Справа № 522/8568/23
Провадження № 2/522/1378/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2024 року м. Одеса

Приморський районний суду м. Одеси у складі:

головуючої судді Косіциної В.В.,

за участі секретаря судового засідання Слободянюк І.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

03 травня 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, у якому позивач просив стягнути солідарно з до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 3 відсотки річних за прострочення грошового зобов`язання у розмірі 27 838,70 доларів США, а також стягнути суму сплаченого судового збору.

За результатами автоматизованого розподілу справи між суддями, справа передана на розгляд судді Косіциній В.В.

Ухвалою суду від 08 травня 2023 року провадження у справі відкрито. Встановлено, що розгляд справи здійснюватиметься в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 08.06.2023 року.

01 червня 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси від ОСОБА_2 надійшла заява про відкладення розгляду справи.

08 червня 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси від ОСОБА_2 надійшла заява про відкладення розгляду справи.

01 червня 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси від ОСОБА_2 надійшло клопотання про передачу справи за підсудністю, у якому заявник просив передати цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості до Дніпровського районного суду м. Києва.

У підготовче засідання, призначене на 08.06.2023 року з`явився представник позивача. Інші учасники справи у засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. Підготовче засідання відкладено на 04.07.2023 року.

20 червня 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси від ОСОБА_2 через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив, у якому він просив відмовити у задоволенні позовної заяви у повному обсязі.

29 червня 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов паперовий варіант відзиву на позовну заяву.

03 липня 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси від ПАТ АТ «УКРГАЗБАНК» надійшла відповідь на відзив, у якому позивач просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

У підготовче засідання, призначене на 04 липня 2023 року з`явився представник позивача та представник відповідача.

Ухвалою суду від 04 липня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання про передачу справи за підсудністю.

Також, ухвалою суду від 04 липня 2023 року закрито підготовче провадження у справі, та призначено її до судового розгляду на 29 серпня 2023 року.

27 липня 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника ОСОБА_2 адвоката Білоуса Геннадія Миколайовича надійшли додаткові пояснення у справі, у яких заявник просив відмовити у задоволенні позовної заяви у повному обсязі.

У судове засідання, призначене на 29 серпня 2023 року з`явився представник позивача. Інші учасники справи у засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. Судове засідання відкладено на 05.10.2023 року.

04 жовтня 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси від ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» надійшли письмові пояснення по справі, у яких заявник просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Судове засідання, призначене на 05.10.2023 року було відкладено на 31.10.2023 року, пізніше на 07.12.2023 року.

06 грудня 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотання представника відповідача адвоката Білоуса Геннадія Миколайовича про відкладення розгляду справи у зв`язку із непередбачуваними сімейними обставинами (смерть родича).

У судове засідання, призначене на 07 грудня 2023 року з`явився представник позивача. Інші учасники справи у засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. Судове засідання відкладено на 30.01.2024 року, пізніше відкладено на 29.02.2024 року у зв`язку із перебуванням головуючої у нарадчій кімнаті та на 08.04.2024 року у зв`язку із нестабільною роботою системи ВКЗ.

У судове засідання, призначене на 08 квітня 2024 року з`явився представник позивача та представник відповідача. У судовому засіданні оголошено перерву до 24.04.2024 року у зв`язку із необхідністю встановити місце проживання іншого відповідача ОСОБА_1 .

Судове засідання, призначене на 24.04.2024 року відкладено на 03.06.2024 року у зв`язку із відсутністю у суді мережі Інтернет.

У судове засідання, призначене на 03 червня 2024 року з`явився представник позивача. Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду.

Будь-яких інших заяв або клопотань не надходило.

Суд дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

14 вересня 2007 року між ВАТ АБ «УКРГАЗБАНК» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №313-Ф/07 від 14.09.2007 року, за яким банк передав позичальнику кредит у розмірі 260 000,00 доларів США на строк з 14.09.2007 року по 13.09.2022 року, із застосуванням процентної ставки 15% річних. Комісія за відкриття позичкового рахунку НОМЕР_1 600,00 Доларів США (а.с.25).

