242/808/24
РІШЕННЯ

Іменем України

13 червня 2024 року Селидівський міський суд Донецької області в складі головуючого - судді Черкова В.Г., при секретарі Носаль А.В., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про стягнення нарахованої, але не виплаченої суми при звільнені та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

ВСТАНОВИВ:

13.05.2024 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом.

Стислий виклад позиції позивача та заперечення відповідача.

В обґрунтування позову зазначив, що перебував у трудових відносинах з відповідачем ТОВ «Краснолиманське» з 16.04.2018 року, працюючи прохідником підземним з повним робочим днем в шахті, звільнений 08.02.2021 року за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. При звільненні підприємство не провело з позивачем повний остаточний розрахунок по виплаті заробітної плати, внаслідок чого виникла заборгованість по заробітній платі, яка з врахуванням уточнених позовних вимог за період з листопада 2019 року по лютий 2021 року склала 94127,42 грн. Позивач в день звільнення не працював, звернувся з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості до Селидівського міського суду Донецької області 07.09.2023, саме в цей день відповідачу була надіслана через Електронний суд позовна заява разом з додатками. Провадження у справі № 242/1388/23 було відкрито ухвалою від 13.09.2023 року, але ухвалою суду від 18.10.2023 за заявою представника позивача позовна заява залишена без розгляду. Таким чином, відповідальність відповідача щодо сплати середнього заробітку починає свій перебіг з 08.09.2023 та на протязі шести місяців, тобто до 08 березня 2024 року. З огляду на це, вважає, що підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України в межах шестимісячного строку, а саме з 08.09.2023 по 08.03.2024 в розмірі 60 518,90 гривень, із розрахунку: 130 х 465,53. У зв`язку з чим, з урахуванням уточнених позовних вимог просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Красноалиманське» на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) нараховані, але виплачені суми при звільнені 08.02.2021 в розмірі 94 127,42 гривень (без утримання з цієї суми обов`язкових податків та зборів) та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 08.09.2023 по 08.03.2024 в розмірі 60 518,90 гривень.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що вимоги щодо стягнення заборгованості з оплати праці підлягають задоволенню у розмірі зазначеному Відповідачем у відзиві на позовну заяву, а саме у фактичному розмірі 94 127,42 грн. Стосовно позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 08.09.2023 року по 08.03.2024 року зазначив, що Позивач у день звільнення 08.02.2023 року не працював , знаходився в черговій відпустці (скорочено «ТО»- текущий отпуск в графі «Коментарій») , що підтверджується довідкою з відділу контролю табельного обліку від 20.05.2024 року,копією наказу від 08.02.2021 року №39к, які додаються до відзиву. Позивач не звертався до Відповідача із вимогою про розрахунок в день звільнення. Позивач звернувся до суду з позовною заявою (складеною 07.09.2023) для вирішення трудового спору після набрання чинності Законом України № 2352-ІХ від 01.07.2022 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» (набрання чинності 19.07.2022 року). На теперішній час Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ є чинним та обов`язковим до виконання. Підприємством проведено розрахунок середнього заробітку Позивача у відповідності до вимог ПКМУ №100. Розрахунок середньоденного заробітку зроблено по тарифній ставці, тому що робітник з жовтня 2020 року по січень 2021 року знаходився у цілозмінних простоях та черговій відпустці, відпрацьованих робочих днів немає: Грудень 2020 року: 79.26 грн. (тар. ст.) х6 год.х22(р.дн.) + 10 462,32 грн. Січень 2021 р: 75,69 грн.(тар. ст.0 х 6 год. х 19 (р. дн.) = 8628,66 грн. Середньоденний заробіток Позивача за останні 2 місяці складає 465,63 грн., що підтверджується довідкою від 20.05.2024 року № 367. Відповідач просить врахувати його інтереси, які полягають у збереженні підприємством свого матеріального та фінансового становища і платоспроможності, та зменшити розмір за затримку розрахунку при звільненні, що буде доцільним та справедливим, значно пом`якшить негативні наслідки загального спаду в економіці підприємства. Покладення на Відповідача обов`язку виплати середнього заробітку під час затримки розрахунку при звільненні стане додатковою жорстокою санкцією у фінансовій сфері Відповідача, тим самим перетвориться на непосильний тягар. Відшкодування, передбачене ст. 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Звертаємо увагу Суду, що у даній справі дії самого Позивача направлені на безпідставне збагачення в судовому порядку, а останній являється інструментом такого збагачення. Товариство з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» протягом багатьох років - є флагманом енергетичного комплексу України, а також - є містоутворюючим та бюджетоутворюючим підприємством і знаходиться у м. Родинське Покровської міської територіальної громади Покровського району Донецької області. У цей складний час для України, а саме після початку війни російським агресором, вугледобувна галузь переживає глибоку кризу, виконуючи свою господарську діяльність, підприємство платить податки до бюджету країни, виплачує заробітну плату працівниками які кожен день ризикуючи своїм життям щодня роблять спуски під землю для того, щоб давати енергетичну стабільність для внутрішнього виробника електроенергії та постачання цієї електроенергії до осель Українських сімей. Просить Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» на користь ОСОБА_1 заборгованість з нарахованої, але не виплаченої при звільненні заробітної плати у розмірі 94 127,42 грн. ( дев`яносто чотири тисячі сто двадцять сім грн. 42 коп.) без відрахування з цієї суми обов`язкових до сплати сум податків та збори. Позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 08.09.2023 року по 08.03.2024 року задовольнити частково, застосувати принцип розумної співмірності та пропорційності при визначенні суми середнього заробітку належного Позивачеві, шляхом зменшення розміру відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Заяви та клопотання сторін.

