Справа № 350/1265/23
Провадження № 22-ц/4808/1437/24
Головуючий у 1 інстанції Пулик М. В.
Суддя-доповідач Барков В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Баркова В. М.,

суддів: Луганської В. М.,

Мальцевої Є. Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 31 серпня 2023 рокуу складі судді Пулик М. В., постановлену в с. Рожнятів Івано-Франківської області у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2023 року позивач ОСОБА_2 звернувся до судуіз позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення коштів.

Ухвалою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 31 серпня 2023 року цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів передано з Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд дійшов хибного висновку передаючи справу за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва, оскільки згідно відповіді на запит суду про зареєстроване місце проживання відповідача останній був зареєстрований у м. Києві лише в період з 19 жовтня 2006 року по 27 травня 2011 року. Тобто більше десяти років відповідач не проживає за вказаною адресою. Помилковість висновку першої інстанції підтверджено постановою Київського апеляційного суду від 06 вересня 2024 року зі змісту якої вбачається, що суд першої інстанції не прийнявши до свого провадження справу, допустив спір про підсудність.

Враховуючи наведене вважає, що Рожнятівський районний суд передчасно дійшов висновку про необхідність передачі справи на розгляд до Печерського районного суду м. Києва.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 посилається на те, що на даний час питання визначення підсудності вказаної справи вирішено постановою Київського апеляційного суду від 06 вересня 2024 року, якою справу було направлено за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва. Тому, просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 31 серпня 2023 року без змін.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до частини другої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини 1 статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із пунктом дев`ятим частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо передачі справи на розгляд іншого суду.

Частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Передаючи справу за підсудністю до іншого суду, суд першої інстанції виходив з відповіді з ЄДДР № 206783 від 31 серпня 2023 року, відповідно до якої відповідач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Тому враховуючи, що розгляд справи по суті не розпочато, а справа не підсудна Рожнятівському районному суду, вважав за необхідне передати її за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може, виходячи з наступного.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких установлена в належній судовій процедурі та формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному обсязі та забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може бути обмежене, особливо щодо умов прийнятності скарги. Проте право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (mutatismutandis, рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мельник проти України» («Melnyk v. Ukraine» заява № 23436/03, § 22, від 28 березня 2006 року).

Виходячи з приписів ст. 55, 129 Конституції України, застосування та користування правами на судовий захист здійснюється у випадках та в порядку, встановлених законом.

Тобто реалізація конституційного права на судовий захист ставиться у залежність від положень процесуального закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Норми ЦПК України передбачають процесуальний порядок звернення особи до суду і є спеціальними. Глава 2 ЦПК України регламентує територіальну юрисдикцію (підсудність) спорів, і її положення не допускають виключень.

Поняття «суд, встановлений законом» стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність (пункт 24 рішення ЄСПЛ від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України», заяви № 29458/04 та № 29465/04). Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиними державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено постановою Київського апеляційного суду від 06 вересня 2024 року, у липні 2023 року позивач ОСОБА_2 звернувся до Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області із позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення коштів у розмірі 10 000 доларів США, 3% річних та судових витрат з оплати судового збору.

Звертаючись із позовом до суду, позивач вказав адресу відповідача: АДРЕСА_2 .

Відповідно до відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру № 206783 від 31 серпня 2023 року ОСОБА_1 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , знятий з реєстрації 27 травня 2011 року (а.с. 36).

Якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

В подальшому, ухвалою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 31 серпня 2023 року дана цивільна справа передана за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва (а. с. 38).

Разом з тим, передаючи справу до Печерського районного суду м. Києва, Рожнятівський районний суд не взяв до уваги вищенаведену відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру за якою ОСОБА_1 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , однак 27 травня 2011 року був знятий з реєстрації (а. с. 36).

Таким чином Рожнятівський районний суд помилково вважав, що ця справа підсудна Печерському районному суду м. Києва, оскільки на час подачі позовної заяви відповідач був знятий з реєстрації в м. Києві.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Зміст цього права полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Зазначена норма зобов`язує суди приймати заяви до розгляду навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист (п. 2 рішення Конституційного Суду України 25 грудня 1997 року по справі № 9зп).

За наведених обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що оскаржувана ухвала постановлена судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права, тому апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу до Рожнятівського районного суду для продовження розгляду.

При цьому суду першої інстанції необхідно також врахувати положення ч. 10 ст. 28 ЦПК України, оскільки відповідач в своїй апеляційній скарзі посилався на те, що в теперішній час перебуває в м. Івано-Франківську за адресою: вул. Володимира Великого, 12а, 18 та не заперечував проти передачі справи на розгляд до Івано-Франківського міського суду.

Відповідно до статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 31 серпня 2023 року скасувати.

Справу направити для продовження розгляду до Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 12 грудня 2024 року.

Судді В. М. Барков

В. М. Луганська

Є. Є. Мальцева