"12" грудня 2024 р.
Справа № 642/2091/24
Провадження № 2/642/832/24
РІШЕННЯ

І м е н е м У к р а ї н и

05 грудня 2024 року Ленінський районний суд м. Харкова

у складі: головуючого судді - Бородіної О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Брус М.М.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ленінського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Ганшина Олена Юріївна про визнання права власності на спадкове майно -,

В С Т А Н О В И В:

у квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Ленінського раойнного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Ганшина Олена Юріївна про визнання права власності в порядку спадкування, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок, з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), та на автомобіль марки NISSAN QASHQAI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , 2008 року випуску, в порядку спадкування за законом, після смерті батька ОСОБА_3 (до зміни прізвища ОСОБА_4 ), який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги мотивує тим, що її батько ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після його смерті відкрилася спадщина.

05.09.2022 ОСОБА_1 з метою оформлення своїх спадкових прав після смерті батька ОСОБА_3 , подала заяву про прийняття спадщини за законом на спадкове майно, як єдиному спадкоємцю, що залишилось після смерті її батька, але постановою про відмову у вчинені нотаріальних дій нотаріус відмовив їй у вчиненні нотаріальної дії, як видача свідоцтва на спадщину за законом, тому що необхідно встановити факт не проживання із спадкодавцем спадкоємця за заповітом ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка у грудні 2019 року виїхала за межі території України на тимчасово окуповану частину території України, а саме до АРК Крим.

Позивач не погоджується із твердженням про те, що ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 є одноосібним та єдиним можливим спадкоємцем майна, яке залишилось після смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки остання в період відкриття спадщини не зверталась до нотаріуса з відповідною заявою та більше того телефонним зв`язком пояснила, що не збирається це робити.

Позивач вказує, що ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , не проживала із спадкодавцем на момент відкриття спадщини, а отже не могла прийняти її в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, не звернулась до нотаріуса за місцем відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини, пропустила строк, передбачений ч. 1 ст. 1270 ЦК України, не отримала письмової згоди від спадкоємців, які звернулись до нотаріуса за місцем відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини у передбачений законом строк, не звернулась до суду із позовною заявою про поновлення строку на звернення до нотаріуса за місцем відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини, а тому на підставі ч. 1 ст. 1272 ЦК України вважається такою, що не прийняла спадщину.

Майно, яке на праві приватної власності належало громадянину ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , складається з приватного будинку розташованого з а адресою: АДРЕСА_1 та автомобіля марки NISSAN QASHQAI (оранжевий) державний номерний знак НОМЕР_1 .

Оскільки, позивач є єдиним спадкоємцем, що прийняв спадщину відповідно до вимог закону, просить визнати за нею право власності на спадкове майно після смерті батька, оскільки існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Таким чином, позивач вимушена звернутись до суду із позовною заявою про визнання права власності в порядку спадкування за законом, оскільки відмова нотаріуса перешкоджає позивачу вирішити питання, щодо оформлення спадкових прав.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 26.04.2024 року позовну заяву було залишено без руху та надано строк на усунення недоліків позовної заяви.

Після усунення недоліків позивачем, ухвалою Ленінського районного суду м.Харкова від 08.05.2024 року відкрито провадження за позовною заявою та призначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 03.07.2024 року витребувано у приватного нотаріуса Ганшиної О. Ю. завірену належним чином копію матеріалів спадкової справи заведеної після померлого ОСОБА_3 .

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 03.07.2024 року також витребувано з Головного Центру обробки інформації прикордонної служби України інформацію про перетин державного кордону України громадянкою України - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і.н. НОМЕР_3 , а саме щодо в`їзду та виїзду нею на/з території України у період з грудня 2019 року по дату надання відповіді.

Представник позивача у останнє судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи за їх відсутності на підставі наявних у справі доказів.

Відповідач у судові засідання не з`явилась. Копія ухвали про відкриття провадження та матеріали позовної заяви по справі, направлялася відповідачеві за місцем її реєстрації, в тому числі її неодноразово було повідомлено про розгляд даної справи через оголошення на офіційному веб-сайті суду. Будь-яких заяв від відповідача на адресу суду не надходило.

Відповідачем в установлений ч. 7 ст.178ЦПК України строк не подано до суду відзив на позовну заяву, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.8 ст.178 ЦПК України.

