Справа №487/3394/23
Провадження №2/487/321/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2024 Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді Афоніної С.М., за участю секретаря судового засідання Бахмуцької А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи: приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Грудницької Ірини Миколаївни, ОСОБА_3 про визначення частки у праві спільної сумісної власності, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Гриненко І.І., який діє в інтересах позивача ОСОБА_4 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третьої особи: приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Грудницької І.М. про визначення частки у праві спільної сумісної власності, просив визначити, що частка в праві спільної власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , яка за життя належала ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , становить 49/100 часток.

Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначив, що згідно договору купівлі-продажу від 1974 року, ОСОБА_5 на праві спільної власності належало 48/100 часток житлового будинку АДРЕСА_1 . Позивач є донькою ОСОБА_5 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла та після її смерті відкрилась спадщина. Позивач усно звернулась до приватного нотаріуса для оформлення спадкових прав, після смерті її матері та заведено спадкову справу. Листом приватного нотаріуса позивачу було роз`яснено, що будинок АДРЕСА_1 належить на праві спільної власності: померлій ОСОБА_5 - 48/100, ОСОБА_2 104/300 та ОСОБА_3 52/300 частині будинку якого надано нову адресу: АДРЕСА_2 , згідно Рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради за №500 від 23.06.2019, у зв`язку з чим частки співвласників змінилися та необхідно провести перерахунок ідеальних часток. Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №125-053/1 від 22.05.2023, після виділу співвласником ОСОБА_3 своєї частки в нову адресу, реальні частки співвласників житлового будинку АДРЕСА_1 становлять: померлій ОСОБА_5 49/100 та ОСОБА_2 51/100.

Ухвалою від 22.06.2023 відкрите провадження у справі і порядку загального позовного провадження, залучено до участі у справі в якості третьої особи ОСОБА_3

13.07.2023 адвокат Гриненко І.І. подав до суду заву про долучення доказів.

07.08.2023 і 13.09.2023 третя особа приватний нотаріус Грудницька І.М. подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, рішення прийняти на розсуд суду.

13.09.2023 відповідач ОСОБА_2 подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала та просила про їх задоволення.

Ухвалою від 20.11.2023 закрите підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

22.11.2023 та 14.03.2023 адвокат Гриненко І.І. подав до суду заву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив про їх задоволення.

В судове засідання третя особа ОСОБА_3 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 14.03.1974, посвідченого державним нотаріусом Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори Кравець В.І. придбала 48/100 часток житлового будинку АДРЕСА_1 , право власності за ОСОБА_5 зареєстровано в ММБТІ 28.03.1974 в реєстрі за №12029.

Згідно копії свідоцтва про народження, виданого 20.01.19690 Васиятським сільським бюро ЗАГС Єланецького району Миколаївської області, ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась ОСОБА_6 , батьками якої вказані: батьком ОСОБА_7 і мати ОСОБА_5 .

Позивачем доказів на підтвердження зміни нею прізвища на « ОСОБА_8 » суду не надано.

Крім того, в позові позивач посилається, що її мати ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , проте доказів на підтвердження вказаного свідоцтва про смерть, суду не надано.

Згідно листа від 27.04.2023 за 101/02-14 приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Грудницької І.М., ОСОБА_9 на її усне звернення щодо оформлення спадкових справ на частку в праві спільної власності в житловому будинку АДРЕСА_1 , після смерті її матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , було роз`яснено, що ОСОБА_5 належало 48/100 часток житлового будинку по АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу ввід 14.03.1974, співвласнику вказаного будинку ОСОБА_3 , якому належить 52/300 частині, надано нову адресу: АДРЕСА_2 , у зв`язку з чим частки співвласників змінилися та необхідно провести перерахунок ідеальних часток, оскільки склад спадкового майна не відповідає зазначеному правовстановлюючому документі.

Посилаючись на висновок судової будівельно-технічної експертизи №125-053/1 від 22.05.2023, після виділу співвласником ОСОБА_3 своєї частки в нову адресу, позивач вважала, що реальні частки співвласників житлового будинку АДРЕСА_1 становлять: померлій ОСОБА_5 49/100 та ОСОБА_2 51/100.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Суд наголошує, що позовні вимоги мають оцінюватися судом, виходячи з правових та фактичних підстав позову, наведених у позовній заяві, а не лише тільки з формулювань її прохальної частини, які можуть бути недосконалими.

Як на обґрунтування позовних вимог у цій справі ОСОБА_9 посилалася, зокрема, на те, що відсутність визначення часток спадкодавця у праві спільної власності на житловий будинок позбавляє її можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом у позасудовому порядку, що підтверджується відповідною відмовою у вчиненні нотаріальних дій. Таким чином, позивач звернулася до суду із метою захисту свого спадкового права.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає у день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Суд звертає увагу на те, що для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право.

Відповідно до частини першої статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи.

Разом із тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта статті 25 ЦК України).

З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування.

Аналогічний правовий висновок неодноразово було викладено Верховним Судом у постановах від 20 червня 2018 року у справі № 640/13903/16-ц (провадження № 61-15147св18); від 20 червня 2018 року у справі № 266/5267/18 (провадження № 61-6647св19); від 20 березня 2019 року у справі № 550/1040/16-ц (провадження № 61-28423св18); від 22 квітня 2020 року у справі № 601/2592/18 (провадження № 61-17859св19); від 22 квітня 2020 року у справі № 127/23809/18 (провадження № 61-11210св19); від 27 травня 2020 року у справі № 361/7518/16-ц (провадження № 61-43734св18), від 16 вересня 2020 року у справі № 464/1663/18 (провадження № 61-9410св19), що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах.

Отже, суд враховує, що на момент звернення до суду з даним позовом ОСОБА_5 вже померла, тому відповідно до частини четвертої статті 25 ЦК України її цивільна правоздатність припинилася, що свідчить про неможливість визначення права власності на 49/100 частку спірного житлового будинку за померлою особою. Крім того, вказаний спосіб захисту не є ефективним у розумінні положень статті 16 ЦК України та не призведе до відновлення порушених прав позивача, за захистом якого вона звернулася до суду.

Отже, на підставі викладено, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ст.. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати по справі віднести за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 76, 81, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_9 до ОСОБА_2 , третьої особи: приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Грудницької Ірини Миколаївни, ОСОБА_3 про визначення частки у праві спільної сумісної власності відмовити.

Рішення суду набирає законної сили через 30 днів після його проголошення та може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду в строк і порядок, встановлений ст. ст. 354, 355 ЦПК України.

Суддя С.М. Афоніна

Повний текст рішення складено 28.03.2024.