Провадження № 2/554/730/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.06.2024 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави у складі :

головуючого судді Материнко М.О.,

за участю секретаря Литвин А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ спільного майна подружжя. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що в період перебування в шлюбі з відповідачем вони придбали нерухоме майно однокімнатну квартиру, житлову квартиру АДРЕСА_1 . Факт купівлі підтверджується договором купівлі продажу від 27 травня 2004 року № ВВЕ/162176. Право власності на дану квартиру було зареєстровано на Відповідача - ОСОБА_2 .

З метою захисту свої майнових прав звернулася до суду із даним позовом, прохала визнати спірне майно спільною сумісною власністю, здійснити поділ квартири АДРЕСА_2 та визнати за нею право власності на 1/2 її частини, стягнути з Відповідача витрати пов`язані зі сплатою судового збору та витрати на правову допомогу.

Ухвалою судді від 18.12.2023 року справа прийнята до провадження, судом вирішено слухати справу в порядку загального позовного провадження,підготовче судове засідання призначено на 23.01.2024 року.

Відповідач своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористався, будь-яких письмових пояснень по суті спору не надав.

08.05.2024 року у судовому засіданні стороною позивача заявлено клопотання про виклик і допит в якості свідка: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 . Дане клопотання було задоволено.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 08.05.2024 року підготовче засідання по справі закрито, призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

Позивач у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без участі.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився і не повідомив суд про причини неявки, хоч належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів .

Судом встановлено, що сторони по справі з 11.10.2000 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. .Від шлюбу сторони мають двох доньок ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Октябрського районного суду міста Полтави від 17 грудня 2020 року у справі № 554/5876/20 шлюб між позивачем та відповідачем розірвано.

Сторонами під час перебування в шлюбі , на підставі договору купівлі-продажу

№ ВВЕ/162176 від 27.05.2005 року , було набуто у власність квартиру АДРЕСА_4 . Право власності зареєстроване в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючі документи оформлені на ім`я відповідача.

Згідно ст.60 ч.1 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того , що один з них не мав з поважної причини ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку ( доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Також відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.3 ст.12, ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень . Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При вирішенні спору суд, виходячи з принципу диспозитивності, розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України.

Факт придбання спірної квартири в період шлюбу сторонами не оспорюється та підтверджується матеріалами справи та показами свідка ОСОБА_3 , яка пояснила в судовому засіданні, що знає особисто позивача та відповідача з моменту коли вони придбали квартиру в будинку АДРЕСА_5 так як являється їх сусідкою. Також свідок пояснила, що позивачка займалася вихованням доньок та працювала також працював і відповідач, так як свідок та сторони товаришували сім`ями, свідок пояснила, що неодноразово в розмовах звучало, що сторони дуже раділи придбанню квартири це була дуже бажана покупка для них, а кошти на квартирусторони накопичували не один рік і при придбанні квартири також кошти надавалися батьками сторін. Крім цього свідок пояснила, що приблизно з 2020 року позивач разом з доньками стала проживати окремо, у спірній квартирі проживав лише відповідач та його співмешканка чи нова дружина. Неодноразово при зустрічах позивач жалілася, що відповідач перешкоджає їй з доньками проживати в квартирі і вона вимушена проживати разом зі своїми батьками в однокімнатній квартирі, а також відповідач погрожував продати квартиру так як вона зареєстрована на нього.

За таких обставин суд, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до висновку, що спірне майно належить сторонам на праві спільної сумісної власності.

Згідно ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна , що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними, якщо інше не передбачено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 року у справі № 6-843цс 17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі № 372/504/17-ц, провадження № 14-325 цс 18.

Також згідно ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності , вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пп. 23, 24 постанови від21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Таким чином, квартира АДРЕСА_4 , набута позивачем та відповідачем під час шлюбу, є спільною сумісною власністю сторін і відповідно при її поділі частки є рівними.

Будь-які інші підстави для нерівного поділу між подружжям майна набутого у шлюбі судом не встановлені.

На підставі викладеного суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення , за позивачем необхідно визнати право власності на 1/2 частину спірного нерухомого майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 - 3 ст.137 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Між позивачем та адвокатом Борсуком В. В. 01.12.2023 року укладено Договір №01-12/23про надання правової допомоги.

Згідно розрахунку суми гонорару за надану правову допомогу та Акту виконаних робіт від 08.05.2024 року вартість наданих юридичних послуг склала 12 000,00 грн.

Дослідивши надані докази, вбачається, що адвокатом надано правничу допомогу на суму 12 000,00 грн, які позивачем сплачені, то суд приходить до висновку про стягнення на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000,00 грн.

Оскільки за позивачем визнано право власності на 50 % спільно набутого з відповідачем майна, відповідно і судові витрати мають бути розподілені між сторонами, пропорційно задоволеним позовним вимогам, згідно вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 12,13,81,141, 259,263-265,352 ЦПК України, суд - ,

В И Р І Ш И В :

Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ спільного майна подружжя задовольнити.

Визнати квартиру АДРЕСА_4 , загальною площею 48,7 кв. м., житловою площею 26,5 кв. м, спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_4 , загальною площею 48,7 кв. м., житловою площею 26,5 кв. м.

Стягнути з ОСОБА_2 користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 5 774,85 грн, витрати на правову допомогу у розмірі 12 000,00 грн, а всього 17 774,85 грн.

Рішення може бути оскаржене позивачем шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду як суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а учасником справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, зазначених вище, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасники справи

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_6 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_2 , адреса реєстрації : АДРЕСА_6 .

Суддя М.О. Материнко