ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 677/1985/23

Провадження № 22-ц/4820/2128/24

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.,

секретар судового засідання Демчук В.М.

за участю: представників учасників справи ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 , яка подана його представником ОСОБА_1 , на рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 18 вересня 2024 року (суддя Шовкун В.О.).

Заслухавши доповідача, пояснення представників учасників справи, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У грудні 2023 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики.

В обґрунтування позову зазначав, що 11 грудня 2020 року ОСОБА_3 надав за договором позики у борг ОСОБА_4 , грошові кошти в сумі 562000 грн із зобов`язанням їх повернути у строк до 20 лютого 2021 року. Факт укладання договору позики та отримання відповідачем грошових коштів у борг відбувався у присутності свідка ОСОБА_5 . У визначений договором строк відповідач грошові кошти, отримані в борг, не повернув.

Внаслідок прострочення відповідачем виконання зобов`язання за укладеним договором позики від 11 грудня 2020 року він підлягає стягненню з відповідача на підставі судового рішення.

Вказував, що у зв`язку з простроченням виплати боргу з відповідача також підлягають стягненню інфляційні втрати у розмірі 236380,40 грн та 3% річних у сумі 47762,30 грн.

А тому, просив суд стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 борг у сумі 846142,70 грн, який складається з 562000 грн - сума боргу за договором позики від 11 грудня 2020 року, 236380,40 грн - інфляційні втрати та 47762,30 грн - 3% річних.

Рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 18 вересня 2024 рокупозов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 11.12.2020 в сумі 846142,70 грн, яка складається з 562000 грн сума боргу за договором позики, 236380,40 грн інфляційні витрати та 47762,30 грн. 3 % річних. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 8461,43 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_4 через свого представникаКазаряна А.О. подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. Посилається на порушення судом норм процесуального та матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Зазначає, що договір позики вважається укладеним в момент здійснення передачі предмета договору, тобто з моменту передачі грошових коштів в сумі 562 000 грн, на які посилається позивач в даній справі. Разом з тим відповідач, вказує, що вказані кошти ним не були отримані, тобто письмовий документ, яким позивач обґрунтовує свої позовні вимоги та називає "Договір позики" фактично не був укладений. Вважає, що зазначений письмовий документ мав ознаки удаваного правочину, оскільки правовідносини, що існували між позивачем, відповідачем та свідком ОСОБА_5 були пов`язані із здійсненням господарської діяльності. Зокрема, відповідач на момент написання письмового документу був постачальником посівного матеріалу та іншої сировини для ТОВ "Агро Устя", в якому директором був ОСОБА_5 . Відповідачем було поставлено на користь ТОВ "Агро Устя" посівний матеріал на суму 250 000 гривень, за який зазначеною компанією були оплачені кошти, а написання відповідачем письмового документу було вимушеною дією, вчиненою під впливом тяжких обставин, оскільки позивач відмовлявся від здійснення розрахунків за поставку.

Вказує, що показання свідка ОСОБА_5 , який надавав покази в суді першої інстанції, щодо отримання коштів відповідачем є абсолютно неправдивими, оскільки жодних коштів від ОСОБА_3 відповідач не отримував, а поставки посівного матеріалу компанії ТОВ «Агро Устя» відповідачем здійснювались, про що можуть підтвердити інші свідки.

Відповідачем було подано заяву про виклик свідків та поновлення пропущеного процесуального строку, разом з тим, суд відмовив у задоволенні заяви. Таким чином, відповідач був позбавлений можливості довести ті обставини, на які він посилається.

Вважає, що суд першої інстанції обмежив відповідача в процесуальних правах, жодним чином не обґрунтував свою відмову викликатисвідків, які можуть дати достовірні відомості щодо спільної господарської діяльності сторін та інформацію про те, що жодні кошти за письмовим документом не передавались.

Крім того, в оскаржуваному рішенні суд не надав жодної оцінки наявному у матеріалах справи відеозапису,не навів мотивів прийняття чи відхилення цього доказу та не відобразив змісту цього відеозапису в оскаржуваному рішенні.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 через свого представника - адвоката Ковалишина Т.А., просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні представник відповідача Казарян А.О. підтримав апеляційну скаргу з підстав у ній наведених.

Представник позивача Ковалишин Т.А. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, місце і час слухання справи повідомлені у відповідності до вимог ЦПК України.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно положень частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

Суд першої інстанції правильно встановив та виходив з того, що 11.12.2020 між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_4 був укладений договір позики. Відповідно до договору відповідач ОСОБА_4 отримав від позивача ОСОБА_3 562000 гривень. Договір позики власноручно написаний та підписаний ОСОБА_4 . Відповідно до договору позики ОСОБА_4 зобов`язався повернути вказану суму до 20.02.2021.(а.с. 151)

По закінченню строку, визначеного у договорі від 11.12.2020 відповідач грошові кошти в сумі 562000 грн позивачу не повернув.

Дані обставини підтверджуються матеріалами справи.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вказав на невиконання відповідачем своїх зобов`язань перед позивачем за договором позики від 11.12.2020 року, та на наявність підстав для стягнення боргу, інфляційних втрат та 3% річних.

Колегія суддів погоджується із такими висновками місцевого суду, виходячи із наступного.

В силу ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до норм ст.ст. 1046, 1047 ЦК України, договір позики за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 610 ЦК України, порушення зобов`язання є його невиконання.

Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термiн).

Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до статей 525 і 526 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставиться. Одностороння відмова від зобов`язання або зміна його умов не допускається. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно з ст. 251, 253 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення; перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термiн). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

В силу ч. 2 ст. 625 цього ж Кодексу боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18), за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

На підтвердження укладення 11.12.2020 договору позики відповідач ОСОБА_4 власноручно склав письмовий договір про те, що отримав у борг у позивача ОСОБА_3 562000 гривень, та зобов`язався повернути їх до 20.02.2021 року.

Підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми правочину, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Суд першої інстанції правильно встановив, що договір позики, підписаний відповідачем, є доказом факту отримання грошових коштів, за недоведеності ним протилежного.

Належних та допустимих доказів того, що договір позики має іншу правову природу або удаваність правочину відповідачем ні до суду першої інстанції, ні до апеляційного суду надано не було. Відповідно, до спростування презумпції правомірності письмового договору укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , всі права набуті сторонами за ним можуть безперешкодно здійснюватись, а створені обов`язки підлягають виконанню.

А тому, встановивши наявність між сторонами правовідносин за договором позики, які не виконані відповідачем, суд першої інстанції правильно задовольнив позовні вимоги щодо стягнення суми позики, інфляційних втрат та трьох відсотків річних.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги щодо обмеження процесуальних прав відповідача та порушення судом першої інстанції норм процесуального права при відмові в поновленні пропущеного процесуального строку та виклику свідків.

За приписами ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

ЦПК України встановлено відповідні процесуальні строки на вчинення учасниками справи певних процесуальних дій, зокрема, на подання заяв по суті спору, подання заяв та клопотань, подання доказів.

При розгляді справи в порядку загального позовного провадження докази, заяви та клопотання подаються сторонами та вирішуються судом на стадії підготовчого провадження, у встановлені законом або судом строки.

Право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було надано відповідачу достатньо часу для реалізації процесуальних прав в підготовчому провадженні, зокрема, для подання заяв, клопотань, доказів. А тому, судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено відповідачу у поновленні строку та виклику свідків.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо ненадання судом належної оцінки відеозапису, наданого відповідачем, оскільки, відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Така оцінка доказам у справі надана судом першої інстанції в їх сукупності.

Крім того, наданий відповідачем відеозапис не є носієм відомостей про обставини, що мають значення для розгляду даної справи.

Посилання скаржником на постанови Верховного Суду, хоч і у подібних правовідносинах, але з різними встановленими обставинами, не має правового значення для справи, яка є предметом перегляду. Верховний Суд висловлює правові висновки у справах з огляду на встановлення судами певних фактичних обставин справи і такі висновки не є універсальним та типовими до всіх справ і фактичних обставин, які можуть бути встановлені судами.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали на їх законність, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди відповідача з висновками суду щодо їх оцінки стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 , яка подана його представником ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 18 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 грудня 2024 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: А.П. Корніюк

О.І. Талалай