Номер провадження: 22-ц/813/4148/24
Справа № 501/4015/21
Головуючий у першій інстанції Петрюченко М. І.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

10.06.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Карташова О.Ю., Назарової М.В.,

за участю секретаря судового засідання Чеботар А.Г.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_3 ,

на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 13 грудня 2023 року,

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та встановлення опіки над малолітньою дитиною, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору служба у справах дітей виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та встановлення опіки над малолітньою дитиною, в обґрунтування якого зазначила, що позивач є матір`ю відповідача.

ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_4 , матір`ю якої є ОСОБА_5 , відомості про батька дитини записані відповідно до ст. 135 СК України.

Позивач зазначає, що фактично з моменту народження, онука ОСОБА_4 виховується та перебуває на повному утриманні позивача.

З 2018 року відповідачка не проживає з донькою, веде асоціальний образ життя, не працює, самоусунулась від виконання батьківських обов`язків щодо малолітньої ОСОБА_4 , не приймає участі в житті дитини, не цікавиться її розвитком, не спілкується з нею, не забезпечує її матеріально, вживає наркотичні речовини, не приймає будь-якої участі у житті родини в якій виховується дитина.

Всі питання щодо виховання малолітньої онуки вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача.

Вказані дії у сукупності свідчить про небажання відповідача займатися вихованням малолітньої ОСОБА_4 , та самоусунення відповідача від виконання покладених на нею батьківських обов`язків.

Заочним рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 26.03.2019 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про позбавлення батьківських та встановлення опіки над малолітньою дитиною - задоволено. Позбавлено відповідача батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_4 , встановлено опіку над малолітньою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , призначено її опікуном ОСОБА_1 .

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 02.04.2020 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про позбавлення батьківських та встановлення опіки над малолітньою дитиною відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного суду від 20.05.2021 року скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 02.04.2020 року змінено та доповнено резолютивну частину рішення абзацу наступного змісту:

«Попередити ОСОБА_5 про необхідність змінити ставлення до виховання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , поклавши на Чорноморську міську раду Одеської області, як орган опіки та піклування, контроль за виконанням нею батьківських обов`язків».

Позивач зазначає, що не зважаючи на вказані рішення відповідач не припинила вести асоціальний спосіб життя та самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, позивач неодноразово зверталась з відповідними заявами до поліції.

Відповідач проживає окремо, не займається вихованням, утриманням дитини, а тому позивач вважає, що її слід позбавити батьківських прав відносно малолітньої дитини.

Позивач просить суд позбавити батьківських прав ОСОБА_5 відносно малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Встановити опіку над малолітньою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , призначивши її опікуном ОСОБА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Іллічівський міський суд Одеської області рішенням від 13 грудня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , про позбавлення батьківських прав та встановлення опіки над малолітньою дитиною відмовив.

Суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, виходив з того, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини

Суд першої інстанції вважав недоведеними обставини ведення відповідачем асоціального образу життя, відсутності роботи, не забезпечення дитини матеріально, вживання наркотичних речовин, не прийняття будь-якої елементарної трудової участі у житті родини в якій виховується дитина, тощо, тому вважав, що такі обставини не є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав стосовно її дитини.

Та обставина, що на час розгляду справи вихованням і розвитком дитини займається позивач, суд першої інстанції вважав такою, що не свідчать про те, що відповідач умисно нехтує батьківськими обов`язками.

Позивачем не доведено наявність обставин, які б свідчили про те, що відповідач не бажає спілкуватися з донькою та брати участь в її вихованні. Натомість встановлено, що між сторонами існує конфлікт щодо спілкування відповідача з донькою.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_3 , просить суд скасувати рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 13 грудня 2023 року, та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_3 , зазначає, що представник позивача судових повісток не отримувала, дізнавалась про дату судового засідання самостійно на офіційному порталі судової влади. 13.12.2023 року представник позивача подала клопотання про відкладення розгляду справи вмотивоване зайнятістю у іншому процесі, однак суд першої інстанції визнав причини пропуску строку не поважною та розглянув справу за відсутності представника.

Посилається на подання відповідачем заяви про розгляд справи за її відсутності, вказані обставини скаржник вважає такими, що свідчать про ставлення відповідача до дитини, та не бажання змінити ситуацію та ставлення до дитини.