Позивач надав заяву, в якій просить розглянути справу без його участі та його представника.

Представник відповідача надав заяву, в якій просить розглянути справу без його участі та винести рішення по суті справи, у відповідності до норм чинного законодавства.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 13.05.2024 року провадження у зазначеній цивільній справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та призначено судове засідання.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Судом на підставі наданих матеріалів встановлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем з 16.04.2018 року, працюючи прохідником підземним з повним робочим днем в шахті, звільнений 08.02.2021 року за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням.

В день звільненні відповідач не провів з позивачем розрахунку по заробітній платі.

Згідно довідки ТОВ «Краснолиманське» від 20.05.2024 року заборгованість з виплати заробітної плати ОСОБА_1 за період з листопада 2019 року по лютий 2021 року складає 94127,42 грн., до складу якої входить: заробітна плата 90136,10 грн.; компенсація за невикористану відпустку при звільненні 3991,32 грн. за 8 календарних днів. Сума заборгованості зазначена після утримань всіх обов`язкових податків та зборів.

Згідно наказу ТОВ «Краснолиманську» № 39-к від 08.02.2021 звільнено прохідника 5 розряду ДПР5 ОСОБА_1 на п.ч.1 ст.38 КЗпП за власним бажанням.

Позивач надав усі можливі і наявні у нього докази в обґрунтування позову, відповідач доказів на спростування доводів позивача не надав, тому відповідно до ст.ст. 83, 84, 177 ЦПК України, суд погоджується з розміром заборгованості по заробітній платі перед позивачем у розмірі 94127,42 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Що стосується вимог щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку суд дійшов до наступних висновків.

Згідно довідки ТОВ «Краснолиманське» № 367 від 20.05.2024 середньоденний заробіток ОСОБА_1 становить 465,63 грн.

Позивач зазначив, що в день звільнення не працював, звернувся з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості до Селидівського міського суду Донецької області 07.09.2023, саме в цей день відповідачу була надіслана через Електронний суд позовна заява разом з додатками. Провадження у справі № 242/1388/23 було відкрито ухвалою від 13.09.2023 року, але ухвалою суду від 18.10.2023 за заявою представника позивача позовна заява залишена без розгляду.

Відповідачем у відзиві зазначено, що позивач звернувся до суду з позовною заявою (складеною 07.09.2023) для вирішення трудового спору після набрання чинності Законом України № 2352-ІХ від 01.07.2022 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» (набрання чинності 19.07.2022 року).

Таким чином, відповідальність відповідача щодо сплати середнього заробітку починає свій перебіг з 08.09.2023 та на протязі шести місяців, тобто до 08 березня 2024 року.

Отже, середній заробіток за період з 08.09.2024 по 08.03.2024 становить 60 518,90 грн., із розрахунку: 130(кількість робочих днів) х 465,53(середньоденний заробіток).

За таких обставин, сума середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку 60 518,90 грн., яка підлягає стягненню з відповідача, є сумою, з якої під час виконання відповідного судового рішення підлягають нарахуванню роботодавцем та утриманню податків та зборів.

Що стосується доводів представника відповідача про зменшення суми середнього заробітку з урахуванням принципу пропорційності, то суд, з урахуванням обставин справи, враховуючи той факт, що сума заборгованості по заробітній платі більше ніж сума середнього заробітку, в даному випадку не знайшов підстав для його зменшення.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню у повному обсязі.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Згідно з ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод випливає, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган у будь-якому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до положень ст. 115 КЗпП України, ст. 24 Закону України "Про оплату праці" заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 (провадження № 11-1329апп18) зазначила, що належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими ЦК України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, який спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

Подібні за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі № 810/451/17 (провадження № 11-1210апп19).

Отже, невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року у справі № 1-5/2012, проте не більше 6 місяців такого правопорушення, що встановлено Законом від 01.07.2022 року .

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 ЗУ «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 08.02.1995 р. № 100.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 « Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Розподіл судових витрат між сторонами.

У відповідності зі ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, від сплати судового збору звільняються.

Позивач ОСОБА_1 у відповідності до положень п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору за вимогою про стягнення заборгованості по заробітній платі, тому відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір в дохід держави в розмірі 1211 грн. 20 коп.

Враховуючи те, що пільга щодо сплати судового збору, передбачена п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» не поширюється на вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, тому відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за вимогу про стягнення середнього заробітку у розмірі 1211 грн. 20 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 5,12, 133, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське», юридична адреса: , юридична адреса: 01001, м.Київ, вул. Прорізна 12-а, про стягнення нарахованої, але не виплаченої суми при звільнені та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське», , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , заборгованість по заробітній платі,яка станом на 20.05.2024 року становить 94 127(дев`яносто чотири тисячі сто двадцять сім) грн. 42 коп.(без утримання з цієї суми обов`язкових податків та зборів) та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08.09.2023 по 08.03.2024 в розмірі 60 518(шістдесят тисяч п`ятсот вісімнадцять) грн..90 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , судовий збір у сумі 1211(одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» в дохід держави судовий збір у сумі 1211(одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя В.Г.Черков