Третя особа приватний нотаріус Ганшина О.Ю. у судові засідання не прибула, про розгляд справи повідомлена належним чином, На виконання ухвали суду надала копію спадкової справи № 87/2022 заведеної після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі„Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справ в порядку спрощеного провадження за відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть, актовий запис № 785, та копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 .

Після його смерті відкрилася спадщина.

На день смерті ОСОБА_7 на праві власності належали житловий будинок, літ. «А-1», з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 98,2 кв.м., житловою площею 45,1 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), автомобіль марки NISSAN QASHQAI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , 2008 року випуску.

Спадкоємцем першої черги за законом є рідна донька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка 05.09.2022 року звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ганшиною О.Ю. було відкрито спадкову справу № 87/2022 після померлого ОСОБА_3 .

В той же час, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ганшиною О.Ю. було видано постанову, якою відмовлено спадкоємцю першої черги за законом, позивачу, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Як слідує з матеріалів спадкової справи, при перевірці реєстрів на наявність заповітів і спадкових договорів було виявлено заповіт від імені ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Малаховою Г.І.

Спадкоємцем за заповітом посвідченим 15.12.2017 року є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_5 від 26.06.2021 року ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 26.05.2021 року змінив прізвище на ОСОБА_3 (актовий запис 13).

Як слідує з вказаної постанови приватного нотаріуса, 05 вересня 2022 року до нотаріуса звернулася ОСОБА_9 з заявою про прийняття спадщини, яка була зареєстрована у книзі обліку і реєстрації Спадкових справ за № 142.

Після перевірки у Спадковому реєстрі наявності заведеної спадкової справи встановлено, що спадкова справа після померлого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , не заводилась, що підтверджується Інформаційною довідкою № 69933424 від 05.09.2022.

Тому 05 вересня 2022 року приватним нотаріусом була заведена спадкова справа № 87/2022 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (Витяг про реєстрацію у Спадковому реєстрі № 69933471 від 05.09.2022). Заяв про прийняття, відмову від спадщини або видачі свідоцтва про право на спадщину від інших спадкоємців не надходило. Свідоцтв про право на спадщину не видавалося.

Після перевірки у Спадковому реєстрі наявності заповіту/спадкового договору виявлено не було, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 69933471 від 05.09.2022.

З матеріалів спадкової справи та при перевірці інформації в Державному реєстрі актів цивільного стану шляхом безпосереднього доступу до нього, стало відомо, що ОСОБА_11 з 07.10.2014 по 26.05.2021 мав прізвище ОСОБА_12 . 26.05.2021 змінив прізвище на ОСОБА_13 .

Після перевірки у Спадковому реєстрі наявності заповіту/спадкового договору було виявлено заповіт від імені ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , посвідчений 15.12.2017 Малаховою Г.І., приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області за реєстровим № 3409, що підтверджується Інформаційною довідкою № 69933461 від 05.09.2022.

Згідно копії заповіту зі справ нотаріуса, надісланого Малаховою Г.І., приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області, вбачається, що спадкоємцем за заповітом на все майно є ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

На час відкриття спадщини зі спадкодавцем, ОСОБА_16 , за однією адресою, а саме: АДРЕСА_1 , була зареєстрована ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується Інформаційною довідкою з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 05.09.2022.

05 грудня 2023 року ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 , подала заяву про видачу Свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, як єдиному спадкоємцю, що залишилося після смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 її батька, громадянина України ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Оскільки зі спадкової справи було встановлено, що право на спадкове майно має ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка є спадкоємцем за заповітом і прийняла спадщину фактом проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини за однією адресою, приватним нотаріусом ХМНО Ганшиною О.Ю. відмовлено ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії як видачу свідоцтва на спадщину за законом після померлого ОСОБА_3 .

Стаття 1298 ЦК України передбачає, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти померлого та той з подружжя, який його пережив.

У відповідності до ст.ст.1268, 1269 ЦК України спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, у разі якщо він постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або він подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, згідно ч.1ст. 1270 ЦК України, якщо він не заявив про відмову від неї.

Позивач, як спадкоємець першої черги, звернулася до приватного нотаріуса ХМНО із заявою про прийняття спадщини після смерті її батька.

