КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кулікова С.В.
№ 22-ц/824/8191/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 755/4722/23

05 червня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Музичко С.Г.

- Болотова Є.В.

при секретарі - Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Бордаченко Олександра Володимировича на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 04 січня 2024 року та на додаткове рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 23 січня 2024 року, ухвалених під головуванням судді Свояка Д.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа: Переяславська міська рада про припинення порушення правил добросусідства,-

в с т а н о в и в:

У квітні 2023 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про припинення порушень правил добросусідства, в якому, з урахуванням уточнень, просила:

- зобов'язати відповідачів усунути факти порушення норм будівництва та норм і правил протипожежної, екологічної безпеки при використанні сусідніх суміжних земельних ділянок, а саме: ліквідувати шляхом знесення самочинно побудовані господарські об`єкти гараж-майстерню та капітальний навіс на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 ;

- стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу та сплачений судовий збір за подачу даного позову.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що домоволодіння позивачки та відповідачів межують. Відповідачі побудували на своїй ділянці гараж-майстерню зі шлакобетону заввишки 7 метрів та капітальний навіс з шлакобетонною стінкою. Загальна довжина двох споруд по межі із земельною ділянкою позивачки становить близько 19 м при загальній довжині межі 60 м, де також розташований житловий будинок. Дані споруди розташовані на відстані близько 1 м від межі із земельною ділянкою позивачки, що порушує норми мінімальних відстаней між господарськими будівлями суміжних ділянок та ліній регулювання забудов. Крім того, дані споруди затіняють земельну ділянку позивачки, на них відсутні стічні труби та снігозатримувачі та в результаті атмосферних опадів руйнується паркан позивачки. Також, саморобний димохідний відвід металевої труби, облаштований відповідачами з порушенням протипожежних норм на стіні самочинно збудованого гаражу-майстерні знаходиться поряд з господарською спорудою позивачки.

Посилаючись на наведене, позивач просила позов задовольнити.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 04 січня 2024 року позовні вимоги задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_1 привести будівлі (споруди) сараїв (літер Б та В), розміщені за адресою: АДРЕСА_1 , до стану, що існував до здійснення самочинного будівництва (реконструкції), шляхом демонтажу (знесення) конструкцій, які не відповідають характеристикам, зазначеним у правовстановлюючих (технічних) документах на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

У задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати (судовий збір) у сумі 1 095 грн 07 коп.

10 січня 2024 року представник ОСОБА_2 адвокат Ан І.М. подала до суду заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просила винести додаткове рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 44 500 грн. витрат на професійну правничу допомогу, понесену позивачем у зв'язку з розглядом справи в суді першої інстанції.

Додатковим рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 23 січня 2024 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати (витрати на правничу допомогу) у сумі 10 000 грн.

Не погоджуючись з рішенням та додатковим рішенням, представник ОСОБА_1 адвокат Бордаченко О.В. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення та додаткове рішення, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову до ОСОБА_1 та відмовити у стягненні судових витрат на правничу допомогу.

Апеляційна скарга обгрунтована тим, що судові рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначав, що суд повинен був відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки обраний спосіб захисту прав дотримуватись добросусідства шляхом ліквідації будівлі не грунтується на законі та є неефективним. Натомість, всупереч ч. 1,2 ст. 264 ЦПК України та усталеній судовій практиці Верховного Суду місцевий суд абсолютно безпідставно на свій власний розсуд змінив позовні вимоги і задовольнив такі оновлені позовні вимоги на користь позивачки.

Вказував, що висновок суду про те, що відповідач ОСОБА_1 здійснив самочинне будівництво у розумінні ч. 1 ст. 376 ЦК України, бо не мав права на земельну ділянку, на якій проводив реконструкцію, не відповідає фактичним обставинам справи та законодавству України.

Посилався на те, що не потребують отримання дозвільних документів на виконання будівельних робіт із зведення, зокрема навісів, гаражів, а відтак виконання відповідачем ОСОБА_1 будівельних робіт із зведення ним гаражу (сараю) та навісу без отримання будівельного паспорту, не може вважатися самочинним будівництвом, так як ці роботи не потребують розроблення проекту та можуть виконуватися без отримання дозвільних документів на їх виконання.

