Справа №296/8659/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.06.2024 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі

Головуючої судді Воробйової Т.А.,

за участю секретаря судового засідання Опанасюк В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за позовом Військової частини НОМЕР_1

до ОСОБА_1

про відшкодування шкоди у порядку регресу,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача у порядку регресу завдану шкоду у розмірі 60 055,49 грн, та вирішити питання розподілу судових витрат.

Позов обґрунтовано тим, що постановою Богунського районного суду міста Житомира від 02.06.2021 у справі №295/5285/21 ОСОБА_1 було визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, який своїми діями (що несуть особистий та суб`єктивний характер та жодним чином не могли залежати від волі військової частини НОМЕР_1 , вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП, внаслідок якого була завдана шкода ОСОБА_2 . У провадженні Корольовського районного суду міста Житомира перебувала справа №296/7457/21 за позовом ОСОБА_2 до військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Моторне (транспортне) страхове бюро України, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Рішенням Корольовського районного суду міста Житомира від 08.12.2022 у справі №296/7457/21 позов ОСОБА_2 задоволено частково, стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 49 555,49 грн, витрати на проведення автотоварознавчого дослідження експерта у розмірі 3500,00 грн, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн. На виконання рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 08.12.2022 у справі № 296/7457/21, що набрало законної сили, військовою частиною було проведено виплати на розрахунковий рахунок ОСОБА_2 , що підтверджується платіжними документами. Посилаючись на норми ст. 1191 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача суму відшкодування за заподіяну шкоду у порядку регресу.

Ухвалою Богунського районного суду міста Житомира від 25.10.2023 відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, надано сторонам строк для подання заяв по суті справи.

Інших заяв по суті справи до суду не надійшло.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, від представника позивача ОСОБА_3 до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, відповідно до змісту якої позивач позов підтримує.

Відповідач та його представник у судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлені належним чином, причини неявки не повідомили. Від представника відповідача ОСОБА_4 до суду надійшла заява про відкладення судового засідання у зв`язку із перебуванням на лікарняному.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання,не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах, встановленого цим Кодексом строку з таких підстав:

1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання;

2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними;

3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи;

4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження;

5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники.

За приписами частини 3 цієї ж статті вбачається, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі:

1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки;

2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки;

3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник;

4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою.

Суд зазначає, що 26.03.2024 від представника відповідача ОСОБА_4 до суду надійшла заява про відкладення судового засідання, на підставі якої судове засідання, яке було призначене на 28.03.2024, відкладено на 06.06.2024.

05.06.2024 від представника відповідача ОСОБА_4 до суду надійшла заява про відкладення судового засідання, яке призначене на 06.06.2024, у зв`язку з перебуванням на лікарняному.

Дослідивши клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, суд бере до уваги, що після відкладення судом розгляду даної справи за своїм клопотанням, представник відповідача мав достатньо часу для того, щоб як ознайомитись з матеріалами справи за своєю заявою від 26.03.2024 (а.с.61), чого не було ним зроблено, так і щоб взяти участь у справі та захистити інтереси ОСОБА_1 у передбачений процесуальним законом спосіб, у т.ч. подачі заяви по суті справи та надання відповідних доказів на підтвердження доводів відповідача, а не лише шляхом безпосередньої участі у судовому засіданні. При цьому, вдруге заявлене представником відповідача клопотання не підтверджено жодними доказами щодо наявності поважних причин, які перешкоджають явці до суду, тому є необгрунтованим та суд не вбачає підстав для задоволення клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи.

Згідно з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 23.04.2021 ОСОБА_1 у м. Житомирі, по проспекту Незалежності, 4, керував автомобілем КРАЗ 5533 ВЕ, реєстраційний номер НОМЕР_2 , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, не врахував дорожню обстановку, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем Skoda Fabia, реєстраційний номер НОМЕР_3 , який рухався попереду. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Богунського районного суду м.Житомира від 02.06.2021 ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень (а.с. 5-7).

ОСОБА_2 звернувся до Корольовського районного суду м.Житомира з позовом, у якому просив стягнути з військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 49555,49 грн, витрати на проведення автотоварознавчого дослідження експерта у розмірі 3 500,00 грн, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 15 000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 23.04.2021 водій ОСОБА_1 у м.Житомирі по проспекту Незалежності, 4, керував автомобілем КРАЗ 5533 ВЕ, реєстраційний номер НОМЕР_4 , та не вибравши безпечної швидкості руху, не дотримуючись безпечної дистанції, не врахувавши дорожню обстановку, здійснив зіткнення з автомобілем Skoda Fabia, реєстраційний номер НОМЕР_3 , який рухався попереду. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 08.12.2022 у справі №296/7457/21 позов задоволено частково, стягнуто з військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 49 555,49 грн, витрати на проведення автотоварознавчого дослідження експерта у розмірі 3 500,00 грн, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн; стягнуто з військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України, ОСОБА_1 на користь держави по 908,00 грн судового збору з кожного (а.с. 8-13).

