті провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , орган опіки та піклування виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області, про встановлення факту самостійного утримання та виховання дитини батьком необхідно відмовити.

На підставі вищезазначеного, керуючись ст. ст.186, 293, 315, 353 ЦПК України, суддя, -

постановила:

відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , орган опіки та піклування виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області, про встановлення факту, що має юридичне значення.

Розяснити заявнику, що він має право подати позов на загальних підставах.

Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Т.О. Гагаріна