Також посилався на те, що висновок суду про недотримання відповідачем мінімальної відстані між господарськими будівлями позивача та відповідача є безпідставним та не відповідає ДБН , який діяв станом на початок 2019 року.

Щодо незаконності додаткового рішення, вказував, що у зв'язку з відсутністю доказів надсилання копії заяви про ухвалення додаткового рішення та відповідних доказів стороні відповідача, то у задоволенні заяви слід було відмовити за необгрунтованістю або ж залишити її без розгляду на підставі ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Суд першої інстанції не урахував, що стороною позивача не було надано належних доказів на підтвердження наданих послуг адвокатом.

Представник позивача ОСОБА_2 адвокат Ан І.М. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення та додаткове рішення залишити без змін, посилаючись на те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, грунтуються виключно на припущеннях сторони відповідача та спростовуються матеріалами справи.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвоката Бордаченко О.В. підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_2 адвокат Ан І.М. проти доводів апеляційної скарги заперечувала та просила залишити її без задоволення.

Заслухавши доповідь судді Кулікової С.В., пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, перевіривши рішення та додаткове рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивачці належить на праві приватної власності житловий будинок та земельна ділянка по АДРЕСА_2 , що підтверджується копіями витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.07.2019 №№ 172410085 та 172414597.

Відповідно до довідки старости Гайшинського старостинського округу Якуби О.В. від 10.10.2023 №26-16/136 та технічного паспорту, житловий будинок по АДРЕСА_1 належить ОСОБА_4 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як вбачається з пояснень відповідача ОСОБА_1 , він успадкував зазначений будинок після смерті своєї матері, але право приватної власності на земельну ділянку під ним не оформлено.

Як вбачається з копії листа Бориспільського РУ ГУ ДСНС України у Київській області від 15.11.2022 №1387, за результатами розгляду заяви позивачки (з виїздом на місце) встановлено, що ОСОБА_3 при будівництві господарчої будівлі по АДРЕСА_1 порушено вимоги норм ДБН Б 2.2-12:2019 «Планування та забудови території» тб.15.2, відповідно до якої мінімальна відстань між господарчими будівлями повинна становити не менше 12 м.

У копії листа Виконавчого комітету Переяславської міської ради №511/17-22 від 16.12.2022 зазначено, що у присутності позивачки спеціалістами управління містобудування, архітектури та використання земель цього виконкому було здійснено обстеження присадибної ділянки по АДРЕСА_1 та з візуального огляду було встановлено, що на даній земельній ділянці розташовано, як об`єкти старої забудови (житловий будинок, господарська будівля сараю, погріб, колодязь) так і новозбудовані об`єкти (гараж із шлакобетону та навіс з шлакобетонною стінкою). Власником старої забудови за попередніми даними реєстру є гр. ОСОБА_1 . Новозбудовані об`єкти (гараж із шлакобетону та навіс з шлакобетонною стінкою) розташовані на відстані близько 1 метру від межі земельної ділянки позивачки, що на даний час не відповідає вимогам ДБН Б.2.2 12:2019 «Планування та забудова територій», оскільки порушує норми мінімальних (допустимих) відстаней між господарськими будівлями суміжних присадибних ділянок, та ліній регулювання самої забудови. Також встановлено, що зі стіни гаража сусідом було облаштовано димохідний відвід металевою трубою поряд з господарською будівлею позивачки і тим самим порушено відповідні пожежні норми облаштування таких об`єктів.

У цьому ж листі зазначено, що згідно з даними вказаного Управління на вищезазначену земельку ділянку по АДРЕСА_1 на даний час правоустановчі документи на право власності або право користування землею не оформлені. Будівельний паспорт на забудову цієї земельної ділянки новими об`єктами будівництва не зареєстрований і не видавався.

Також, згідно з листом Департаменту державного архітектурно-будівельного контролю №6/02/18-23 від 04.01.2023 шляхом перевірки відомостей, які містяться в Реєстрі будівельної діяльності, за параметрами пошуку « АДРЕСА_1 » інформації та документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, та документів, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, змін до них, їх скасування чи анулювання, станом на дату надання відповіді не виявлено. Зазначено, що здійснення заходів архітектурно-будівельного контролю у порядку проведення планових та позапланових перевірок на об`єктах будівництва під час правового режиму воєнного стану припинено.

Згідно з копією технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду по АДРЕСА_1 № 61/1 від 20.05.1999, власником будинку є ОСОБА_4 . В характеристиці будівель і споруд зазначено під Літерами Б та В два сараї 1960 та 1970 років побудови з фундаментом та стінами з дерева, покрівля - шифер, площею 35 та 8,6 кв. м. та об`ємом 77 та 14 куб. м. відповідно.

З фотографій, наданих сторонами, та їх пояснень вбачається, що відстань між зведеними відповідачем спірними спорудами та парканом, встановленим позивачкою на своїй земельній ділянці на відстані близько 20 см від межі, складає близько 110 см. Від споруди, що розташована на земельній ділянці позивачки, до зазначеного паркана - близько 100 см. Зі стіни спірних споруд виходить труба димоходу, яка виступає на відстань близько третини відстані від споруд до паркану. Спірні споруди розміщено паралельно межі земельної ділянки позивачки. Спірні споруди не обладнано системою відведення атмосферних опадів. Спірні споруди мають бетонний фундамент, стіни зі шлакоблоків та шиферну покрівлю.

Відповідач ОСОБА_1 визнав, що спірні споруди є самочинно зведеними та мають розміри, які є більшими за ті, що мали споруди сараїв, які були на їх місці.

Задовольняючи позовні вимоги до ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем ОСОБА_1 самочинно, із порушенням державних будівельних норм зведено спірні споруди, що порушує права позивачки. При цьому, відповідачем ОСОБА_1 зведено спірні споруди на місці споруд сараїв, які відповідно до технічного паспорту на житловий будинок мали літери Б та В, та не відповідали технічним характеристикам, що мають спірні споруди, тобто здійснено реконструкцію цих сараїв.

З огляду на те, що відповідач ОСОБА_1 є власником житлового будинку та сараїв літер Б і В, визначений у позовних вимогах спосіб захисту порушеного права позивачки не відповідає приписам законодавства та ефективності, оскільки, як вірно зазначено у відзиві, ліквідація самочинно побудованих споруд законодавством не передбачена.

Незабезпечення судом якомога швидшого ефективного відновлення гарантованих Конституцією України та іншими законами прав позивачки, що порушені відповідачем ОСОБА_1 у зв`язку із самочинним будівництвом спірних споруд, підриватиме довіру суспільства до судової влади та верховенства права в державі.

Зазначене дає підстави для застосування судом такого способу захисту, який забезпечуватиме баланс між правами відповідача ОСОБА_1 на належне йому майно та правами позивачки, які порушені цим відповідачем у зв`язку зі зведенням спірних споруд з порушенням законодавчо визначеного порядку.

Оскільки будь-яких документів, оформлення яких передбачено законодавством, для здійснення будівництва спірних споруд не було отримано як на початку їх зведення, так і під час судового провадження, та відповідачем ОСОБА_1 не висловлено готовність усунути виявлені порушення, він, задля відновлення порушених прав позивачки, має привести спірні будівлі (споруди) сараїв (літер Б та В), розміщені за адресою: АДРЕСА_1 , до стану, що існував до здійснення самочинного будівництва (реконструкції).

При цьому, оскільки в суду відсутні умови, за яких спірні споруди відповідатимуть законодавчо визначеним вимогам, їх приведення до стану, що існував до здійснення самочинного будівництва (реконструкції) має бути здійснено шляхом демонтажу (знесення) конструкцій, які не відповідають характеристикам, зазначеним у правовстановлюючих (технічних) документах на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Статтею 91 ЗК України встановлено, що власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства.