Відповідно до платіжних інструкцій від 01.06.2023 та від 13.07.2023, військова частина НОМЕР_1 перерахувала на рахунок ОСОБА_2 кошти на суму 60 055,49 грн згідно з виконавчим листом, виданим Корольовським районним судом м.Житомира у справі №296/7457/21 (а.с. 14, 15).

03.08.2023 ОСОБА_1 надав командиру роти військової частини НОМЕР_1 письмове пояснення, у якому вказав, що не вважає себе винуватим у ДТП, яке відбулось 23.04.2023, отже не вважає себе зобов`язаним повертати кошти (а.с. 16).

Згідно з ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права уразі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Норми ст.1187 ЦК України відносять до джерела підвищеної небезпеки діяльність, пов`язану з використанням транспортних засобів. Як встановлено у частині другій цієї статті, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК).

Згідно з ч. 1 ст. 1188 ЦК шкода, заподіяна внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Внаслідок відшкодування військовою частиною НОМЕР_1 шкоди, яка завдана з вини відповідача, державі заподіяно шкоду на суму 60 055,49 грн.

Питання щодо матеріальної відповідальності військовослужбовців врегульовані Законом України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» №160-IX від 03.10.2019, (далі Закон №160-IX), який визначає підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону №160-IX матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.

Дія цього Закону поширюється на військовослужбовців під час виконання ними обов`язків військової служби, військовозобов`язаних та резервістів під час проходження ними зборів, а також осіб рядового та начальницького складу правоохоронних органів спеціального призначення, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України, сил цивільного захисту, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державного бюро розслідувань, співробітників Служби судової охорони (далі - особи) (ст. 2 Закону №160-IX).

Нормами ст.3 Закону №160-IX визначено, що підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.

Особа у разі завдання з її вини шкоди третім особам, яку відшкодовано відповідно до закону військовою частиною, установою, організацією, закладом, відшкодовує військовій частині, установі, організації, закладу завдану шкоду в порядку, передбаченому цим Законом та іншими законами України.

Розділом II Закону №160-IX визначено види матеріальної відповідальності військовослужбовців.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону №160-IX особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі: 1) виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій; 2) виявлення факту приписки в нарядах чи інших документах фактично не виконаних робіт, викривлення звітних даних або обману держави в інший спосіб; 3) завдання шкоди у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин; 4) вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення; 5) якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону №160-IX особа за завдану з необережності шкоду несе матеріальну відповідальність у розмірі завданої шкоди, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб, крім випадків, коли цим Законом передбачено повну чи підвищену матеріальну відповідальність.

Розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, визначається на день видання наказу про притягнення особи до обмеженої матеріальної відповідальності (ч. 3 ст. 5 Закону №160-IX).

У цьому випадку до спірних правовідносин підлягають застосуванню саме норми Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» №160-IX від 03.10.2019, які є спеціальними порівняно з нормами ЦК України (зокрема, ст. 1191 ЦК), оскільки підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків, визначає саме цей Закон.

Згідно зі ст.11 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу або необережності.

Позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 мав умисел на спричинення пошкоджень транспортному засобу Skoda Fabia, реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Таку форму вини відповідача не встановлено і постановою Богунського районного суду м.Житомира від 02.06.2021.

Відтак у даному випадку застосуванню підлягають норми ч.1 ст.5 Закону №160-ІХ, та ОСОБА_1 за завдану з необережності шкоду несе матеріальну відповідальність у розмірі не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів.

При розрахунку розміру суми відшкодування, яка підлягала стягненню з відповідача, підлягає застосуванню прожитковий мінімум, встановлений для працездатних осіб, на день видання наказу про притягнення особи до обмеженої матеріальної відповідальності (ч.3 ст.5 Закону №160-IX). Оскільки у матеріалах справи відсутні докази видання наказу про притягнення відповідача до обмеженої матеріальної відповідальності, розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб для притягнення відповідача до обмеженої матеріальної відповідальності слід визначати на день набрання законної сили рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 08.12.2022 у справі №296/7457/21.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2023 становив 2 684,00 грн.

Тому, відповідно до ч. 1 ст.5 Закону №160-IX, відповідач несе матеріальну відповідальність у розмірі не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб, тобто не більше 40 260,00 грн (2684 грн х 15).

Отже, позов військової частини НОМЕР_1 підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню судові витрати з оплати судового з збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 265, 273, 354 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Військової частини НОМЕР_1 завдану шкоду у порядку регресу у сумі 40 260,00 грн та 1 799,35 грн втрат з оплати судового збору.

У задоволенні решти вимог позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ).

Відповідач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , вч НОМЕР_6 , РНОКПП НОМЕР_7 ).

Суддя Т.А. Воробйова