Як вбачається з постанови державного нотаріуса позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з тим, що нотаріусом встановлено, що право на спадкове майно має ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка є спадкоємцем за заповітом і прийняла спадщину фактом проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини за однією адресою.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України).

Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця ( ч. 1 ст. 1221 ЦК України).

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За змістом норми статті 1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того, чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Так, відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця.

Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Зміст наведених норм закону свідчить про те, що під постійним місцем проживанням спадкоємця із спадкодавцем розуміється факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті.

Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

Такий правовий висновок щодо застосування частини третьої статті 1268 ЦК України викладений у постановах Верховного Суду: від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17; від 28 квітня 2021 року в справі № 204/2707/19, від 12 січня 2022 року у справі № 446/53/16-ц, від 17 січня 2022 року у справі № 643/790/20, від 07 червня 2022 року у справі № 175/4514/20, від 14 грудня 2022 року у справі № 198/132/21, від 07 червня 2023 року у справі № 227/5018/21.

Отже, реєстрації місця проживання ОСОБА_2 за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що вона проживала зі спадкодавцем, оскільки така реєстрація згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами.

Так, судом достовірно встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на час відкриття спадщини із спадкодавцем постійно не проживала, адже у грудні 2019 року виїхала через пункт пропуску КПВВ Чонгар та до теперішнього часу не перетинала державний кордон України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України, що підтверджується відомостями наданими суду Головним Центром обробки інформації прикордонної служби України.

Таким чином, суд приходить до висновку, що спадкоємець за заповітом ОСОБА_2 не прийняла спадщину відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, адже постійно не проживала із спадкодавцем на момент його смерті.

Відповідно до ст.ст.1296-1298ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, яке видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Виходячи з вище викладеного можливо зробити висновок, що прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власної волі. Вчинення або не вчинення спадкоємцем дій, з якими законодавець пов`язує прийняття спадщини, має визначальне значення для висновку про дотримання ним процедури входження у спадкування і кінцево дає відповідь на питання про прийняття спадщини.

Так, для прийняття спадщини спадкоємцем, який на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, необхідно особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Це є обов`язковим для обох названих видів спадкування.

У зв`язку з цим, для прийняття спадщини за заповітом слід вчинити ті ж дії, що і при спадкуванні за законом, а саме, подати до нотаріальної контори відповідну заяву, яка б свідчила про його дійсний намір прийняти спадщину в порядку спадкування за заповітом.

При цьому, такі дії теж повинні бути вчинені у встановлений законом для прийняття спадщини строк.

Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Спадкоємець прийняв спадщину, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Спадкоємець за законом або за заповітом має право відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини.

Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_17 є єдиним спадкоємцем за законом після смерті батька та у визначений законом шестимісячний строк звернулася до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадкового майна.

Відповідно до ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який на час відкриття спадщини не проживав разом із спадкодавцем, для прийняття спадщини має подати в нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Дослідженими судом доказами підтверджено факт непроживання ОСОБА_2 за місцем своєї реєстрації, в тому числі станом на день смерті спадкодавця ОСОБА_3 та протягом достатньо тривалого часу до цього, та відповідно неприйняття нею спадщини після смерті ОСОБА_3 .

Спадкоємець за заповітом ОСОБА_2 на підставі ч. 1 ст. 1272 ЦК України вважається такою, що не прийняла спадщину.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Зі змісту цієї статті вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

З урахуванням встановлених судом обставин справи, оцінивши досліджені судом докази з точки зору їх належності, допустимості, достатності та достовірності в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 76, 77, 81, 89, 133, 137, 141, 235, 263, 264, 352, 354-355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (і.н. НОМЕР_6 ) право власності на житловий будинок, літ. «А-1», з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 98,2 кв.м., житловою площею 45,1 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), в порядку спадкування за законом, після смерті батька ОСОБА_3 (до зміни прізвища ОСОБА_4 ), який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (і.н. НОМЕР_6 ) право власності на автомобіль марки NISSAN QASHQAI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , 2008 року випуску, в порядку спадкування за законом, після смерті батька ОСОБА_3 (до зміни прізвища ОСОБА_4 ), який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ,якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 12.12.2024 року.

Суддя О.В. Бородіна