В якості забезпечення виконання зобов`язання за договором, між ВАТ АБ «УКРГАЗБАНК» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №313-Ф/07 від 14.09.2007 року (а.с.32).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Одеси від 09 грудня 2011 року у справі №2-2712/11 позовну заяву ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у розмірі 316 500,03 Долари США та 435 536,47 гривень, суму сплаченого державного мита у розмірі 1 700,00 гривень, та витрати на ІТЗ у розмірі 120,00 гривень (а.с.33).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 30.09.2021 року у справі №2-2712/11, виконавчий лист, виданий Дніпровським районним судом м. Києва 14 серпня 2018 року у справі №2-2712/11 визнано таким, що не підлягає виконанню (а.с.168).

Ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 30.09.2021 року у справі №2-2712/11 скасована постановою Київського апеляційного суду від 03.08.2022 року у справі №2-2712/1/2011. Цією ж постановою відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні заяви про визнання виконавчого листа виданого Дніпровським районним судом м. Києва 14 серпня 2018 року у справі №2-2712/1/2011 таким що не підлягає виконанню відмовлено (а.с.176).

На виконанні приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В. перебуває виконавче провадження №62994316, розпочате 09.09.2020 року на підставі виконавчого листа Дніпровського районного суду м. Києва №2-2712/1/2011 від 14.08.2018 року, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження (а.с.36).

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до статті 611ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У відзиві на позовну заяву відповідач посилається на постанову ВС віл 20.01.2016 року у справі №6-2759цс15, та відповідно до якої правовідносини, що виникають з приводу виконання рішення суду врегульовані законом України «Про виконавче провадження, а тому, до них не можуть бути застосовані норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність (ст.625 ЦК України).

З приводу цього, суд зазначає, що за змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Зазначений висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18).

При цьому, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України).

У постанові КЦС ВС від 28.06.2023 у справі № 760/15867/16-ц суд зазначив, що за змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) зазначено, що положення статті 625 ЦК України поширюється на невиконання грошового зобов`язання, яке виникло на підставі судового рішення. А тому доводи касаційної скарги про те, що стаття 625 ЦК України поширюється лише на договірні правовідносини є помилковим.

Тому, цивільно-правова відповідальність, передбачена статтею 625 ЦК України може також виникати на підставі рішення суду.

Щодо належного відповідача, суд зазначає наступне.

У відзиві на позовну заяву відповідач ОСОБА_2 зазначає про те, що не він, а саме ОСОБА_1 буде належним відповідачем за позовом, оскільки, відповідно до ст.553 ЦК України, поручитель звільняється від грошового зобов`язання у випадках, коли воно припинено забезпечене порукою зобов`язання. ОСОБА_2 зазначає про те, що поручитель також звільняється від грошового зобов`язання у разі закінчення строку, встановлено у договорі поруки, посилаючись на те, що у договорі поруки зазначається про те, що договір поруки діє до 13 вересня 2022 року.

У постанові Верховного Суду від 23 грудня 2021 року в справі № 910/13/21 зазначено, що позивачем є особа, яка має право вимоги (кредитор), а відповідачем - особа, яка повинна виконати зобов`язання (боржник). При цьому відповідач має бути такою юридичною чи фізичною особою, за рахунок якої, в принципі, можливо було б задовольнити позовні вимоги. Захисту в судовому порядку підлягають порушене право й охоронювані законом інтереси саме від відповідача. Отже, належним відповідачем є така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, тоді як неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

У постанові від 07 жовтня 2020 року в справі № 705/3876/18 Верховний Суд визначив, що відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Отже, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

В той же час, суд звертає увагу на те, що предметом спору є стягнення трьох відсотків річних за невиконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 09 грудня 2011 року у справі №2-2712/11, а за невиконання умов кредитного договору№313-Ф/07 від 14.09.2007 року, що забезпечений договором поруки №313-Ф/07 від 14.09.2007 року.

Тому, саме ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на думку суду є належними відповідачами у справі № 522/8568/23.

Щодо строку позовної давності, суд зазначає наступне.

Відповідно до правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, та правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16 (провадження № 14-254цс19), до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу).

У постанові від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19 (провадження № 12-189гс19) Велика Палата Верховного Суду, аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень статті 625 ЦК України, зробила висновок про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Вказаний висновок підтриманий в постановах ВП ВС: від 19.07.2023 в справі № 910/16820/21, від 03.10.2023 в справі № 366/203/21 та ін.

У постанові Одеського апеляційного суду від 16.05.2024 року у справі №522/14594/22 вказано, що вказано, що обов`язок, встановлений положеннями ст. 625 ЦК України нерозривно пов`язаний з основним грошовим зобов`язанням та залежить від нього.

Виконання обов`язку можливе як у добровільному порядку, так і в примусовому.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ст. 15 ЦК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України).

Діючим законодавством встановлений механізм захисту прав, свобод та законних інтересів особи, який передбачає право на звернення до суду, процедуру розгляду справи з повним та всебічним встановленням всіх істотних обставин, ухвалення рішення по суті позовних вимог та його примусове виконання.

При цьому, цивільним законодавством встановлений строк загальної позовної давності, який складає три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до роз`яснень в постанові ВП ВС від 13.02.2019в справі№ 826/13768/16, а також постанові КЦС ВС від 23.11.2022 в справі № 761/4564/19 та постанові КАС ВС від 10.01.2024 в справі № 640/21339/20:

«Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. ЄСПЛ зауважує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли б бути ущемлені у разі, якщо було б передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (див. mutatis mutandis рішення у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom»,заяви № 22083/93 і № 22095/93, пункт 51)».

Інститут позовної давності полягає в наданні особі гарантованого строку на звернення до суду з вимогою про захист цивільного права або інтересу, наприклад, звернення з вимогою про стягнення заборгованості. Сплив такого строку не означає, що право, інтерес, а відповідно обов`язок перестали існувати. Закінчення строку позовної давності означає, що особа втратила можливість захисту її права судом. Разом з тим, особа не позбавлена права задовольнити свої вимоги позасудовим шляхом, зокрема, якщо між сторонами існують договірні правовідносини і сторони передбачили в договорі таку можливість.

Так само встановлені законом строки примусового виконання судового рішення.

Особа несе ризик настання відповідних наслідків в результаті вчинення чи не вчинення нею відповідних дій.

Оскільки, судом було встановлено, що на виконанні приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В. перебуває виконавче провадження №62994316, розпочате 09.09.2020 року на підставі виконавчого листа Дніпровського районного суду м. Києва №2-2712/1/2011 від 14.08.2018 року, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження, тобто, строк примусового виконання рішення не пропущене, а стягнення трьох відсотків річних є акцесорним, тобто, повністю залежить від основного зобов`язання, суд вважає, що позивачем дотримано строки позовної давності.

У постанові КЦС ВС від 28.06.2023 у справі № 760/15867/16-ц суд зазначив, що оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і три проценти річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. З урахуванням поданої ОСОБА_2 заяви про застосування позовної давності, право ОСОБА_1 нараховувати три проценти річних та інфляційні втрати обмежується відповідним періодом, а саме з 16 вересня 2013 року, тобто за 3 роки до звернення до суду із вказаним позовом, з яким позивач звернувся у вересні 2016 року.

З розрахунку заборгованості за невиконання рішення суду, відповіді на відзив на позовну заяву та письмових пояснень вбачається, що періодом за який позивач просить стягнути три відсотки річних за невиконання рішення суду є період з 24.02.2019 року по 23.02.2022 року.

При цьому, суд не може погодитися з періодом за який позивач просить стягнути відсотки та інфляційні втрати, оскільки, позовна заява надійшла до суду 03.05.2023 року, а право нараховувати три проценти річних та інфляційні втрати обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову, а тому суд вважає законною вимогу про стягнення трьох відсотків річних за невиконання рішення суду за період з 04.05.2020 року по 23.02.2022 року.

Однією із засад (принципів) цивільного судочинства є принцип диспозитивності (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України). За змістом частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд не може вийти за межі позовних вимог та самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Зазначений правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 24 липня 2019 року у справі № 760/23795/14, провадження № 61-16521св18, від 01 квітня 2020 року у справі № 686/24003/18, провадження № 61-14417св19, від 19 серпня 2020 року у справі № 287/587/16, провадження № 61-35160с.

Згідно Постанови ВС від 20.04.2023 у справі № 640/1133/20, вихід за межі позовних вимог - це вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

Згідно розрахунку заборгованості за несвоєчасне погашення кредиту та процентів згідно рішення суду, за період з 24.02.2019 року по 23.02.2022 року, загальний розмір санкції становить 27 838,70 гривень.

Суд не може погодитися із зазначеною сумою заборгованості з огляду на наступне.

Період нарахування заборгованості 04.05.2020 23.02.2022 року.

Формула, за якою здійснюватиметься нарахування трьох відсотків річних: СУМА БОРГУ * 3% *100 / К-СТЬ ДНІВ У РОЦІ * РОЗРАХУНКОВИЙ ПЕРІОД = РОЗМІР 3% РІЧНИХ

Розмір заборгованості за рішенням суду в період з 04.05.2020 по 31.12.2020 року 316 500,03 Доларів США.

Кількість днів у періоді 242.

Розмір трьох відсотків річних за період з 04.05.2020 по 31.12.2020 6 278,11 Доларів США.

Розмір заборгованості за рішенням суду в період з 01.01.2021 по 17.02.2021 року 316 500,03 Доларів США.

Кількість днів у періоді 48.

Розмір трьох відсотків річних за період з 01.01.2021 по 17.02.2021 1 245,24 Доларів США.

Розмір заборгованості за рішенням суду в період з 18.02.2021 по 18.02.2021 року 312 760,59 Доларів США.

Кількість днів у періоді 1.

Розмір трьох відсотків річних за період з 18.02.2021 по 18.02.2021 25,71 Доларів США.

Розмір заборгованості за рішенням суду в період з 18.02.2021 по 08.03.2021 року 308 213,55 Доларів США.

Кількість днів у періоді 18.

Розмір трьох відсотків річних за період з 18.02.2021 по 08.03.2021 466,96 Доларів США.

Розмір заборгованості за рішенням суду в період з 09.03.2021 по 18.03.2021 року 296 624,89 Доларів США.

Кількість днів у періоді 10.

Розмір трьох відсотків річних за період з 09.03.2021 по 18.03.2021 259,42 Доларів США.

Розмір заборгованості за рішенням суду в період з 19.03.2021 по 23.02.2022 року 294 535,92 Доларів США.

Кількість днів у періоді 342.

Розмір трьох відсотків річних за період з 19.03.2021 по 23.02.2022 8 872,37 Доларів США.

Загальна сума трьох відсотків річних, нарахованих за період з 04.05.2020 року по 23.02.2022 року на думку суду становить 17 147,81 Доларів США.

Враховуючи зазначене, суд доходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовної заяви.

Щодо судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача судові витрати.

Згідно платіжної інструкції №9835-4301 від 27.04.2023 року, АБ «УКРГАЗБАНК» сплатило в якості судового збору грошову суму у розмірі 15 270,33 гривень.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Ціна позову 27 838,70 Доларів США.

Сума задоволених позовних вимог - 17 147,81.

Питома вага задоволеної позовної вимоги 0,6159 -61,59%

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовної заяви, сума сплаченого судового збору, яка буде пропорційна задоволеним позовним вимогам та підлягає стягненню з відповідача становить 9 404,99 гривня.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 27, 64, 76, 81, 95, 133, 141, ч.4 ст. 223, ч. 2 ст. 247, 258-259, 263-265, 268, 280-282, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний Банк «УКРГАЗБАНК», м. Київ, вулиця Єреванська, будинок, 1, , три відсотки річних за прострочення виконання рішення суду у розмірі 17 147,81 Доларів США.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний Банк «УКРГАЗБАНК», м. Київ, вулиця Єреванська, будинок, 1, , суму сплаченого судового збору пропорційну задоволеним позовним вимогам у розмірі 9 404 (дев`ять тисяч чотириста чотири) гривні 99 (дев`яносто дев`ять) копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 18 червня 2024 року.

Суддя Косіцина В.В.

03.06.2024