ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

12 червня 2024 року

м. Харків

Справа № 645/10172/14-ц

Провадження № 22-ц/818/1409/24

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Пилипчук Н.П. ,

суддів: Маміної О.В., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання : Львової С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на дії та бездіяльність старшого державного виконавця Немишлянського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Колісник Діани Олександрівна, Немишлянського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), третя особа стягувач: ОСОБА_3 , за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 02 лютого 2024 року, постановлену ОСОБА_4 , -

В С Т А Н О В И В :

У січні 2022 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із скаргою на дії та бездіяльність старшого державного виконавця Немишлянського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Колісник Діани Олександрівна, Немишлянського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), третя особа стягувач: ОСОБА_3 .

В обгрунтування скарги зазначає, що заочним рішенням Фрунзенського районного суду міста Харкова від 01 квітня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення процентів за користування коштами, трьох процентів річних, неустойки та звернення стягнення на предмет іпотеки - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 проценти за користування коштами в сумі 1445 доларів США, 3% річних від належної до стягнення з відповідачів суми коштів в розмірі 479 доларів США, а всього в сумі еквівалентній 1 924 доларів США, що за курсом НБУ становить 29141,03грн., неустойку за неналежне виконання зобов`язань в сумі 424000грн. Звернуто стягнення за Іпотечним договором від 10 листопада 2010 року, посвідченим приватним нотаріусом ХМНО Малаховою Г.І. за реєстровим номером №4101, на нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 42,7кв.м., житловою площею - 26,7кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить відповідачам на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації житлового фонду /правління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна виконавчого комітету ХМР від 12 листопада 2008 року, реєстраційний номер №8-08-294748 Пг, згідно із розпорядженням від 12 листопада 2008 року №5946 Пг, зареєстрованого комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 22 грудня 2008 року та записано в реєстрову книгу за №П-8-31122 згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №27921808, виданого КП «ХМБТІ» 08 листопада 2010 року, реєстраційний №32004327. Визначено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом застосування процедури продажу предмету іпотеки, встановленої статтею 38 Закону України «Про іпотеку», шляхом надання іпотекодержателю ОСОБА_5 права на продаж предмета іпотеки будь-якій третій особі - покупцю на його власний розсуд за ціною, встановленої на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна на момент продажу. За рахунок продажу предмету іпотеки задоволено вимоги ОСОБА_3 за Договором позики від 10 листопада 2010 року на суму, що визначена рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27 травня 2014 року в розмірі 376832,17грн., та вимоги за Договором позики від 10 листопада 2010 року в розмірі -453141,03грн., а саме: 29141,03грн. процентів за користування позикою та трьох процентів річних, 424 000грн. неустойки, та усі витрати, пов`язані зі збереженням та реалізацією предмету іпотеки. Виселено ОСОБА_2 , ОСОБА_1 з іпотечного майна - квартири, загальною площею 42,7кв.м., житловою площею - 26,7кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Передано предмет іпотеки - квартиру, загальною площею 42,7 кв.м., житловою площею - 26,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в управління ОСОБА_3 на період до його реалізації за визначеною ст. 38 Законом України «Про іпотеку» процедурою продажу. Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1827,00 грн. з кожної.

Боржники зазначають, що постановою Харківського апеляційного суду від 28 січня 2020 року частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та заочне рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 01 квітня 2015 року змінено. Скасовано заочне рішення в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення процентів за користування коштами, неустойки та виселення. Викладено абзац 5 резолютивної частини заочного рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 01 квітня 2015 року в наступній редакції «За рахунок продажу предмету іпотеки задовольнити вимоги ОСОБА_3 за Договором позики від 10 листопада 2010 року на суму, що складається з суми заборгованості стягнутої рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27 травня 2014 року в розмірі 376 832,17грн. та 3% відсотків річних за несвоєчасне виконання зобов`язання за період з 23 вересня 2013 року по 20 листопада 2014 року у розмірі 7252,06грн., що еквівалентно 479 доларів США. В іншій частині рішення залишено без змін. Немишлянським відділом державної виконавчої служби в м. Харкові відкрито виконавче провадження № 50749855 від 18 березня 2016 року на підставі виконавчого листа №645/10172/14-ц виданого 27 травня 2015 року Фрунзенським районним судом м. Харкова, щодо стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 процентів за користування коштами в сумі 1445 доларів США, 3% річних від належної до стягнення з відповідачів суми коштів в розмірі 479 доларів США, а всього в сумі еквівалентній 1924 доларів США,що за курсом НБУ становить 29141,03 грн., неустойку за неналежне виконання зобов`язань в сумі 424000,00 грн. Про існування постанови про відкриття виконавчого провадження №50749855 від 18 березня 2016 року боржникам не було відомо, а її копію було одержано ОСОБА_2 в приміщенні виконавчої служби 23 грудня 2021 року. Того ж дня, 23 грудня 2021 року боржником ОСОБА_2 старшому державному виконавцю ОСОБА_6 та начальнику відділу були надані копії постанови Харківського апеляційного суду від 28 січня 2020 року по справі №645/10172/14-ц. 18 січня 2022 року в приміщенні відділу виконавчої служби ОСОБА_2 було повідомлено про відмову винесення постанови про закінчення виконавчого провадження та було вручено постанову від 18 січня 2022 року про зміну (доповнення) реєстраційних даних винесену старшим державним виконавцем Немишянського ВДВС у місті Харкові СМУМЮ (м.Харків) Колесник Д.О. На думку боржників, виконавець самочинно змінила вимоги виконавчого листа №645/10172/14-ц виданого 27 травня 2015 року Фрунзенським районним судом м.Харкова про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 процентів за користування коштами в сумі 1445 доларів США, 3% річних від належної до стягнення з відповідачів суми коштів в розмірі 479 доларів США, а всього в сумі еквівалентній 1924 доларів США, що за курсом НБУ становить - 29141,03 грн, неустойку за неналежне виконання зобов`язань в сумі 424000,00 грн. З даними діями державного виконавця боржники не згодні, оскільки згідно Закону України «Про виконавче провадження» та положень «Інструкції з організації примусового виконання рішень» державному виконавцю не надано право змінювати виконавчий лист на свій розсуд, а навпаки ч.2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» зобов`язує виконавця здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Боржники зазначають, що всі вимоги про стягнення з них коштів на користь ОСОБА_3 , що зазначені у виконавчому листі №645/10172/14-ц виданого 27 травня 2015 року Фрунзенським районним судом м.Харкова скасовані постановою Харківського апеляційного суду від 28 січня 2020 року. Також боржники наголошують, що згідно договору купівлі-продажу квартири, що укладається на підставі та на виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки від 25.04.2016 року, ОСОБА_3 від свого імені продав предмет іпотеки, а саме: квартиру загальною площею 42,7 кв.м., житловою площею - 26,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належала боржникам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло. Таким чином, на думку боржників, ОСОБА_3 задовольнив свої вимоги зі стягнення боргу на підставі рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27 травня 2014 року. Крім того, боржники вказують, що задоволення вимог ОСОБА_3 за рахунок продажу предмету іпотеки не має ніякого відношення до стягнень зазначених у виконавчому листі №645/10172/14-ц виданого 27 травня 2015 року Фрунзенським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 процентів за користування коштами в сумі 1445 доларів США, 3% річних від належної до стягнення з відповідачів суми коштів в розмірі 479 доларів США, а всього в сумі еквівалентній 1924 доларів США, що за курсом НБУ становить - 29141,03 грн, неустойку за неналежне виконання зобов`язань в сумі 424000,00 грн. Таким чином, посилаючись на положення п.5 ч.1 Закону України «Про виконавче провадження» боржники вважають, що отримавши 23 грудня 2021 року копію постанови Харківського апеляційного суду від 28 січня 2020 року про скасування заочного рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 01 квітня 2015 року в частині стягнення процентів за користування коштами та неустойки державний виконавець зобов`язаний був закінчити виконавче провадження №50749855 на підставі п.5 ч.1 ст.39 ЗУ «Про виконавче провадження» про що винести відповідну постанову та направити виконавчий лист разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до Фрунзенського районного суду м. Харкова. Тому вважають, що постанова про зміну (доповнення) реєстраційних даних від 18 січня 2022 року старшого державного виконавця Немишлянського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Колесник Д.О. у виконавчому провадженні №50749855 є протиправною, а тому підлягає скасуванню.

Просять суд

визнати протиправною та скасувати постанову про зміну (доповнення) реєстраційних даних від 18 січня 2022 року по виконавчому провадженні №50749855 винесену старшим державним виконавцем Немишлянського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Колісник Д.О.;

визнати бездіяльність старшого державного виконавця Немишлянського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Колісник Д.О. у невнесені постанови про закінчення виконавчого провадження №50749855 неправомірною;

зобов`язати старшого державного виконавця Немишлянського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Колісник Д.О. на підставі п.5 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» винести постанову про закінчення виконавчого провадження №50749855 відкритого на підставі виконавчого листа №645/10172/14-ц виданого 27 травня 2015 року Фрунзенським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 процентів за користування коштами в сумі 1445 доларів США, 3 % річних від належної до стягнення з відповідачів суми коштів в розмірі 479 доларів США, а всього в сумі еквівалентній 1924 доларів США, що за курсом НБУ становить 29141,03 грн., неустойки за неналежне виконання зобов`язань в сумі 424000,00 грн.

стягнути з Немишлянського ВДВС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в розмірі 10 000грн.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 02 лютого 2024 року скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , просить суд ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову про задоволення їх скарги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не було звернуто увагу на постанову Харківського апеляційного суду від 28 січня 2020 року, якою фактично було відмовлено у стягнені з них на користь ОСОБА_3 процентів за користування коштами в сумі 1 445 доларів та пені за неналежне виконання зобов?язань 424 000грн. До стягнення залишилась тільки сума 3% річних від належної до стягнення з відповідачів суми коштів в розмірі 479 доларів США, що за курсом НБУ на час ухвалення заочного рішення Фрунзенським районним судом м. Харкова становить 7 254,97грн. Копія вказаної постанови Харківського апеляційного суду від 28 січня 2020 року була надана державному виконавцю. Разом з тим, державним виконавцем безпідставно було відмовлено у винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження. Та було вручено постанову від 18 січня 2022 рок про зміну (доповнення) реєстраційних даних винесену старшим державним виконавцем Немишлянського ВДВС у м. Харкові СМУМЮ (м. Харків) Колесник Д.О.

На їх думку державний виконавець самостійно змінив виконавчий лист, а саме виконавчий лист було доповнено наступним змістом: «За рахунок продажу предмету іпотеки задовольнити вимоги ОСОБА_3 за Договором позики від 10.11.2010 року на суму, що складається з суми заборгованості стягнутої рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27.05.2014р. в розмірі 376832,17 грн. та трьох процентів відсотків річних за несвоєчасне виконання зобов?язання за період з 23.09.2013 по 20.11.2014 року у розмірі 7252,06 грн., що еквівалентно 479 доларів США».

Також звертають увагу на те, що суд розглянув справу без їх належного повідомлення.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Постановляючи ухвалу про залишення скарги ОСОБА_1 без задоволення суд першої інстанції виходив з того, що державний виконавець при винесенні постанови про зміну (доповнення) реєстраційних даних у виконавчому провадженні №50749855 діяла відповідно до вимог Закону України "Про виконавче провадження", внесла зміни до АСВП, а саме зазначила суму коштів до стягнення 384084,23 грн, та жодним чином не порушила права сторін виконавчого провадження, а також самостійно не змінювала обов`язок боржника перед стягувачем. Позиція боржників про те, що з вказаних ним підстав постанови державного виконавця про зміну (доповнення) реєстраційних даних є протиправною, є недоведеною та безпідставною. Судом встановлена правомірність дій державного виконавця, і вважає, що останні не можуть бути визнані протиправними лише з формальних міркувань боржників.

Проте, погодитися із таким висновком суду колегія суддів не може, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.4, ч.1 ст.5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст.ст.1, 2 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.

Правовою основою діяльності органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є Конституція України, цей Закон, міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, інші закони, нормативно-правові акти, прийняті на їх виконання.

Згідно ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (ч.1 ст.448 ЦПК України).

Відповідно до статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Отже, право на звернення зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця за правилами цивільного судочинства пов`язане з наявністю судового рішення, ухваленого згідно з ЦПК України, та його примусовим виконанням відповідним органом, а також у випадку якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, КПК України не врегульовані.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 17.03.2016 року державним виконавцем Фрунзенського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Півньовою Ю.О. відкрито виконавче провадження №50749855 з виконання виконавчого листа №645/10172/14-ц виданого 27.05.2015 року Фрунзенським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 процентів за користування коштами в сумі 1445 доларів США, 3 % річних від належної до стягнення з відповідачів суми коштів в розмірі 479 доларів США, а всього в сумі еквівалентній 1924 доларів США, що за курсом НБУ становить 29141,03 грн., неустойки за неналежне виконання зобов`язань в сумі 424000,00 грн.

16.12.2021 року за вх. №27456 на адресу відділу надійшла заява ОСОБА_2 разом з постановою Харківського апеляційного суду від 28 січня 2020 року якою, частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та заочне рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 01 квітня 2015 року змінено.

Скасовано заочне рішення в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення процентів за користування коштами, неустойки та виселенні.

Викладено абзац 5 резолютивної частини заочного рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 01 квітня 2015 року в наступній редакції «За рахунок продажу предмету іпотеки задовольнити вимоги ОСОБА_3 за Договором позики від 10.11.2010 року на суму, що складається з суми заборгованості стягнутої рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27.05.2014р. в розмірі 376832,17 грн. та трьох процентів відсотків річних за несвоєчасне виконання зобов`язання за період з 23.09.2013 по 20.11.2014 року у розмірі 7252,06 грн., що еквівалентно 479 доларів США. В іншій частині рішення залишено без змін.

Державним виконавцем Немишлянського відділу державної виконавчої служби у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Колісник Д.О., враховуючи постанову Харківського апеляційного суду від 28.01.2020 року та керуючись ст. ст. 8, 18 Закону України «Про виконавче провадження», п.14 розділу II Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 №2832/5), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 року за №489/20802, 18.01.2022 року винесено постанову про зміну (доповнення) реєстраційних даних.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (стаття 129-1 Конституції України).

Зазначене конституційне положення відображено й у статті 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

За статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» на державного виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, в тому числі здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з ч.1 ст.8 Закону України «Про виконавче провадження», реєстрація виконавчих документів, документів виконавчого провадження, фіксування виконавчих дій здійснюється в автоматизованій системі виконавчого провадження, порядок функціонування якої визначається Міністерством юстиції України.

Відповідно до п.2 розділу ІІ Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 05.08.2016 №2432/5, під час реєстрації виконавчого документа до Системи вносяться такі відомості як, зокрема, резолютивна частина рішення (у тому числі сума грошових коштів, яка підлягає стягненню за виконавчим документом).

Згідно з п.7 розділу ІІ Положення, внесення змін, видалення реєстраційних даних вхідної та вихідної кореспонденції, у тому числі виконавчих документів, не допускаються, крім випадків виправлення технічних помилок, описок чи доповнення реєстраційних даних відомостями, отриманими під час проведення виконавчих дій, про що виноситься відповідна постанова.

Відповідно до п.14 розділу II Інструкції з організації примусового виконання рішень вказано, що якщо під час проведення виконавчих дій встановлено дані, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (крім випадків отримання виконавцями нових даних, які ідентифікують боржника - фізичну особу, в порядку інформаційної взаємодії автоматизованої системи з державними базами даних і реєстрами), або виявлено технічну помилку, описку в реєстраційних даних вхідної та вихідної кореспонденції, виконавець своєю постановою змінює або доповнює реєстраційні дані в автоматизованій системі. Така постанова виконавця долучається до матеріалів виконавчого провадження.

З норм права, якими керувався державний виконавець при прийнятті оскаржуваної постанови про зміну (доповнення) реєстраційних даних, вбачається, що виконавець уповноважений виносити постанову про зміну або доповнення реєстраційних даних в автоматизованій системі, але у визначених та конкретних випадках, перелік яких є вичерпним, а саме: встановлено дані, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (крім випадків отримання виконавцями нових даних, які ідентифікують боржника - фізичну особу, в порядку інформаційної взаємодії автоматизованої системи з державними базами даних і реєстрами), або виявлено технічну помилку, описку в реєстраційних даних вхідної та вихідної кореспонденції.

Разом з тим, в даному випадку мало місце скасування рішення суду першої інстанції в певній частині задоволених позовних вимог (зміна рішення), що на думку колегії суддів не є зміною (доповненням) реєстраційних даних, у зв?язку з чим суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що державний виконавець при винесенні постанови про зміну (доповнення) реєстраційних даних та жодним чином не порушила права сторін виконавчого провадження.

Крім того, як свідчать матеріали справи виконавче провадження №50749855 було відкрито на підставі виконавчого листа №645/10172/14-ц про стягнення з про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 процентів за користування коштами в сумі 1445 доларів США, 3 % річних від належної до стягнення з відповідачів суми коштів в розмірі 479 доларів США, а всього в сумі еквівалентній 1924 доларів США, що за курсом НБУ становить 29141,03 грн., неустойки за неналежне виконання зобов`язань в сумі 424000грн.

Вказаний виконавчий лист виданий 27 травня 2015 року Фрунзенським районним судом м. Харкова на підставі заочного рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 01 квітня 2015 року яким було задоволено позов ОСОБА_3 .

Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 проценти за користування коштами в сумі 1445 доларів США, три проценти річних від належної до стягнення з відповідачів суми коштів в розмірі 479 доларів США, а всього в сумі еквівалентній 1924 доларів США, що за курсом НБУ становить - 29141,03 грн., неустойку за неналежне виконання зобов`язань в сумі 424000,00 грн.

Звернуто стягнення за Іпотечним договором від 10.11.2010р., посвідченим приватним нотаріусом ХМНО Малаховою Г.І. за реєстровим номером №4101, на нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 42,7 кв.м., житловою площею - 26,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить відповідачам на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації житлового фонду /правління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна виконавчого комітету ХМР від 12.11.2008 року, реєстраційний номер №8-08-294748 Пг, згідно із розпорядженням від 12.11.2008р. №5946 Пг, зареєстрованого комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 22.12.2008р.та записано в реєстрову книгу за №П-8-31122 згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №27921808, виданого КП «ХМБТІ» 08.11.2010р., реєстраційний №32004327.

Визначно спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом застосування процедури продажу предмету іпотеки, встановленої статтею 38 Закону України «Про іпотеку», шляхом надання іпотекодержателю ОСОБА_5 права на продаж предмета іпотеки будь-якій третій особі - покупцю на його власний розсуд за ціною, встановленої на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна на момент продажу.

За рахунок продажу предмету іпотеки задоволено вимоги ОСОБА_3 за Договором позики від 10.11.2010 року на суму, що визначена рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27.05.2014р. в розмірі 376832,17 грн., та вимоги за Договором позики від 10.11.2010р. в розмірі -453141,03 грн., а саме: 29141 грн. 03 коп. процентів за користування позикою та трьох процентів річних, 424000 грн. неустойки, та усі витрати, пов`язані зі збереженням та реалізацією предмету іпотеки.

Виселено ОСОБА_2 , ОСОБА_1 з іпотечного майна - квартири, загальною площею 42,7 кв.м., житловою площею - 26,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Передано предмет іпотеки - квартиру, загальною площею 42,7 кв.м., житловою площею - 26,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в управління ОСОБА_3 на період до його реалізації за визначеною ст. 38 ЗУ «Про іпотеку» процедурою продажу.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1827,00 грн. з кожної.

У подальшому постановою Харківського апеляційного суду від 28 січня 2020 року заочне рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 01 квітня 2015 року змінено, скасовано в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення процентів за користування коштами, неустойки та виселенні.

Викладено абзац 5 резолютивної частини заочного рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 01 квітня 2015 року в наступній редакції «За рахунок продажу предмету іпотеки задовольнити вимоги ОСОБА_3 за Договором позики від 10 листопада 2010 року на суму, що складається з суми заборгованості стягнутої рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27 травня 2014 року в розмірі 376 832,17грн. та трьох процентів відсотків річних за несвоєчасне виконання зобов`язання за період з 23 вересня 2013 року по 20.11.2014 року у розмірі 7252,06 грн., що еквівалентно 479 доларів США.

В іншій частині рішення залишено без змін.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_1 судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у сумі 5 393,30грн. тобто по 2 696,65грн. кожній.

Отже, з викладеного вбачається, що суд апеляційної інстанції своєю постановою фактично скасував рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 01 квітня 2015 року, на підставі якого було видано виконавчий лист, в частині стягнення відсотків та неустойки, в той час, як в частині стягнення 3% річних 479 доларів США рішення суду залишено без змін.

Разом з тим, державний виконавець своєю постановою про зміну (доповнення) реєстраційних даних від 18 січня 2022 року фактично змінив зміст виконавчого документа, а саме, замінив абзац другий резолютивної частини заочного рішенням Фрунзенського районного суду міста Харкова від 01 квітня 2015 року на абзац п?ятий резолютивної частини цього ж заочного рішення, при цьому, в редакції постанови Харківського апеляційного суду від 28 січня 2020 року.

Враховуючи викладене, державний виконавець вищевказаного не врахував, та дійшов помилкового висновку про винесення постанови про зміну (доповнення) реєстраційних даних від 18 січня 2022 року по виконавчому провадженні №50749855.

Що стосується вимог скарги в частині визнання бездіяльності державного виконавця у невнесені постанови про закінчення виконавчого провадження №50749855 неправомірною та зобов?язання останнього винести постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.5 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» - колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Отже, наведена норма регулює питання закінчення виконавчого провадження у разі скасування або визнання нечинним рішення у повному обсязі, а не частково.

Отже, вимоги закону допускають закінчення виконавчого провадження за пунктом 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» лише в разі повного скасування рішення суду на підставі якого виданий виконавчий документ, а в разі часткового скасування та залишення без змін рішення суду в стягненні певної частини боргу, повноважень на закінчення виконавчого документа в державного виконавця не має.

Даний висновок узгоджується із правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 04 травня 2022 року у справі №725/3052/21.

Оскільки заочне рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 01 квітня 2015 року було скасовано лише в певній частині, тому відсутні правові підстави для закриття виконавчого провадження з підстав п.5 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно п.п.1,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 02 лютого 2024 року скасувати.

Скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на дії та бездіяльність старшого державного виконавця Немишлянського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Колісник Діани Олександрівна, Немишлянського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), третя особа стягувач: ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову про зміну (доповнення) реєстраційних даних від 18 січня 2022 року по виконавчому провадженні №50749855 винесену старшим державним виконавцем Немишлянського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Колісник Д.О.

В іншій частині відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова