Провадження № 2/643/548/24
07.06.2024
Московський районний суд м. Харкова у складі
головуючого судді - Олійника О.О.,
за участю секретаря судового засідання - Новакової Т.С.
представника позивача - адвоката Холодова Л.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Харківська міська рада про визначення порядку користування земельною ділянкою,-
Будинок літ. «А-1» має дві ізольовані квартири з окремими виходами.
Упродовж всього часу користування житловим будинком літ. «А-1» загальною площею 111,8 кв.м., житловою площею 74,2 кв.м. ОСОБА_1 користується наступними приміщеннями: № 2-6 житлова, площею 29,3 кв.м; № 2-7 житлова, площею 14,5 кв.м; № 2-8 кухня, площею 9,0 кв.м; № 2-9 коридор, площею 11,9 кв.м; № 2-10 санвузол, площею 6,0 кв.м.
Крім того, ОСОБА_1 користується сараями літ. «Л», «М»; вбиральнею літ. «К»; льохом лі. «З»; навісом літ. «Н».
У свій час, покійний ОСОБА_4 користувався, а після його смерті, ОСОБА_5 користується наступними приміщеннями: № 1-1 коридор, площею 4,0 кв.м; № 1-2 житлова, площею 16,2 кв.м; № 1-3 житлова, площею 14,2 кв.м; № 1-4 кухня, площею 6,7 кв.м; № 1-5 санвузол, площею 3,2 кв.м. Крім того, ОСОБА_5 користується сараєм літ. «В»; вбиральнею літ. «Г»; льохом літ «Д»; навісом літ. «О».
Протягом тривалого часу будь яких спорів з приводу користування будинком у співвласників не було. Однак відносно користування земельною ділянкою з ОСОБА_5 виникають конфлікти, оскільки вона фактично користується 6/10 земельної ділянки, при цьому ОСОБА_1 сплачує земельній податок саме за 6/10 частин земельної ділянки.
В?їзд до подвір?я будинку знаходиться з боку частини будинку яким користується ОСОБА_5 .
За життя ОСОБА_4 , ОСОБА_1 у разі потреби користувалась подвір?ям, туди заїжджав автомобіль її зятя. ОСОБА_1 в разі потреби могла завезти через подвір?я будівельні матеріали чи меблі. Однак ОСОБА_5 з одного боку в?їзду збудувала навіс, а на іншій частині в?їзду залишила старий диван, який перешкоджає в?їзду авто до двору. Спроби добровільно врегулювати питання користування землею не призвели до бажаного результату, що обумовило звернення до суду.
Самостійно визначити порядок користування земельною ділянкою позивач з відповідачем не можуть, оскільки позивач не отримує відповіді від відповідача на свої пропозиції по порядку користування земельною ділянкою, тому лише рішенням суду можна врегулювати вказані питання.
Згідно з інформаційною довідкою від 10.01.2020 на теперішній час власниками житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 , розмір частки 6/10, ОСОБА_2 , розмір частки 2/5 (підстава виникнення: договір дарування).
Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 14.08.2019 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.09.2019 року справа розподілена на суддю ОСОБА_6 .
Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 23.09.2019 року справу прийнято до провадження, призначено підготовче судове засідання.
31.01.2020 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Холодов Л.Ю. подав клопотання про заміну неналежного відповідача ОСОБА_5 на належного відповідача ОСОБА_2 .
Того ж дня, представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Холодовим Л.Ю. була подана уточнена позовна заява.
Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 04.02.2020 року замінено первісного відповідача ОСОБА_5 на ОСОБА_2 .
За клопотанням представника позивача судом, 06.10.2020 року було призначено судову земельно-технічну експертизу та зупинено провадження по справі до проведення експертизи.
13.08.2021 року ухвалою Московського районного суду м. Харкова відновлено провадження у справі, призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 15.11.2021 року залучено до участі у справі в якості третьої особи Харківську міську раду.
Відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Верховний суд розпорядженням від 08.03.2022 № 2/0/9-22 змінив територіальну підсудність судових справ Московського районного суду м. Харкова на Октябрський районний суд м. Полтави.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.04.2023 року справа розподілена на суддю ОСОБА_7 .
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.10.2023 року справа була розподілена на суддю ОСОБА_8 .
Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 12.10.2023 року справу прийнято до провадження, призначено підготовче судове засідання.
15.01.2024 року представник Харківської міської ради подав пояснення, згідно до яких просить прийняти у справі законне та обгрунтоване рішення, яке б не порушувало права третіх осіб, та розглядати справу без участі представника Харківської міської ради.
У матеріалах справи наявний висновок о реєстрації домоволодіння по АДРЕСА_1 , від 27.07.1951, у якому зазначено, що перша реєстрації домоволодіння відбулася з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .
З матеріалів справи вбачається, що за договором купівлі-продажу від 18.08.1951 посвідченого державним нотаріусом Першої Харківської міської Державної нотаріальної контори Савіковою Н.Г. та зареєстрованого в реєстрі за № 4719/0 право власності перейшло від ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 до ОСОБА_13 . Висновком о реєстрації домоволодіння від 15.10.1951 право власності на 3/5 частини домоволодіння зареєстровано за ОСОБА_13 .
Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину від 01.07.1961 посвідченого нотаріусом Першої Харківської Міської Державної нотаріальної контори Савіковою Н.Г. та зареєстрованого в реєстрі за № 7-1561, ОСОБА_14 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 успадкували 1/10 частини домоволодіння, яка належала ОСОБА_11 .
Рішенням народного суду Олексіївського району від 16.05.1963 по справі N? 2-696, визнано, що вказане домоволодіння належить ОСОБА_12 (2/5 частки) та ОСОБА_15 (3/5).

Народним судом Московського району 18.05.1964 направлявся запит до Харківського міського бюро технічної інвентаризації, щодо поділу земельної ділянки з урахуванням фактичного користування, на підставі якого техніком Харківського міського бюро технічної інвентаризації було складено відповідний акт обстеження, яким запропонований варіант поділу земельної ділянки по фактичному користуванню наступним чином: у користування ОСОБА_16 можливо виділити земельну ділянку площею 402 кв.м., у користування ОСОБА_12 можливо виділити земельну ділянку площею 514 кв.м.

На підставі договору купівлі-продажу від 18.08.1964 посвідченого нотаріусом третьої Харківської державної нотаріальної контори Чефрановою Н.С. та зареєстрованого в реєстрі за № 1-5108, право власності на 2/5 частини домоволодіння перейшло до ОСОБА_17 .

Згідно зі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24.05.1983 посвідченого державним нотаріусом третьої Харківської державної нотаріальної контори Уманець О.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 1-1376, визначає, що спадкоємцями після смерті ОСОБА_16 , у рівних частинах є ОСОБА_18 та ОСОБА_19 .

Договором про порядок користування жилим будинком з надвірними будівлями посвідченого державним нотаріусом третьої Харківської державної нотаріальної контори Сідоровою К.І. та зареєстрованого в реєстрі за № 2-1697, між співвласниками домоволодіння ОСОБА_17 , ОСОБА_20 та ОСОБА_19 визначено, у тому числі, порядок користування земельною ділянкою. Пунктом 3 вказаного договору передбачено, що ворітьми, земельною ділянкою сторони користуються по фактичному користуванню, яке склалося до підписання цього договору.

Згодом, ОСОБА_19 та ОСОБА_20 продали належну їм частку (3/5 частки) житлового будинку ОСОБА_21 (договір купівлі-продажу від 03.08.1984 посвідчений державним нотаріусом третьої Харківської державної нотаріальної контори Сідоровою К.I. та зареєстрований в реєстрі за № 2-1822).

Наступний перехід права власності відбувся на підставі договору купівлі-продажу від 23.01.1986 посвідченого державним нотаріусом третьої Харківської державної нотаріальної контори Уманець О.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 1-140, згідно якого ОСОБА_17 продала належну їй частку (2/5 частки) ОСОБА_4 .

На підставі договору купівлі-продажу від 15.03.1993 посвідченого президентом об?єднаної Харківської товарно-сирової біржі «Україна» ОСОБА_22 та зареєстрованого за № 76, ОСОБА_23 придбав у ОСОБА_21 належну йому частку житлового будинку (3/5 частки).

ОСОБА_23 на підставі договору купівлі-продажу від 22.04.1993, посвідченого президентом об?єднаної Харківської товарно-сирової біржі «Україна» ОСОБА_22 та зареєстрованого в реєстрі за № 174, продав належну йому частку житлового будинку (3/5 частки) ОСОБА_3 .

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 22.01.2014, по справі 643/12115/13-ц, в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано право власності за ОСОБА_1 на 3/10 частки і ОСОБА_3 на 3/10 частки житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 (з урахуванням змін, згідно ухвали Апеляційного суду Харківської області від 21.05.2014 по справі № 643/12115/13-ц про виправлення описки).

Наступний перехід права власності відбувся на підставі договору купівлі-продажу від 04.09.2015 посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Лавіндою Н.О. та зареєстрованого за № 3529, яким право власності на частину житлового будинку (3/10 частки) перейшло до ОСОБА_1 .

ОСОБА_5 подарувала належну їй частку (2/5 частки) житлового будинку ОСОБА_2 (договір дарування від 27.12.2018 посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гібадуловою Л.А. та зареєстрованого в реєстрі за № 8165).

Рішенням виконкому Московської ради народних депутатів від 10.05.1955 № 147, затверджено обміри будівельного кварталу № 787, до складу якого входить домоволодіння АДРЕСА_1 , на підставі якого зареєстровано земельну ділянку площею 905 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 . Фактична площа земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 складає 916 кв. м., у тому числі в розмірі 11 кв.м., які залишено у тимчасове користування.

Земельний кодекс УСРР від 29.11.1922 передбачав обов?язковість оформлення, державної реєстрації та видачі землекористувачам правовстановлюючих документів на землю, а Постановою Всеукраїнського центрального виконавчого комітету та Ради народних комісарів УСРР «Про земельні розпорядки в смузі міст і містечок» від 23.10.1925 також було передбачено, що всі земельні ділянки межах міської смуги підлягали державній реєстрації, що засвідчувалось актами реєстрації, такими як загальний реєстр (список) землекористувачів та витягами з них.

З 01.01.1971 вступив в дію Земельний кодекс Української РСР яким був передбачений перехід права на користування земельною ділянкою при переході права на будівлю.

Однак, цими нормами передбачений перехід права, а відповідно до норм цього Земельного кодексу РСР це право повинно було виникнути, бути зареєстрованим та відповідно підтверджуватися.

Статтею 20 Земельного кодексу Української РСР від 08.07.1970 року передбачалось, що відповідно до Основ земельного законодавства Союзу РСР і союзних республік право землекористування колгоспів, радгоспів та інших землекористувачів засвідчується державними актами на право користування землею. Форми актів встановлюються Радою Міністрів СРСР. Право короткострокового тимчасового користування землею засвідчується рішенням органу, який надав земельну ділянку в користування. Право довгострокового тимчасового користування землею засвідчується актами, форма яких встановлюється Радою Міністрів Української РСР.

Таким чином, право користування земельною ділянкою підлягало окремому оформленню.

Так, при вирішенні спору, визначаючи варіанти користування земельною ділянкою, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав нема він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Якщо ж погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, то суд установлює порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном.

Такі правові висновки викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 липня 2022 року у справі № 569/14731/17.

Важливою є правова позиція Верховного Суду викладена у постанові від 22.03.2023 у справі № 569/23068/21, в якій колегія суддів Касаційного цивільного суду зазначила, що коли погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, суд установлює порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном. Відсутність оформлення права користування чи права власності на спірну земельну ділянку у особи не є перепоною для визначення порядку її користування за умови належності такій особі на праві власності об`єкта нерухомого майна, що знаходиться на ній, з огляду на загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 09.02.2024 року закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду.

Представник позивача у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав, викладених в уточненій позовній заві. Надав відповідні пояснення, проти винесення заочного рішення не заперечував.

Відповідач у судове засідання не з`явилась, повідомлялась про час та місце слухання справи належним чином, не використала наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у її відсутність до суду не надходило. Відповідачем не надано суду жодного доказу, який би мав істотне значення для вирішення справи по суті, чи спростування доводів позивача. Відзив на позовну заяву не подала.

Представник третьої особи у судове засідання також не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до п. 3 ч. 8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Беручи до уваги ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надала, в силу положень ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача.

Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно.

Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлялась про місце і час судового засідання, суд розглядає справу за відсутності відповідача та згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.

Судом установлено та підтверджено матеріалами справи, що рішенням апеляційного суду Харківської області від 22 січня 2014 року у справі 643/12115/13-ц в порядку поділу спільного майна подружжя визнано право власності за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на 3/10 частини житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 - за кожним.

У подальшому, 04.09.2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу, згідно якого ОСОБА_1 придбала у власність 3/10 частки житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, позивач ОСОБА_1 в сукупності стала володіти 6/10 частинами житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 .

Інші 4/10 частин житлового будинку АДРЕСА_1 належали ОСОБА_4 , після смерті якого спадок прийняла його донька - ОСОБА_5 .

Згідно з технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 , виготовлений 30 квітня 2018 року, складається з: житлового будинку літ. «А-1»; прибудови а, а1, а3; ганок а2, а4, а5; сарая В,Л,М; льоха Д, З; вбиральні Г,К; душу П; навісу Н.О; водогону № 4; огорожі № 6-11.

Будинок літ. «А-1» має дві ізольовані квартири з окремими виходами.

Як зазначає позивач, впродовж всього часу користування житловим будинком літ. «А-1» загальною площею 111,8 кв.м., житловою площею 74,2 кв.м. вона користується наступними приміщеннями: № 2-6 житлова, площею 29,3 кв.м; № 2-7 житлова, площею 14,5 кв.м; № 2-8 кухня, площею 9,0 кв.м; № 2-9 коридор, площею 11,9 кв.м; № 2-10 санвузол, площею 6,0 кв.м.

Крім того, ОСОБА_1 користується сараями літ. «Л», «М»; вбиральнею літ. «К»; льохом лі. «З»; навісом літ. «Н».

У свій час, покійний ОСОБА_4 користувався, а після його смерті, ОСОБА_5 користувалась наступними приміщеннями: № 1-1 коридор, площею 4,0 кв.м; № 1-2 житлова, площею 16,2 кв.м; № 1-3 житлова, площею 14,2 кв.м; № 1-4 кухня, площею 6,7 кв.м; № 1-5 санвузол, площею 3,2 кв.м. Крім того, ОСОБА_5 користується сараєм літ. «В»; вбиральнею літ. «Г»; льохом літ «Д»; навісом літ. «О».

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 10.01.2020 на теперішній час власниками житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 , розмір частки 6/10, ОСОБА_2 , розмір частки 2/5 (підстава виникнення: договір дарування).

Позивач вказує, що протягом тривалого часу будь яких спорів з приводу користування будинком у співвласників не було. Однак відносно користування земельною ділянкою з відповідачем виникають конфлікти, оскільки вона фактично користується 6/10 земельної ділянки, при цьому позивач ОСОБА_1 сплачує земельний податок саме за 6/10 частин земельної ділянки. Спроби добровільно врегулювати питання користування землею не призвели до бажаного результату.

Встановленими судом обставинами справи підтверджено, що між сторонами погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, що призвело до виникнення даного спору, а тому суд встановлює порядок користування земельною ділянкою з дотримання часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласнику належним майном.

Позивач позбавлений можливості оформити свою частину земельної ділянки, позаяк відповідач не погоджує йому межі земельної ділянки, яке необхідне для подальшого оформлення права приватної власності на земельну ділянку позивача.

Відповідно до даних архівної справи, яка була досліджена судом (т. 2 а.с. 168) земельна ділянка площею 905 кв.м. зареєстрована за домоволодінням АДРЕСА_1 на підставі рішення Московського районного виконавчого комітета № 147 від 10.05.1955 року. Фактична площа ділянки складає 916 кв.м., у тому числі надлишок 11 кв.м. залишений у тимчасове користування на підставі того ж рішення виконкому. Також, на аркуші справи 172, т. 2 міститься схематичний план земельної ділянки від 08.12.1954 року.

Згідно з ч.4 ст.120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено в договорі відчуження нерухомості.

При цьому при застосуванні положень ст.120 ЗК України в поєднанні з нормою статті 125 цього Кодексу слід виходити з того, що в разі переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку в набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Відповідно до ч.1 ст.318 ЦК України кожен власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Однак право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Зазначені положення щодо користування власністю застосовуються і до майнових прав на майно (зокрема, права користування земельною ділянкою).

Відтак, право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, яке знаходиться на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними. Однак, у будь-якому випадку наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи (ч.5 ст.319 ЦК України).

Частиною 2 ст.103 ЗК України визначено, що власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням

При вирішенні спору, визначаючи варіанти користування земельною ділянкою, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування та розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстави відсутні, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Якщо ж погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, то суд установлює порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі № 6-841цс16, підстав відступити від якого Верховний Суд не встановив, більш того, аналогічний висновок викладено і в постанові Верховного Суду від 20.05.2020 року у справі № 127/21769/16.

Відповідно до п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з`ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір`я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. При пред`явленні вимог кожним з учасників спільної власності про встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою суд може залишити в спільному користуванні лише ділянки, роздільне користування якими встановити неможливо.

Розмір земельної ділянки, необхідної для обслуговування житлового будинку, будівлі або споруди, визначається шляхом проведення за клопотанням сторін експертизи з урахуванням чинних нормативних документів у галузі будівництва, санітарних норм та правил (пункт 181 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ").

Крім того, важливою є правова позиція Верховного Суду викладена у постанові від 22.03.2023 у справі № 569/23068/21, в якій колегія суддів Касаційного цивільного суду зазначила, що коли погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, суд установлює порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном. Відсутність оформлення права користування чи права власності на спірну земельну ділянку у особи не є перепоною для визначення порядку її користування за умови належності такій особі на праві власності об`єкта нерухомого майна, що знаходиться на ній, з огляду на загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований.

У справі проведена судова земельно-технічна експертиза № 17995 від 02.07.2021 року та експертом ОСОБА_24 надано висновок, відповідно до якого пропонується 1 варіант порядку користування земельною ділянкою, пропонується виділити у користування: на 6/10 частки ( ОСОБА_1 ) - земельну ділянку площею 544,2 кв.м., на 2/5 частки ( ОСОБА_2 ) - земельну ділянку площею 362,8 кв.м. Межі земельних ділянок, що пропонуються виділити у користування співвласників (позначені на схемі червоним кольором) проходять таким чином: 1) від к. А в бік к. Б відкладаєм 9,5 м.; 2) в бік ВГ відрізок по прямій розміром 13 м.; 3) поворот праворуч відрізок розміром 1,0 м.; 4) поворот ліворуч відрізок розміром 4,5 м.; 5) поворот ліворуч відрізок розміром 6,5 м.; 6) поворот праворуч по прямій розміром 26 м. до межі із земельною ділянкою АДРЕСА_2 .

Вказаний висновок визначив єдиний варіант встановлення порядку користування земельною ділянкою за вказаною адресою.

Зазначений варіант порядку користування земельною ділянкою відповідає розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, а саме житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , які згідно з інформаційною довідкою від 10.01.2020 року становлять у ОСОБА_1 , розмір частки 6/10, у ОСОБА_2 , розмір частки 2/5.

Пропонований варіант порядку користування земельною ділянкою не порушує законні права та інтереси як будь-кого із співвласників будинку, так і інтересів територіальної громади м. Харкова.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 та визначення порядку користування спільною земельною ділянкою відповідно до висновку земельно-технічної експертизи № 17995 від 02.07.2021 року, оскільки згідно з даним висновком їй виділяється земельна ділянка яка відповідає частці співвласників.

На підставі викладеного, ст.ст. 4,15-16, 318-319 ЦК України, ст.ст. 88, 120,125 ЗК України, керуючись ст.ст. 4-7, 9-13, 76-77, 81, 133,137, 141, 258- 259, 263- 265 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Харківська міська рада про визначення порядку користування земельною ділянкою - задовольнити.

Встановити наступний порядок користування земельною ділянкою, пропорційно часткам у нерухомому майні, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з варіантом № 1 судової земельно-технічної експертизи № 17995 від 02.07.2021 року Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. пров. М.С. Бокаріуса» Міністерства юстиції України (додаток № 1 до висновку експертизи), а саме: на 6/10 частки ( ОСОБА_1 ) - земельну ділянку площею 544,2 кв.м., на 2/5 частки ( ОСОБА_2 ) - земельну ділянку площею 362,8 кв.м.

Межі земельних ділянок, (позначені на схемі червоним кольором) проходять таким чином: 1) від к. А в бік к. Б відкладаєм 9,5 м.; 2) в бік ВГ відрізок по прямій розміром 13 м.; 3) поворот праворуч відрізок розміром 1,0 м.; 4) поворот ліворуч відрізок розміром 4,5 м.; 5) поворот ліворуч відрізок розміром 6,5 м.; 6) поворот праворуч по прямій розміром 26 м. до межі із земельною ділянкою АДРЕСА_2 .

Судові витрати у вигляді сплати судового збору у розмірі 768,40 грн. стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 .

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , РНОКПП - невідомий, АДРЕСА_3 .

Третя особа - Харківська міська рада, , м. Харків, майдан Конституції, 7.

Повний текст рішення складено 18 червня 2024 року.

Суддя - О.О. Олійник