Статтею 104 ЗК України передбачено, що власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу на здоров`я людей, тварин, на повітря, земельні ділянки та інше.

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав (пункт «б» частини третьої статті 152 ЗК України).

Відповідно до частин першої, четвертої та сьомої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Юридичними фактами, які складають правову підставу знесення самочинного будівництва, є: істотне відхилення від проекту та/або істотне порушення будівельних норм і правил, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб; неможливість проведення перебудови або відмова особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, від її проведення.

При вирішенні питання про те, чи є відхилення від проекту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, необхідно з`ясовувати, зокрема, як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо.

Під істотним порушенням будівельних норм і правил, з огляду на положення законів України «Про основи містобудування», «Про архітектурну діяльність», «Про регулювання містобудівної діяльності», постанови Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 466 «Деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт», необхідно розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність та загрожує життю й здоров`ю людини, тощо.

Отже, системний аналіз зазначених положень дає підстави для висновків про те, що самочинне будівництво підлягає безумовному знесенню, якщо: власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила таке будівництво; власник земельної ділянки не заперечує проти визнання права власності на самочинну забудову, однак така забудова порушує права інших осіб на зазначену земельну ділянку; самочинна забудова зведена на наданій земельній ділянці, але з відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил, що порушує права інших осіб, за умови, що особа, яка здійснила самочинне будівництво, відмовилась від здійснення перебудови.

Такий правовий висновок щодо застосування норм матеріального права викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 725/5630/15-ц (провадження № 14-341цс18).

Якщо технічна можливість перебудови об`єкта нерухомості відсутня або забудовник відмовляється від такої перебудови, суд, незалежно від поважності причин відмови, за позовом зазначених органів або особи, права чи інтереси якої порушено таким будівництвом, ухвалює рішення про знесення житлового будинку або іншого нерухомого майна. Відмовою забудовника від перебудови слід вважати як його заяву про це, так і його дії чи бездіяльність щодо цього, вчинені до або після ухвалення рішення суду про зобов`язання здійснити перебудову.

Законність знесення самочинного будівництва має бути оцінена на предмет пропорційності такого втручання.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У справі, що переглядається, уповноважений на це орган, якому делеговані повноваження щодо здійснення державного контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності, із таким позовом в межах цієї справи до суду не звертався, а позивач як особа, яка вважає, що її права та інтереси порушено спірним будівництвом, обґрунтовуючи свої вимоги наявністю перешкод у користуванні належною їй власністю у зв`язку з проведеним відповідачем будівництвом, не надала належних та допустимих доказів на підтвердження вказаного.

Враховуючи, що позивач не довела чим саме відповідач порушив її права та охоронювані законом інтереси, колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для задоволення її позову.

При цьому судом апеляційної інстанції, враховується той факт, що позивач не заявляла клопотання про призначення земельно-технічної експертизи, що позбавляє суд встановити порушення прав позивача спірним будівництвом.

Таким чином доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права є обґрунтованими, тому рішення суду слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

За загальним правилом у судовому рішенні повинні бути розглянуті усі заявлені вимоги, а також вирішені всі інші, зокрема й процесуальні питання. Неповнота чи невизначеність висновків суду щодо заявлених у справі вимог, а також невирішення окремих процесуальних питань, зокрема розподілу судових витрат, є правовою підставою для ухвалення додаткового судового рішення.

Тобто додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти. Водночас додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Тобто додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі. У разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.

Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність скасування рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 04 січня 2024 року у цій справі, то додаткове рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 23 січня 2024 року також слід скасувати, а в задоволенні заяви представника позивача про ухвалення додаткового рішення відмовити.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України , апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Бордаченко Олександра Володимировича - задовольнити.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 04 січня 2024 року та додаткове рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 23 січня 2024 року- скасувати та постановити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа: Переяславська міська рада про припинення порушення правил добросусідства - залишити без задоволення.

В задоволенні заяви представника ОСОБА_2 адвоката Ан Ірини Миколаївни про ухвалення додаткового рішення - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 17 червня 2024 року.

Головуючий: Судді: