ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 597/2146/23Головуючий у 1-й інстанції Васильченко В.В.
Провадження № 22-ц/817/498/24 Доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Костів О. З., Хома М. В.,

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу № 597/2146/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Кульгавець Сергій Михайлович на рішення Заліщицького районного суду Тернопільської області від 16 лютого 2024 року, ухваленого суддею Васильченко В.В., у справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Кульгавець Сергій Михайлович до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини та аліментів на оплату додаткових витрат на дитину,

В С Т А Н О В И В:

у грудні 2023 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Кульгавець С.М., звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини та аліментів на оплату додаткових витрат на дитину у сумі 10 000 грн. щомісячно, починаючи з моменту набрання рішенням суду у даній справі законної сили і до повноліття дитини.

В обґрунтування позову посилається на те, що вони з відповідачем з 13.08.2019 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. У даному шлюбі у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка ОСОБА_3 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 20.01.2021. Судовим наказом Заліщицького районного суду Тернопільської області №597/1597/23 від 09.09.2023 з відповідача вирішено стягувати на користь позивачки на утримання малолітньої дочки аліменти у розмірі 1/4 частини місячного заробітку (доходу) ОСОБА_2 , але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 28.08.2023. На виконання цього судового наказу 09.10.2023 Дніпровським ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) відкрито виконавче провадження № 72975601. На даний час відповідачем аліментні зобов`язання, визначені судовим наказом, стосовно яких розпочато примусове стягнення, виконуються у визначеному судом розмірі. Сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.

Крім цього, відповідач проживає окремо від позивачки та малолітньої дитини, коштів, які б покривали додаткові витрати на дитину, які самостійно несе позивачка, не надає, згоди щодо способу виконання ним свого обов`язку утримувати дитину сторони в добровільному порядку не дійшли. В обґрунтування позовних вимог у цій частині зазначає про пріоритетність інтересів дитини, на користь якої стягуються аліменти, матеріальне становище позивачки, загальна вартість життя, обмеження позивачки у можливості самостійно працювати, у зв`язку з необхідністю догляду за дитиною, те, що відповідач є працездатним, тому може надавати допомогу, а також те, що дитина сторін по справі часто хворіє, потребує систематичного обстеження та лікування протягом тривалого часу.

Рішенням Заліщицького районного суду Тернопільської області від 16 лютого 2024 року цивільний позов ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Кульгавець С.М. до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини та аліментів на оплату додаткових витрат на дитину, - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дружини у твердій грошовій сумі у розмірі 3028 грн., щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду 05.12.2023 і досягнення дитиною ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 трьох років.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Кульгавець С.М. просить змінити рішення Заліщицького районного суду Тернопільської області від 16 лютого 2024 року та ухвалити нове, яким стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 10000 грн, щомісячно, додаткових витрат на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та кошти на її утримання, в твердій грошовій сумі у розмірі 5000 грн., щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку, витрати на правничу допомогу у розмірі 6441,60 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги представник заявника зазначив, що суд першої інстанції належним чином не обґрунтував чому саме 3028 грн аліментів присуджено до стягнення з відповідача в користь позивачки, в той час як заявлено позовну вимогу у розмірі 5000 грн.

Також суд помилково зіслався як на підставу для часткового задоволення вказаної позовної вимоги на те, що позивачкою не надано суду письмових доказів про перебування судового наказу про стягнення аліментів з відповідача в користь позивачки на утримання малолітньої дитини на примусовому виконанні у виконавчій службі. Однак дана обставина не має значення при вирішенні даного спору, оскільки аліменти на утримання неповнолітньої /дитини і аліменти на утримання дружини є за своєю суттю різними аліментами зобов`язаннями. Виконання свого обов`язку по сплаті аліментів на утримання малолітньої дитини не звільняє відповідача від обов`язку утримувати дружину, з якою проживає дитина.

Суд помилково вважав, що позивачкою не доведено відомості про стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, не враховано наявність у платника аліментів інших дітей, не повідомлено про наявність у платника аліментів рухомого та нерухомого майна, грошових коштів. Таким чином суд переклав обов`язок доказування на позивачку тих обставин, які вона відповідно до закону доводити не зобов`язана.

Також суд не вирішив питання розподілу між сторонами судових витрат, хоча представником позивачки було надано суду відповідно до положень ст. 134 ЦПК України попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які позивачка понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи за її позовом.

ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Кульгавець Сергій Михайлович у якому вказав, що він щомісяця витрачає на сплату аліментів на утримання обох його дітей 1/2 частину заробітку. У разі задоволення позовних вимог стягувачки про додаткове стягнення з нього аліментів у твердій фіксованій сумі щомісяця, та щомісячна оплата ним в якості аліментів значною мірою перевищувало б стягнення з нього, як з боржника, допустимий розмір щомісячного відрахування аліментів, який передбачений чинним законодавством України.

Не заслуговує на увагу посилання заявника на те, що він нібито ухиляється від виконання судового наказу Заліщицького районного суду Тернопільської області № 597/1597/23 від 07.09.2023 року, оскільки 19 квітня 2024 відділу виконавчої служби було надано йому повідомлення про нарахування державним виконавцем грошової суми в якості доплати. 24 квітня 2024 року цю суму в розмірі 16769.21 ним було повністю сплачено шляхом перерахування коштів на спеціальний рахунок Дніпровського районного відділу ДВС м. Києва.

Також безпідставним та таким, що не відповідає дійсності, твердження ОСОБА_1 стосовно того, що сума його доходу за 2023 рік становила 703400 грн.

Станом на теперішній час у нього суттєво погіршився матеріальний стан значно зменшився його дохід (в підтвердження Відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу.)

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження можуть бути розглянуті справи про стягнення аліментів.

З огляду на викладене, розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції за наявними в справі доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що між сторонами 13 серпня 2019 року зареєстровано шлюб Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління у місті Києві, актовий запис № 2007, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 (а.с. 10).

Згідно із свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася ОСОБА_3 , батьками якої є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 11)

Відповідач - батько дитини, проживає окремо в місті Києві, позивачка - мати дитини, разом з малолітньою дитиною зареєстровані та тимчасово проживають як внутрішньо переміщені особи в с. Бедриківці Чортківського рану Тернопільської області, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 01.04.2022 (а.с. 12).

Судовим наказом Заліщицького районного суду Тернопільської області від 07 вересня 2023 року по справі № 597/1597/23 стягнуто з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 1/4 частини місячного заробітку (доходу) ОСОБА_2 , але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 28.08.2023 року (а.с. 66-67).

З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що на утриманні відповідача перебуває інша дитина, що підтверджується рішенням Печерського районного суду міста Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 15 липня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 68).

Відповідачем додано до матеріалів справи докази про отримання самостійного доходу від здійснення підприємницької діяльності. Так згідно наданої податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи підприємця ОСОБА_2 за три квартали 2023 року, обсяг доходу за звітний період склав 57620,00 грн (а.с. 106-109).

Подаючи позов ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання дочки. Понесення позивачкою додаткових витрат на утримання дитини та їх розрахунок підтверджується наступними доказами: епікризом (випискою з історії хвороби стаціонарного хворого) ОСОБА_3 №4017/606; епікризом (випискою з історії хвороби стаціонарного хворого) ОСОБА_3 №6979/1012; випискою із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_3 №6641; консультативним висновком педіатра від 07.09.2023; довідкою про реєстрацію проведеної вакцинації від 07.09.2023 ОСОБА_3 ; рахунком № 982848 від 27.04.2023 про витрати на медичні дослідження, квитанцією про оплату вказаних вище медичних досліджень від 27.04.2023 на суму 450 грн; 7-ма фіскальними чеками на придбання продуктів, товарів та ліків за період квітень 2023 року; витрати на дитину за квітень 2023 року склади 3486,51 грн.; рахунком №990527 від 04.05.2023 року про витрати на медичні дослідження ОСОБА_3 ; квитанцією про оплату вказаних вище медичних досліджень від 04.05.2023 на суму 1855 грн; 20-ма фіскальними чеками на придбання продуктів, товарів та ліків за період травень 2023 року; витрати на дитину травень 2023 року - 9352,70 грн.; рахунком №1028148 від 10.06.2023 про витрати на медичні дослідження ОСОБА_3 ; квитанцією про оплату вказаних вище медичних досліджень від 10.06.2023 на суму 180 грн; рахунком №1040918 від 23.06.2023 року про витрати на медичні дослідження ОСОБА_3 ; рахунком № 1041748 від 24.06.2023 про витрати на медичні дослідження ОСОБА_3 ; квитанцією про оплату вказаних вище медичних досліджень від 24.06.2023 на суму 180 грн; рахунком №1042454 від 26.06.2023 року про витрати на медичні дослідження ОСОБА_3 ; квитанцією про оплату вказаних вище медичних досліджень від 26.06.2023 на суму 315 грн; 20-ма фіскальними чеками на придбання продуктів, товарів та ліків за період червень 2023 року; витрати на дитину за червень 2023 року - 4322,22 грн; рахунком №1063491 від 18.07.2023 про витрати на медичні дослідження ОСОБА_3 ; 11-ма фіскальними чеками на придбання продуктів, товарів та ліків за період липень 2023 року; витрати на дитину липень 2023 року - 5561,30 грн.; рахунком № 1084439 від 08.08.2023 про витрати на медичні дослідження ОСОБА_3 ; квитанцією про оплату вказаних вище медичних досліджень від 08.08.2023 на суму 785 грн; 25-ма фіскальними чеками на придбання продуктів, товарів та ліків за період серпень 2023 року; витрати на дитину серпень 2023р - 7531,12 грн.; 25-ма фіскальними чеками на придбання продуктів, товарів та ліків за період вересень 2023 року; витрати на дитину вересень 2023 року - 11513,26 грн.; 13-ма фіскальними чеками на придбання продуктів, товарів та ліків за період жовтень-листопад 2023 року; витрати на дитину з 01.10.2023р по 05.11.2023р - 7971 грн.; витрати позивачки-матері дитини з квітня 2023р по вересень 2023 року - 15777,80 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції врахував обставини справи, надані докази, наявність у відповідача незначного доходу, а також стягнені з нього за рішеннями судів аліменти на утримання двох дітей у розмірі 1/4 частки від його доходу на кожну дитину, про які зазначає як позивачка, так і відповідач.

Також позивачка не довела, що витрати на утримання дитини - покупка продуктів харчування, засобів гігієни, дитячого одягу, ліків, оплата медичних досліджень, є саме додатковими витратами на дитину. Не довела суду, що існують особливі обставини, якими обумовлені ці додаткові витрати, не зазначила стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, не врахувала наявність у платника аліментів інших дітей, не повідомила наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів. Позивачка у своєму позові не обґрунтувала чи покриває розмір щомісячно сплачувані відповідачем аліменти, що стягуються на підставі судового наказу Заліщицького районного суду Тернопільської області від 09.09.2023 по справі № 597/1597/23, щомісячні потреби дитини відповідного віку.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Україною 27.02.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Одним із різновидів аліментних зобов`язань між батьками і дітьми є зобов`язання батьків брати участь у додаткових витратах на дитину (ст.185 СК України): той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Наявність фактично понесених або передбачуваних додаткових витрат має довести особа, яка заявляє позовні вимоги про їх стягнення.

У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17 зроблено висновок, що СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

У постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 183/1679/17 (провадження № 61-21662св18), від 12 грудня 2019 року у справі № 756/4947/17-ц (провадження № 61-47858св18), від 01 квітня 2020 року у справі № 521/16268/18 (провадження № 61-20458св19), від 08 грудня 2021 року у справі № 607/12170/20 (провадження № 61-17663св21) викладено правові висновки про те, що положення ст. 185 СК України стосуються особливих обставин, приблизний перелік яких надається у зазначеній статті. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними фактами (хворобами), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструмента, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).

Відповідно до ч. 2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Також, згідно з частиною першою статті 182 СК України, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати особливі обставини, якими обумовлені ці додаткові витрати і які є індивідуальними у кожній конкретній справі, а також стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, інші обставини, що мають значення для справи.

Як вбачається з позовної заяви, що позивач просила суд стягнути з відповідача кошти на додаткові витрати, а саме продукти харчування, засоби гігієни, ліки, дитячий одяг, іграшки, оплату аналізів.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у кожній справі з подібним предметом спору суд виходить із конкретних обставин справи щодо необхідності стягнення додаткових витрат, залежно від особистих, індивідуальних особливостей дитини.

Тобто, якщо стягнення аліментних зобов`язань викликане необхідністю дитини у вихованні, освіті, харчуванні, лікування нескладних захворювань, одязі та забезпеченні елементарних умов життя і враховуються при визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, то додаткові витрати заявляються саме у зв`язку з хронічними або разовими проблемами зі здоров`ям дитини, або у разі обставин, які пов`язані з розвитком здібностей дитини.

Так, зазначені позивачем в позовній заяві витрати, не відносяться до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини, у розумінні ст. 185 СК України, оскільки враховані судом при вирішенні заяви про стягнення аліментів на утримання дитини.

Тому не заслуговує на увагу посилання представника заявника на те, що суд першої інстанції неправомірно відмовив у задоволенні позовних вимог щодо стягнення із відповідача додаткових витрат на дитину, не врахувавши, при цьому, пріоритетність інтересів дитини, на користь якої стягуються аліменти, її матеріальне становище, загальну вартість життя, а також те, що дитина сторін по справі часто хворіє, потребуючи систематичного обстеження та лікування протягом тривалого часу.

Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дружини.

Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Зі змісту ч. 4 ст. 84 СК України вбачається, що право на утримання дружина з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Отже, право на аліменти у дружини - матері може виникнути лише у разі достатнього матеріального забезпечення чоловіка, наявності у чоловіка достатніх коштів для надання дружині - матері спільної дитини матеріальної допомоги та стягуються за умови, що чоловік, до якого пред`явлено вимоги про надання утримання, спроможний надавати матеріальну допомогу.

Згідно з ч. 1 ст. 79 та ч. 1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Виходячи з положень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб в розрахунку на місяць складає - 3028,00 грн.

За загальним правилом, встановленим у статтях 89, 264 ЦПК України обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як вбачається із матеріалів справи, наданих відповідачем до суду першої інстанції, так і до апеляційного суду, а саме з Відомостей Державного реєстру фізичних осіб платників податків, що ОСОБА_2 у четвертому кварталі 2023 року отримав 57620 гривень доходу, а за період з першого кварталу по четвертий квартал 2023 року 341100 грн.

Тому не заслуговує на увагу посилання представника заявника на те, що дохід відповідача за 2023 рік становить 703400 грн, в зв`язку з чим він взмозі надавати аліменти на утримання дружини у розмірі 5000 грн.

Також, судом при визначенні розміру аліментів на дружину обґрунтовано враховано обов`язок відповідача, встановлений рішеннями судів, сплачувати аліменти на утримання двох дітей у розмірі 1/4 частки від його доходу на кожну дитину.

Крім цього, відповідно до Постанови про скасування заходів примусового виконання ВП № 72975601 від 24.04.2024 року, винесеної відділом Дніпровського відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), станом на 24.04.2024 заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_2 за судовим наказам № 597/1597/23, виданого 07.09.2023 року погашена у повному обсязі.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи заявника, що судом першої інстанції неправомірно взято до уваги те, що із відповідача стягуються аліменти на неповнолітню дитину від першого шлюбу у розмірі 1/4 частки з усіх його видів заробітку, оскільки при визначенні розміру аліментів судом повинно враховуватися, в тому числі і наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду.

Таким чином, визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку, суд першої інстанції, із урахуванням норм матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача аліментів на утримання дружини у розмірі 3028 грн.

Щодо доводів заявника про стягнення понесених витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції.

Згідно з ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Згідно з ч. ч.1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Так, за правилами ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Як вбачається із матеріалів справи, подаючи позов ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Кульгавець С.М., заявили клопотання про стягнення з ОСОБА_2 в її користь всі понесені та документально підтвердженні судові витрати по справі, зазначивши, що після закінчення розгляду справи суду буде надано остаточний розрахунок витрат на правничу допомогу, акт виконаних робіт та квитанції про оплату, із врахуванням затраченого адвокатом часу для участі у судових засіданнях та часу на підготовку відповідних процесуальних документів, оскільки на даному етапі передбачити неможливо.

Однак, у матеріалах справи відсутні докази того, що позивач чи її представник подали суду першої інстанції докази щодо витрат на правничу допомогу, а вказані докази були долучені лише до апеляційної скарги.

З вимогою про ухвалення додаткового рішення щодо витрат на правничу допомогу до суду першої інстанції позивачка не зверталась.

Тому є передчасними доводи заявника, що суд в порушення приписів ст. 141, п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України не вирішив питання розподілу між сторонами судових витрат по справі.

З врахуванням наведеного, колегія приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Кульгавець С.М. слід залишити без задоволення, а рішення Заліщицького районного суду Тернопільської області від 16 лютого 2024 року залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами матеріального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Оскільки ухвалою суду апеляційної інстанції від 15 квітня 2024 року було зупинено дію оскаржуваного рішення суду першої інстанції до закінчення його перегляду в апеляційному порядку, а колегія суддів дійшла висновку про те, що відсутні підстави для скасування судового рішення, яке переглядалось, тому дію рішення Заліщицького районного суду Тернопільської області від 16 лютого 2024 року слід поновити.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Кульгавець Сергій Михайлович залишити без задоволення.

Рішення Заліщицького районного суду Тернопільської області від 16 лютого 2024 року залишити без змін.

Поновити дію рішення Заліщицького районного суду Тернопільської області від 16 лютого 2024 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча Н.М. Храпак

Судді: О.З. Костів

М.В. Хома