Постанова

Іменем України

18 червня 2024 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/12375/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач)

суддів: Желепи О. В., Немировської О. В.,

за участю секретаря Марченка М. С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області

від 16 квітня 2024 року

в складі судді Фінагеєвої О. І.

у цивільній справі №369/5474/23 Києво-Святошинського районного суду Київської області

за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_1

про поділ спільного майна подружжя

У С Т А Н О В И В:

У квітні 2023 року позивач звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом про поділ спільного майна подружжя, в якому, просила:

- визнати спільним майном подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 автомобіль марки «VOLVO XC90» 2007 року випуску, колір сірий, тип загальний легковий В, об`єм двигуна 2401, номер кузова НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу зареєстрований за ОСОБА_1 ;

- припинити право спільної сумісної власності подружжя на автомобіль та виділити вказаний автомобіль ОСОБА_1 ;

- стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію за 1/2 частку ринкової вартості автомобіля марки «VOLVO XC 90» 2007 року випуску, колір сірий, тип загальний легковий В, об`єм двигуна 2401, номер кузова НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 в сумі 206 620,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що 27.11.2015 між сторонами було зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 20 жовтня 2022 року. За час перебування у шлюбі, за рахунок заощаджень, за спільні кошти сторонами було придбано автомобіль марки «VOLVO XC90», 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , право власності на який зареєстровано за відповідачем ОСОБА_1

Автомобіль було придбано 02 липня 2022 року, а до вересня 2022 року сторони мешкали разом однією сім`єю, вели спільне господарство та мали спільний бюджет, разом працювали, отримували доходи та заощаджували грошові кошти для придбання спірного автомобіля.

Позивач вказує, що в більшій мірі чим відповідач приймала участь у накопиченні заощаджень на придбання автомобіля, оскільки працювала постійно офіційно і отримувала стабільний дохід, а ОСОБА_1 постійно змінював місця роботи. Угоди про добровільний поділ спільного подружнього майна між сторонами не досягнуто. Вартість автомобіля на час розгляду справи складає 413 241,00 грн, що підтверджується консультацією щодо визначення ринкової вартості транспортного засобу. Оцінка автомобіля проводилася оцінювачем без огляду автомобіля, оскільки відповідач відмовився надати автомобіль на огляд.

Враховуючи, що спірний автомобіль знаходиться в користуванні відповідача, позивач бажала одержати матеріальну компенсацію за належну їй частку автомобіля, як спільного майна подружжя.

Відповідач,заперечуючи проти позовної заяви, подавав відзив на позовну заяву, в якій посилаючись на необґрунтованість доводів позовної заяви, просив відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування відзиву вказувалось, що судом не взято до уваги обставини фактичного припинення шлюбних відносин між сторонами та припинення спільного господарства з січня 2022 року, а з березня 2022 у нього вже були стосунки з іншою жінкою, з якою він став проживати спільно з червня 2022 року.

У відзиві також зазначалось, що висновок про оцінку спірного автомобіля, наданий позивачкою ґрунтується на припущеннях, адже згідно митної декларації від 23.06.2022 вартість автомобіля становила 5 500,00 Євро. Для купівлі авто він позичив у ОСОБА_3 8 000,00 Євро.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 квітня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано спільним майном подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 автомобіль марки «VOLVO XC90» 2007 року випуску, колір сірий, тип загальний легковий В, об`єм двигуна 2401, номер кузова НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 .

Припинено право спільної сумісної власності подружжя на вказаний автомобіль та виділено автомобіль ОСОБА_1 .

Стягнуто з відповідача на користь позивача грошову компенсацію за 1/2 частку ринкової вартості автомобіля марки «VOLVO XC 90» 2007 року випуску, колір сірий, тип загальний легковий В, об`єм двигуна 2401, номер кузова НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 в сумі 125 600 грн.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що судом першої інстанції не враховано, що рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 10.04.2023 установлено обставини щодо фактичного припинення шлюбних відносин між сторонами та припинення спільного господарства з січня 2022 року, а з березня 2022 у нього вже були стосунки з іншою жінкою, з якою він став проживати спільно з червня 2022 року.

Судом проігноровано його доводи про те, що вже на 10-й день після народження сина у них припинилися фактичні шлюбні відносини з 2019 липня і вони перестали вести спільне господарство з січня 2022 року, а тому висновок суду першої інстанції про визнання автомобіля спільним майном подружжя є помилковим.

Зазначав, що суд не взяв до уваги, що презумпція спільності майна подружжя може бути спростована у разі оспорювання поширення такого режиму на об`єкт, що і було здійснено відповідачем у даній справі.

Судом не враховано, що автомобіль придбавався за особисті кошти відповідача, який взяв їх у борг в ОСОБА_3 , однак суд не врахував таких обставин.

За вказаних обставин, просив скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16.04.2024 та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Представник скаржника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 в судовому засіданні надала пояснення тотожні, зазначеним в апеляційній скарзі, підтримала її та просила задовольнити з підстав, наведених в ній.

Позивач та її представник належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися (а. с. 211, 214-215).

Від представника позивача - ОСОБА_5 надійшло клопотання про розгляд справи без участі позивача та її представника.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача та її представника, які не з`явився в судове засідання.

Колегія суддів вислухала доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача - ОСОБА_4 , дослідила матеріали справи, перевірила законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги про поділ спільного майна подружжя, виділення автомобіля у власність відповідача та стягнення компенсації за ринкової вартості автомобіля суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 27.11.2015 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб, який від 20.10.2022 розірвано рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області у справі № 694/1700/22.

02 липня 2022 року ОСОБА_1 придбав автомобіль марки «VOLVO XC90» 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_1 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 .

Згідно зі звітом № 1908-2705 про оцінку транспортного засобу від 27 травня 2023 року ринкова вартість автомобіля станом на дату оцінки становить 251 200 грн 08 коп.

Відповідно до розписки від 08 червня 2022 року ОСОБА_1 отримав у позику від ОСОБА_3 кошти у розмірі 8 000,00 доларів США для придбання автомобіля та зобов`язався повернути їх до 01 березня 2023 року (а.с.109).

27 травня 2023 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу, за умовами якого ОСОБА_1 відчужив ОСОБА_3 автомобіль марки «VOLVO XC90» 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_1 (а. с.118).

Відповідно до с. 60 Сімейного Кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У позовній заяві позивачка посилалася на те, що спірний автомобіль придбано під час шлюбу за рахунок заощаджень спільних коштів подружжя.

Суд установивши, що ОСОБА_1 набув у власність автомобіль марки «VOLVO XC90 » 2007 року випуску, під час перебування у шлюбі з позивачем, дійшов вірного висновку про те, що вказаний транспортний засіб належить ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності подружжя.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою ОСОБА_1 зазначав, що спільне проживання з позивачкою припинилося з липня 2019 року, а ведення спільного господарства з січня 2022 року і такі обставини установлені в судовому рішення про розірвання шлюбу.

Перевіряючи такі доводи апеляційної скарги, колегія суддів дослідила мотивувальну частину рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 20.10.2022 у справі № 694/1700/22, яким шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. Однак мотивувальна частина не містить висновків суду про встановлення, зазначених скаржником обставин припинення сумісного проживання з липня 2019 року та припинення ведення спільного господарства з січня 2022 року. Саме по собі зазначення таких відомостей у мотивувальній частині судового рішення у якості обґрунтування позиції позивача, не є встановленими обставинами, а лише є викладом аргументів та посилань позивача.

Матеріали справи не містять доказів, що вказане судове рішення оскаржувалося ОСОБА_1 в частині неправильно встановлених судом обставин справи і, як пояснила в судовому засіданні представник скаржника ОСОБА_4 дане рішення не було оскаржено з таких підстав.

Крім того, як на підтвердження зазначених обставин відповідач надав витяги з реєстру територіальної громади стосовно ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , довідку про місце проживання ОСОБА_3 без реєстрації місця проживання, виданої на підставі заяви особи ОСОБА_3 та акту депутата Боярської міської ради. Також надав довідку про реєстрації ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 .

За приписами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Дослідження доказів - це безпосереднє сприйняття і вивчення судом в судовому засіданні інформації про фактичні дані, представленої сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, за допомогою передбачених в законі засобів доказування на підставі принципів усності та безпосередності.

Предметом доказування у кожній справі є факти, які становлять основу заявлених вимог і заперечень проти них або мають інше значення для правильного розгляду справи і підлягають встановленню для прийняття судового рішення.

Однак, надані відповідачем витяги з реєстру територіальної громади стосовно ОСОБА_7 , ОСОБА_1 не свідчать про відсутність ведення спільного господарства ОСОБА_1 з ОСОБА_2 із січня 2022 року та відсутності спільного проживання із липня 2019 року. Вказані докази лише свідчать про те, що ОСОБА_1 зі своєю матір`ю ОСОБА_7 мають зареєстроване місце проживання за однією адресою, відмінною від зареєстрованого місця проживання ОСОБА_2 .

Довідка відносно ОСОБА_3 видана 08.06.203 також не доводить відсутність ведення спільного побуту ОСОБА_1 з ОСОБА_2 із січня 2022 року та відсутності спільного проживання із липня 2019 року, а лише вказує на те, що ОСОБА_3 проживала без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 з червня по теперішній час, тобто станом на 08.06.2023.

Крім того судом вірно враховано, що відповідно до статті 25 СК України жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу.

Статтею 74 СК України визначені умови для визнання відносин фактичними шлюбними відносинами - це не перебування в будь-якому іншому шлюбі. А, відтак, посилання відповідача на проживання з іншою жінкою жодним чином не спростовує презумпцію спільної власності подружжя на майно.

Колегія суддів погоджується з висновками суду, що наявність розписки від 08 червня 2022 року про отримання ОСОБА_1 у ОСОБА_3 в борг коштів у розмірі 8 000,00 євро на придбання автомобіля не свідчить про те, що ці кошти були витрачені на придбання саме спірного автомобіля. Крім того, за договором купівлі-продажу від 02 липня 2022 року ціна спірного транспортного засобу, який було придбано ОСОБА_1 , становить 49 000 грн (а. с.124).

Саме по собі зазначення у розписці, що кошти надані на купівлю автомобіля не вказує на те, що ОСОБА_1 витратив кошти саме на купівлю спірного автомобіля. Більше того, спірний автомобіль за митною декларацією завозився на митну територію для покупці ОСОБА_7 , а не ОСОБА_1 .

З цих же підстав, колегія суддів відхиляє посилання скаржника на наявну розписку ОСОБА_3 в якій вона вказала, що отримала кошти назад за борговою розпискою ОСОБА_1 від 08.06.2022.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки відповідач як на підставу визнання спірного автомобіля об`єктом особистої приватної власності, однак не довів, що обставин фактичного припинення шлюбних відносин, а саме, окремого проживання з липня 2019 року та припинення ведення спільного господарства з січня 2022 року, то висновок суду першої інстанції про те, що придбаний автомобіль є спільним сумісним майном подружжя є обґрунтованим.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апеляційної скарги та їх відображення в оскаржуваному рішенні, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка переглядається, судове рішення відповідає вимогам законності та вмотивованості.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає в апеляційній скарзі позивач.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позову відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права та не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а скарги без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду м. Києва від 16 квітня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 18 червня 2024 року.

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

О. В. Немировська