КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2024 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 761/20086/22

номер провадження: 22-ц/824/6952/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.,

за участю секретаря - Мазурок О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Авансар» на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 15 грудня 2023 року у складі судді Сіромашенко Н.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авансар», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Онишкевич Роман Іванович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Авансар» (далі - ТОВ «Авансар»), треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Онишкевич Р.І., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Позовна заява мотивована тим, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. 28 травня 2021 року вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №68820, про стягнення із ОСОБА_2 (прізвище якої відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 змінено на Лозинська) суми заборгованості на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Авансар» у сумі 8 058 грн 00 коп.

Вказувала, що 09 вересня 2021 року на підставі виконавчого напису №68820 від 28 травня 2021 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Онишкевичем Р.І. відкрито виконавче провадження НОМЕР_2.

Позивачка вважала виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, оскільки він суперечить приписам ст.87 Закону України «Про нотаріат». При вчинення виконавчого напису нотаріус керувався пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від «29» червня 1999 року № 1172, який було на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису визнано нечинним та незаконним, тобто, вчинила оспорюваний виконавчий напис на борговому документі, який не посвідчений нотаріально. Позивачці відповідачем лист з вимогою про усунення порушення стосовно зобов`язання не направлявся та остання такого листа не отримувала, у зв`язку з чим була позбавлена можливості бути вчасно проінформованою про наявність заборгованості та можливості оспорити вимоги або ж виконати їх, що не може свідчити про безспірність суми, пред`явленої до стягнення.

З урахуванням наведеного ОСОБА_1 просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 28 травня 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., зареєстрований в реєстрі за №68820, яким стягнуто із ОСОБА_3 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Авансар» заборгованість у сумі 8 058 грн 00 коп.

Також у січні 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Кірюшин А.А. подав заяву про стягнення понесених судових витрат, в якій представник позивачки просив стягнути з відповідача на користь позивачки витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 11 200 грн 00 коп. На обґрунтування заяви додано: копію ордеру від 30 серпня 2022 року; копію квитанції до прибуткового касового ордеру №53 від 30 серпня 2022 року; копію договір про надання правової допомоги від 30 серпня 2022 року; акт виконаних робіт від 30 серпня 2022 року.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 15 грудня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №68820 від 28 травня 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Авансар» суми заборгованості у розмірі 8 058 грн 00 коп.

Стягнуто з ТОВ «Авансар» на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору за подачу позовної заяви у розмірі 992 грн 40 коп., за подачу заяви про забезпечення позову у розмірі 496 грн 20 коп., що разом становить 1 488 грн 60 коп., а також витрати на правничу допомогу у розмірі 11 200 грн 00 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу, ТОВ «Авансар» подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в цій частині та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ТОВ «Авансар» подавало до суду першої інстанції клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правову допомогу та заперечення на клопотання позивача про розподіл судових витрат, але суд при ухваленні рішення не взяв до уваги обставини, які були викладені відповідачем у клопотаннях.

Вказує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема, у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Також зазначає, що дана справа є справою незначної складності, розгляд справи проводиться у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, тому ТОВ «Авансар» вважає неспівмірними та нерозумними витрати на правову у розмірі 11 200 грн 00 коп.

Учасники справи не скористалось своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Учасники справи повідомлені судом апеляційної інстанції про судове засідання, призначене на 28 травня 2024 року на 10 год 15 хв., завчасно, в установленому законом порядку, проте у судове засідання не з`явились.

Представник позивачки - адвокат Кірюшин А.А. 08 лютого 2024 року отримав судову повістку про виклик до суду на вказану ним електронну адресу, що підтверджується звітом про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду.

ТОВ «Авансар»08 лютого 2024 року отримало судову повістку про виклик до суду на наявну в матеріалах справи його електронну адресу, що підтверджується звітом про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду.

Приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Онишкевич Р.І. 08 лютого 2024 року отримав судову повістку про виклик до суду на вказану ним електронну адресу, що підтверджується звітом про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду.

Згідно з ч.6 ст.128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Відповідно до п.2 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи.

За таких обставин учасники у справі вважаються належним чином повідомленими про розгляд справи.

21 лютого 2024 року на адресу Київського апеляційного суду повернувся конверт із судовою повісткою, направленою на поштову адресу приватного нотаріуса Київського міського нотаріального кругу Остапенка Є.М. з відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою».

Згідно з п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального кругу Остапенко Є.М. повідомлений апеляційним судом про дату, час і місце розгляду справи належним чином.

Враховуючи наведене та зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, якою передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів визнала неявку учасників справи такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 15 грудня 2023 року в частині задоволення позовних вимог про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнення судового збору за подачу позовної заяви і заяви про забезпечення позову, не оскаржується,тому відповідно до положень ч.1 ст.367 ЦПК України законність ухваленого в цій частині рішення суду першої інстанції колегією суддів не перевіряється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, враховуючи доводи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Указаним вимогам закону рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині відповідає не в повному обсязі.

Задовольняючи заяву представника позивача про стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на професійну правничу допомогу в сумі 11 200 грн 00 коп., суд першої інстанції виходив із того, що витрати на правову допомогу у заявленій сумі є реальними, відповідають складності справи та обсягу наданих послуг і виконаних робіт та підтверджені матеріалами справи.

Однак повністю з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна, виходячи такого.

Як зазначалося вище, у січні 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Кірюшин А.А. подав до суду першої інстанції заяву про стягнення понесених судових витрат, в якій просив стягнути з відповідача на користь позивачки витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 11 200 грн 00 коп.

Зі справи видно, що 30 серпня 2022 року між адвокатським бюро «Артема Кірюшина» (далі - АБ «Артема Кірюшина»), в особі директора адвоката Кірюшина А.А. (виконавець) та ОСОБА_1 (замовник) був укладений договір про надання правничої (правової) допомоги, за умовами якого виконавець на платній основі зобов`язався надавати замовнику професійну правничу (правову) допомоги, зокрема, у судах (а.с.39-42).

На підтвердження фактичного надання правничої (правової) допомоги адвокатом Кірюшиним А.А. послуг за договором від 30 серпня 2022 року між адвокатом Кірюшиним А.А. та ОСОБА_1 було укладено акт виконаних робіт від 30 серпня 2022 року (а.с.43).

Із наданої позивачкою копії квитанції до прибуткового касового ордеру № 53 від 30 серпня 2022 року слідує, що АБ «Артема Кірюшина» в особі директора адвоката Кірюшина А.А. отримало від ОСОБА_1 грошові кошти на суму 11 200 грн 00 коп. в рахунок оплати послуг про надання правової допомоги за вказаним вище договором від 30 серпня 2022 року (а.с.38).

Згідно зі ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною 8 ст.141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч.4 ст. 137 ЦК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та від 06 грудня 2019 року у справі № 910/353/19, а також у постановах Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 910/7586/19, від 12 січня 2022 року у справі № 750/10242/20.

У відповідності до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

03 листопада 2023 року ТОВ «Авансар» через систему «Електронний суд» подало клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, в якому представник відповідача наголосив, що розмір витрат на оплату послуг адвоката є неспівмірними із складністю справи та виконаними адвокатом послугами. Просило відмовити у задоволенні вимог щодо стягнення витрат на правову допомогу або зменшити розмір заявлених витрат на правову допомогу та встановити суму, що є співмірною із складністю справи та часом, витраченими адвокатом на надання послуг, якщо є докази надання правової допомоги адвокатом (а.с. 47-55).

У даному випадку апеляцій суд приймає до уваги, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях ч.ч.5 та 6 ст.137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення (див. додаткову постанову Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19)).

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), постанові від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19), постанові від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18 (провадження № 14-26цс21) та постанові від 08 червня 2022 року у справі № 357/380/20 (провадження № 14-20цс22).

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), зокрема в рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» за заявою № 58442/00, щодо судових витрат зазначено, що за статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції. Так, у справі «Схід / Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04, пункт 268) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Частиною 2 ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Дослідивши надані представником ОСОБА_1 - адвокатом Кірюшиним А.А. докази на підтвердження факту понесення позивачкою витрат на професійну правничу допомогу, а також заперечення ТОВ «Авансар», колегія суддів зазначає, що критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема, наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо.

Апеляційний суд констатує, що дана справа про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню по своїй суті є типовою та незначної складності, що не передбачало відшукування адвокатом унікального обґрунтування позовних вимог.

В даній справі сторони в судове засідання не викликалася.

Розгляд справи відбувся за одне судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження.

Пасивна процесуальна поведінка відповідача у даній справі, яка полягала у фактичному незаперечні заявлених позовних вимог ОСОБА_1 , не вимагала від останньої вчинення додаткових процесуальних дій, крім подання позовної заяви.

Вирішуючи питання про стягнення із ТОВ «Авансар» на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції у порушення вимог ст.ст.263, 264 ЦПК України наведених вище положень закону та встановлених обставин справи належним чином не врахував, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про стягнення таких витрат у заявленому стороною позивачки розмірі в сумі 11 200 грн 00 коп.

Надавши оцінку доказам та доводам сторін щодо розподілу відповідних витрат, керуючись, зокрема, такими критеріями як обґрунтованість, пропорційність, співмірність та розумність їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, враховуючи приписи ч.4 ст.137 та ч.3 ст.141 ЦПК України, з огляду на обсяг виконаних робіт адвокатом, апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для зменшення заявленого представником ОСОБА_1 - адвокатом Кірюшиним А.А. розміру витрат на професійну правничу допомогу із 11 200 грн 00 коп. до 5 000 грн 00 коп., у зв`язку з їх частковою необґрунтованістю та, відповідно, до задоволення частково вищевказаної заяви.

За таких обставин апеляційна скарга ТОВ «Авансар» підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для зміни оскаржуваного рішення шляхом зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню із ТОВ «Авансар» на користь ОСОБА_1 , з наведених вище підстав.

Датою постанови апеляційного суду є дата складення повного її тексту, оскільки справа розглянута за відсутності учасників справи без проголошення скороченого судового рішення (вступної та резолютивної частин) та в цьому випадку підлягають застосуванню положення другого речення ч.5 ст.268 ЦПК України, якою передбачено, що датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 1519/2-5034/11 (провадження № 61-175сво21).

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Авансар» задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 15 грудня 2023 року в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу - змінити, зменшивши розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню із товариства з обмеженою відповідальністю «Авансар» на користь ОСОБА_1 із 11 200 грн 00 коп. до 5 000 грн 00 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: