КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/9807/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2024 року місто Київ

справа №758/6380/22

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Кирилюк Г.М.

за участю секретаря судового засідання - Балкової А.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 01 березня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Писанець Н.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,-

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив:

визначити йому додатковий строк тривалістю у три місяці з моменту набрання рішенням суду законної сили, для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування вимог посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його дочка ОСОБА_3 , спадкоємцями після смерті якої окрім нього є чоловік померлої ОСОБА_2 та дві дочки.

Вказував, що він зі своєю покійною дружиною побудував за місцем свого проживання: АДРЕСА_1 будинок та на момент смерті дочки вважав, що нерухоме майно розташоване за вказаною адресою належить йому на праві власності та до складу спадщини після смерті дочки не входить.

Зазначав, що відповідач йому вказав, що на даний час він є власником житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 після смерті його дружини ОСОБА_3 .

Посилався на те, що з метою прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , він звернувся до нотаріуса Двадцять першої Київської державної нотаріальної контори Зубченко Л.С. з заявою про прийняття спадщини, однак постановою від 27 липня 2022 року державним нотаріусом йому було відмовлено у вчиненні цієї нотаріальної дії - отримання свідоцтва про прийняття спадщини у зв'язку з тим, що згідно з п.3 ст.1272 ЦК України він вчасно спадщину не прийняв, тому йому рекомендовано звернутися до суду для визначення додаткового строку, достатнього для прийняття спадщини.

Вказував, що він не був обізнаний про факт того, що померлій належало вищевказане спадкове майно.

Зазначав, що відповідач не повідомив нотаріуса про те, що є ще один спадкоємець після смерті ОСОБА_3 - її батько.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 01 березня 2024 рокувідмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин справи, просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

На обґрунтування вимог посилався на те, що судом першої інстанції не були взяті всі докази по справі на підтвердження позовних вимог, виходячи з того, що законодавцем не визначено вичерпного переліку поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини.

Відзиву на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надійшло.

У судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Позивач у судове засідання не з`явився про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. В апеляційній скарзі позивач просив розглядати справу у його відсутність.

А відтак, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність позивача на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1, 2 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права виконавши всі вимоги цивільного судочинства вирішив справу згідно із законом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для його задоволення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 24 червня 2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір дарування житлового будинку, відповідно до умов якого позивач добровільно передав у власність обдаровуваної ОСОБА_3 безоплатно житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

24 червня 2008 року між позивачем та ОСОБА_3 було укладено договір дарування земельної ділянки, відповідно до умов якого ОСОБА_1 добровільно передав у власність обдаровуваної ОСОБА_3 безоплатно земельні ділянки площею 0,15 га за адресою: АДРЕСА_1 та площею 0,19 га за адресою: АДРЕСА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла дочка позивача ОСОБА_3 (а.с.49).

Відповідач ОСОБА_2 є чоловіком померлої ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 06 листопада 1990 року (а.с.54).

17 грудня 2020 року ОСОБА_2 звернувся до Двадцять першої київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 .

Двадцять першою київською державною нотаріальною конторою 17 грудня 2020 року було заведено спадкову справу №871-2020 до майна померлої ОСОБА_3 .

Як вбачається з копії спадкової справи №871-2020 до майна померлої ОСОБА_3 , дочки померлої ОСОБА_4 та ОСОБА_4 відмовилися від прийняття спадщини після матері на користь ОСОБА_2

18 травня 2021 року державним нотаріусом Двадцять першої київської державної нотаріальної контори були видані свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , відповідно до яких спадкоємцем майна померлої: житлового будинку з господарськими будівлями розташованим за адресою: АДРЕСА_1 та земельних ділянок площею 0,15 га за адресою: АДРЕСА_1 та площею 0,19 га за адресою: АДРЕСА_2 визначений її чоловік ОСОБА_2 .

З метою прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , позивач 27 липня 2022 року звернувся до державного нотаріуса Двадцять першої київської державної нотаріальної контори Зубченко Л.С. з заявою про прийняття спадщини.

Постановою від 27 липня 2022 року державним нотаріусом позивачу було відмовлено у вчиненні цієї нотаріальної дії на підставі п.3 ст.1272 ЦК України, оскільки позивач вчасно спадщину не прийняв, тому йому рекомендовано звернутися до суду для визначення додаткового строку, достатнього для прийняття спадщини.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Статтею 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Подання заяви про прийняття спадщини є дією, що її повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину у разі, коли він не проживав на час відкриття спадщини постійно із спадкоємцем.

Відповідно до ч.1 ст.1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Частина 3 ст.1272 ЦК України визначає, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Згідно роз`яснень, які викладені у п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними при цьому слід визнавати такі причини, які з огляду на моральні норми суспільства виправдовують поведінку спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Аналогічні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі №6-1320цс17, а також у постановах Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року у справі №766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі №487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі №450/1383/18, від 26 лютого 2020 року у справі №286/27/18, від 08 червня 2023 року у справі №585/2163/22, від 09 жовтня 2023 року у справі №671/208/22.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, проживання у спадковому майні після відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо (постанова Верховного Суду від 28 жовтня 2022 року у справі №361/1699/20-ц).

У постанові від 20 жовтня 2021 року в справі №405/7111/19 Верховний Суд зазначив, що оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об'єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як на підставу пропуску строку для прийняття спадщини, позивач посилався на те, що він не був обізнаний про факт того, що померлій належало спадкове майно, а саме: житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка, оскільки він вважав це майно своїм. Вказував, що відповідачем не було повідомлено нотаріуса про нього як ще одного спадкоємця.

Разом з тим, посилання позивача на те, що він не був обізнаний про факт того, що померлій належало спадкове майно, а саме: житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка, оскільки він вважав це майно своїм спростовуються договорами дарування від 24 червня 2008 року.

Доводи позивача, що відповідач не повідомив нотаріуса про нього як ще одного спадкоємця, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідач такого обов'язку не має.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зазначені позивачем обставини для надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини не є об`єктивними, непереборними, істотними труднощами, які перешкоджали йому у встановлений законом строк звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у порядку, визначеному статтею 1272 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зводяться лише до переоцінки доказів, яким суд надав відповідну правову оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо підстав для відмови у задоволенні позовних вимог є законним і обґрунтованим, відповідає обставинам справи та положенням матеріального закону.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 01 березня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 14 червня 2024 року.

Головуючий:

Судді: