Провадження № 2/201/1056/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2024р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська в особі головуючого судді Ткаченко Н.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

29.09.2023р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Комунального підприємства «Теплоенерго» ДМР про зобов`язання вчинити певні дії (а.с. № 4-8).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.09.2023р. головуючою у справі визначена суддя Ткаченко Н.В. (а.с. №1-2).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 09.10.2023р. було відкрито провадження по справі та відповідно до положень ч.5 ст.279 ЦПК України призначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. (а.с. № 29).

В обґрунтування позовних вимог представник позивачів - адвокат Котович М.О. (діє на підставі ордерів серії АЕ №1230105 від 29.09.2023р. та серії АЕ №1230101 від 29.09.2023р. а.с. № 26, 27) в позовній заяви посилався на те, що 21.12.2021р. позивачі набули право власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 21.12.2021р., посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Тетерєвою М.М. та зареєстрованого в реєстрі за №1442. Після придбання квартири позивачам стало відомо, що за цією квартирою обліковується заборгованість по оплаті послуг з теплопостачання до 21.12.2021р. У зв`язку з вищевказаними обставинами позивачем ОСОБА_1 на адресу відповідача було направлено лист з проханням надати довідку розрахунку заборгованості за послуги теплопостачання за вказаною квартирою із зазначенням періоду, в який вказаний борг виник. Проте, розрахунок заборгованості відповідачем надано так і не було. Разом з тим, з квитанції за комунальні послуги вбачається, що станом на 01.01.2022р. за квартирою АДРЕСА_1 є заборгованість за послуги теплопостачання (опалення) у розмірі 37 330 грн. 46коп. У подальшому, а саме 02.05.2022р. та 02.06.2022р. ОСОБА_1 звернувся до відповідача з листами, в яких просив здійснити перерахунок заборгованості за послуги теплопостачання (опалення), яка рахується за квартирою, проте відповіді не отримав та перерахунку вчинено не було. Таким чином, станом на день звернення до суду з вказаною позовною заявою, заборгованість, яка виникла за період до 21.12.2021р., відповідачем не виключена, відповідь на лист не надана. Оскільки позивачі не брали на себе жодних зобов`язань стосовно погашення зазначеної заборгованості попереднього власника, а стали новими власниками лише 21.12.2021р., представник позивачів просив суд зобов`язати відповідача виключити з обліку дану заборгованість, а також стягнути судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідач КП «Теплоенерго» ДМР завчасно, а саме 25.10.2023р., отримавши копію ухвали судді Ткаченко Н.В. від 09.10.2023р., копію позовної заяви з додатками, про що в матеріалах справи міститься поштове повідомлення (а.с. № 34), не скористався своїм правом подати суду відзив на позов у відповідності до ст. 178 ЦПК України.

Суд, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, надавши оцінку доказам у справі у сукупності з положеннями законодавчих актів, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Судом встановлено, що 21.12.2021р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 стали власниками квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Тетерєвою М.М., реєстровий №1442 (а.с. № 17-18).

Договір не містить застережень про переведення боргу попереднього власника, як і не містить згоди кредитора на таку заміну.

Згодом, після набуття позивачами у власність зазначеної квартири, була з`ясована наявність непогашеної заборгованості минулих власників за послуги постачання теплової енергії КП «Теплоенерго» ДМР.

Відповідно до розрахунку КП «Теплоенерго» ДМР за послугу постачання теплової енергії борг станом на 01.01.2022р. по абонентському номеру споживача № НОМЕР_1 складає 37 330 грн. 46коп. (а.с. № 22).

Відповідно до статей 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги.

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Згідно із ст. 322 ЦК України на власника покладається тягар утримання майна.

Частиною другою статті 382 ЦК України встановлено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Згідно із преамбулою Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначено особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, регулює правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління.

Стаття 7 Закону Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» присвячена обов`язкам співвласників багатоквартирного будинку.

Положеннями ч.2 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» встановлено, що кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника.

Крім того, частина третя цієї ж статті передбачає, що у разі відчуження квартири чи нежитлового приміщення новий власник набуває усіх обов`язків попереднього власника як співвласника.

Тлумачення наведеної норми права у системному зв`язку з вищезазначеними нормами надає можливість дійти висновку про те, що у цьому випадку йдеться про перехід від попереднього власника до нового власника обов`язків саме як співвласника багатоквартирного будинку, передбачені законом, а не боргів попереднього власника з оплати за житлово-комунальні послуги.

Тобто з моменту переходу права власності на квартиру попередній власник втрачає права і обов`язки співвласника багатоквартирного будинку, а новий власник набуває прав і обов`язків співвласника такого будинку. Адже згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі реалізації прав та виконання обов`язків власників квартир і нежитлових приміщень як співвласників багатоквартирного будинку.

Таким чином, новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, якщо суд установить, що він не брав на себе обов`язку з їх сплати.

Договори про надання послуг не обтяжують майна, тому за відсутності відповідної умови в договорі щодо відчуження нерухомого майна суд повинен відмовляти в задоволенні позовних вимог до нового власника, оскільки належним відповідачем є попередній власник.

Отже, діючим законодавством не передбачено обов`язку набувача квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це прямо не оговорено в договорі (постанова Верховного Суду у справі №686/6276/19 від 01.09.2020р.).

Судом досліджено договір купівлі-продажу квартири від 21.12.2021р., згідно з яким ОСОБА_1 та ОСОБА_2 стали власниками по частині квартири АДРЕСА_1 , та встановлено, що він не містить застережень про переведення боргу попереднього власника й не містить згоди кредитора на таку заміну, що узгоджується з положеннями статті 520 ЦК України (заміна боржника у зобов`язанні).

Отже, позивачі не вчиняли правочинів щодо прийняття боргу з оплати послуг за теплопостачання попередніх власників вказаної квартири. На них не може бути покладено обов`язок зі сплати заборгованості за послуги теплопостачання, надані відповідачем попереднім власникам, що нараховані до 21.12.2021р., тобто до укладення ними договору купівлі-продажу квартири.

Положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Тому у випадку порушення юридичною особою законодавства при нарахуванні плати за постачання централізованого опалення споживач має право оскаржити в судовому порядку такі його дії та вимагати здійснення відповідного перерахунку.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Положеннями ч. 2 ст. 14 ЦК України передбачено, що особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням фактичних обставин справи, позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до КП «Теплоенерго» ДМР про зобов`язання відповідача виключити з обліку по особовому рахунку № НОМЕР_1 заборгованості попередніх власників зазначеної квартири за період до 21.12.2021р., є обґрунтованими та такими, що відповідають критеріям ефективного судового захисту, оскільки їх задоволення відновлює порушені права позивачів та встановлює між сторонами правову визначеність, яка полягає у підтвердженні відсутності заборгованості позивачів перед відповідачем.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічний правовий висновок щодо способу судового захисту у подібних вимогах викладено Верховним Судом у постанові від 01.09.2020р. у справі № 686/6276/19 (провадження № 61-3604св20), у постанові від 26.01.2022р. у справі № 201/11406/20 (провадження № 61-18079св21), а також у постанові від 14.09.2022р. у справі № 201/1807/21 (провадження № 61-2572св22).

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до КП «Теплоенерго» ДМР про захист прав споживачів є обґрунтованими, отже такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат суд виходить з наступного.

З урахуванням звільнення позивачів від оплати судового збору на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави, з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, судові витрати по оплаті судового збору за подачу позову у розмірі 1 073 грн.60коп. (за ставками судового збору для фізичних осіб на 2023р., коли і подано позов).

Також ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

З урахуванням тих обставин, що в матеріалах справі відсутні підтвердження понесення позивачами судових витрат по оплаті професійної правничої допомоги, відсутні підстави для розподілу цього виду судових витрат.

Керуючись Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», ст.ст. 66, 67, 162 ЖК України, ст.ст. 14, 15, 16, 322, 382 ЦК України, ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 141, 259, 263-265, 274, 275 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради про зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Зобов`язати Комунальне підприємство «Теплоенерго» Дніпровської міської ради виключити з обліку по абонентському номеру споживача № НОМЕР_1 , оформленому за квартирою АДРЕСА_1 , заборгованість попередніх власників квартири за період до 21.12.2021р.

Стягнути з Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради (код ЄДРПОУ - 32688148) на користь держави судовий збір у розмірі 1 073 грн. 60коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: Ткаченко Н.В.