Скаржник не погоджується з висновком суду першої інстанції про прийняття відзиву на позовну заяву, який подано більш ніж через півтора року з часу подання позову.

Посилається на надання до суду першої інстанції нотаріально посвідченої заяви про позбавлення її батьківських прав. Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відомості у довідці від 26.02.2022 року щодо працевлаштування у завах ІНФОРМАЦІЯ_5 є неактуальною, оскільки у ній вказано дошлюбне прізвище відповідача - ОСОБА_6 . Зазначає, що відповідач звільнена з лав ІНФОРМАЦІЯ_5 у зв`язку з вагітністю та пологами.

Посилання в рішенні суду на перерахування відповідачем позивачу 10000 грн вважає необґрунтованими, зазначає, що вказані кошти надані на часткове повернення коштів сплачених позивачем за кредитними зобов`язаннями відповідача.

Позивач зазначає, що відповідач продовжує ухилятись від виконання батьківських обов`язків, жодним чином не допомагає, залишила дитину на повному утриманні позивача.

(2) Позиція інших учасників справи

Одеський апеляційний суд ухвалою від 23.02.2024 року відкрив апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою, роз`яснив відповідачу право на надання відзиву.

Копію ухвали про відкриття провадження та копія апеляційної скарги представник відповідача отримала 07.03.2024 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що з кінця 2018 року відносини між позивачкою та відповідачкою різко змінились у гіршу сторону, існує конфлікт. Зазначає, що намагалась забрати доньку або поспілкуватись із нею, однак спроби закінчувались сварками з позивачкою, оскільки вона всіляко перешкоджала їх побаченням.

Зауважує, що з метою захисту своїх батьківських прав та прав малолітньої доньки 16.05.2023 року ОСОБА_2 та її чоловік ОСОБА_7 звернулись до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про відібрання дитини у осіб які утримують її без законних на те підстав (справа № 501/1900/23) на даний час справа не розглянута. Позивач також зверталась до органів поліції, Служби у справах дітей виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області протягом 2021, 2022 та 2023 років з приводу відібрання дитини.

Копію ухвали про відкриття провадження представник скаржника отримав 06.03.2024 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

Позивач, представник позивача та третьої особи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце повідомлені належним чином.

Позивач та відповідач повідомлені у відповідності до ч. 5 ст. 130 ЦПК.

Представник позивача про судове засідання, призначене на 10.06.2024 року повідомлена, що підтверджується розпискою.

Представник відповідача, яка приймала участь у судовому засіданні апеляційну скаргу просила залишити без задоволення.

Третя особа судову повістку отримала 24.04.2024 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

Колегія суддів зазначає, що до апеляційної скарги позивачем додано нові докази, також відповідачем надано до апеляційного суду клопотання про долучення доказів.

Одеський апеляційний суд ухвалою від 10.06.2024 року, яка занесена до протоколу судового засідання долучив до матеріалів справи відповідь відділу поліції № 1 ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області від 29.09.2023 року, заяву від 04.01.2022 року, довідку № 21 для призначення і виплати державної допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами жінкам, які не застраховані в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, оскільки останні надано на підтвердження доводів апеляційної скарги.

Інші докази, долученні позивачем до апеляційної скарги не стосуються предмету позову у цій справі - позбавлення батьківських прав відповідача, тому колегія суддів відмовила у їх долученні.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Гарантіями реалізації принципу змагальності є відповідальність за неподання доказів до суду.

Повноваження суду апеляційної інстанції визначені частиною 1 статтею 367 ЦПК України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Одеський апеляційний суд ухвалою від 10.06.2024 року, яка занесена до протоколу судового засідання частково задовольнив клопотання відповідача про долучення доказів, а саме долучив до матеріалів справи копію довідки Служби у справах дітей № 258 від 06.06.2023 року, № 399 від 22.08.2023 року, заяву ОСОБА_10 та ОСОБА_7 від 16.08.2023 року, копії заяв та пояснень наданих в рамках проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000308, з метою повного та об`єктивного розгляду справ ти та з`ясування всіх обставин справи, а також враховуючи посилання відповідача на вказані обставини на спростування доводив апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні клопотання в іншій частині колегія суддів виходила з того, що надані докази підтверджують обставини, які встановлені судом першої інстанції на підставі інших доказів, наданих суду першої інстанції.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, заслухавши пояснення учасника процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що виходив з того, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини

Суд першої інстанції вважав недоведеними обставини ведення відповідачем асоціального образу життя, відсутності роботи, не забезпечення дитини матеріально, вживання наркотичних речовин, не прийняття будь-якої елементарної трудової участі у житті родини в якій виховується дитина, тощо, тому вважав, що такі обставини не є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав стосовно її дитини.

Та обставина, що на час розгляду справи вихованням і розвитком дитини займається позивач, суд першої інстанції вважав такою, що не свідчать про те, що відповідач умисно нехтує батьківськими обов`язками.

Позивачем не доведено наявність обставин, які б свідчили про те, що відповідач не бажає спілкуватися з донькою та брати участь в її вихованні. Натомість встановлено, що між сторонами існує конфлікт щодо спілкування відповідача з донькою.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

В апеляційній скарзі позивач посилається, зокрема на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зазначаючи, що представник позивача судових повісток не отримувала, дізнавалась про дату судового засідання самостійно на офіційному порталі судової влади. 13.12.2023 року представник позивача подала клопотання про відкладення розгляду справи вмотивоване зайнятістю у іншому процесі, однак суд першої інстанції визнав причини пропуску строку не поважною та розглянув справу за відсутності представника.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 09.11.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити у порядку загального позовного провадження. Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 24.02.2022 року призначено справу до розгляду по суті.

Розгляд справи неодноразово відкладався зокрема на 18.07.2023 року, 26.09.2023 року, 17.10.2023 року, 09.11.2023 року, 13.12.2023 року.

12.12.2023 року представник позивача надала суду заяву, яка зареєстрована судом 13.12.2023 року, що підтверджується штампом суду. У вказаній заяві представник позивача просила відкласти розгляд справи, призначеної на 13.12.2023 року у зв`язку з зайнятістю у іншій справі.

Іллічівський міський суд Одеської області, розглядаючи справу за відсутності представника позивача в оскаржуваному рішенні зазначив, що в матеріалах справи містяться докази, в яких позивач (його представник) належним чином повідомлялись про час та місце судового розгляду справи, їх повідомлення здійснювалось з дотриманням процесуального законодавства. Суд першої інстанції вважав вказану причину відсутності представника відповідача в судовому засіданні неповажною, оскільки доказів участі представника позивача у засідання щодо розгляду скарги на затримання по справі № 495/9525/23, представником позивача адвокатом Пасічник О.В. до суду не надано.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає, що відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про дату, час і місце розгляду справи.

До клопотання від 12.12.2023 року не надано доказів на підтвердження поважності причин неявки в судове засідання представником позивача, останній був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується змістом вказаного клопотання, враховуючи предмет спору у цій справі, подання позовної заяви у жовтні 2021 року, неодноразове відкладення розгляду справи, в тому числі і за клопотаннями представника позивача, апеляційний суд не вбачає порушень норм процесуального права.

Колегія суддів зауважує, що випадки порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, визначені ч. 3 ст. 376 ЦПК України.

Отже, доводи про те, що суд першої інстанції розглянув справу за відсутності представника позивача, яка повідомлена про дату, час та місце судового розгляду не є обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Також колегія суддів, з огляду на обґрунтування причин пропуску процесуального строку, викладених у відзиві на позовну заяву, а саме: перебування відповідача у складі ІНФОРМАЦІЯ_5, ознайомлення з матеріалами справи відповідачем у квітні 2022 року, відсутність в матеріалах справи доказів направлення судом першої інстанції копії ухвали про відкриття провадження та копії позовної заяви, подання відповідачем клопотання в якому остання просила відкласти розгляд справи до закінчення воєнного стану, доводи апеляційної скарги щодо помилкового прийняття відзиву на позовну заяву, не враховуються апеляційним судом як підстава для обов`язкового скасування оскаржуваного рішення.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась ОСОБА_5 , батьками якої записані ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Іллічівським відділом ДРАЦ Іллічівської міської адміністрації 19.05.1994 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_4 , батьками якої записані ОСОБА_8 та ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого Чорноморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

Відомості про батькам дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , записані зі слів матері, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ст. 135 СК України від 07.09.2016 року.

ОСОБА_5 за адресою реєстрації: АДРЕСА_1 не проживає з 2018 року, не з`являється у будинку, догляд та виховання малолітньої дитини ОСОБА_4 постійно здійснюють бабуся - ОСОБА_1 , дідусь ОСОБА_8 та тітка ОСОБА_9 , що підтверджується актом від 22.07.2021 року, підписаним мешканців будинку.

ОСОБА_11 надала дозвіл ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , вирішувати усі питання надання медичної допомоги моїй малолітній дочці, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , вживати заходів для збереження її життя та здоров?я, надавати невідкладну медичну допомогу, у разі необхідності, вирішувати питання з госпіталізації та оперативного втручання, що підтверджується нотаріально посвідченою заявою від 11.09.2018 року.

ОСОБА_11 надала ОСОБА_1 довіреність, яка посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мальченко Т.В., відповідно до якої уповноважила ОСОБА_1 вчиняти дії з представництва її інтересів з питань, які стосуються виховання та інтересів малолітньої ОСОБА_4 .

Орган опіки та піклування виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області дійшов висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_12 щодо малолітньої ОСОБА_4 , що підтверджується висновком від 05.02.2019 року № 17-48.

Колегія суддів зазначає, що позивач зверталась до суду з позовом про позбавлення батьківських прав відповідача (справа № 501/3096/18).

Заочним рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 26.03.2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про позбавлення батьківських та встановлення опіки над малолітньою дитиною задоволено. Позбавлено відповідача батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_4 , встановлено опіку над малолітньою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , призначено її опікуном ОСОБА_1 .

Відповідач звернулась до суду з заявою про скасування заочного рішення. Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 01.08.2019 року заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 26.03.2019 року скасоване.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 02.04.2020 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про позбавлення батьківських та встановлення опіки над малолітньою дитиною відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного суду від 20.05.2021 року скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 02.04.2020 року змінено та доповнено резолютивну частину рішення абзацу наступного змісту: «Попередити ОСОБА_5 про необхідність змінити ставлення до виховання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , поклавши на Чорноморську міську раду Одеської області, як орган опіки та піклування, контроль за виконанням нею батьківських обов`язків».

Враховуючи викладені обставини, апеляційний суд зазначає, що на підтвердження позовних вимог, позивач мала надати докази на підтвердження того, що після ухвалення рішення про відмову в позбавленні батьківських прав відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків.

З матеріалів справи вбачається, що позивач 03.09.2021 року та 19.07.2021 року зверталась з заявами до начальника ВП № 2 Одеського районного управління поліції № 2 ГУНП в Одеській області про притягнення до відповідальності, в яких просила притягнути відповідача до відповідальності. Зазначала, що ОСОБА_12 продовжує вести асоціальний спосіб життя, самоусунулась від виконання батьківських обов`язків щодо дитини, не приймає участі у вихованні дитини, не цікавиться її розвитком, не спілкується, матеріально не забезпечує.

У заяві начальнику ВП № 2 Одеського районного управління поліції № 2 ГУНП в Одеській області про притягнення до відповідальності від 12.07.2021 року позивач просила притягнути відповідача до відповідальності за здійснення насильства над малолітньою донькою, зазначаючи, що остання постійно перебуває у стані наркотичного сп`яніння.

Згідно характеристики на вихованку ЗДО № 10 ОСОБА_14 № 01-19/11 від 16.02.2022 року вбачається, що до дитячого закладу ОСОБА_4 приводять та забирають бабуся, дідусь, тітка. Мати взагалі не має ніякого контакту з дитячим закладом. Відомості про батька невідомі. Бабуся проявляє всіляку турботу, завжди цікавиться життям групи, приймає активну участь у заходах групи.

На прийом до лікаря-педіатра звертається бабуся ОСОБА_1 , що підтверджується довідкою КНП «Чорноморська лікарня» № 741 від 23.12.2021 року.

ОСОБА_1 07.07.2022 року звернулась із заявою до відділу поліції щодо вчинення ОСОБА_5 стосовно неї кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 121 КК України, що підтверджується копією витягу з ЄРДР № 0000308.

На підтвердження отримання тілесних ушкоджень позивачем надано медичні довідки, акт судово-медичного обстеження від 20.05.2022 року, згідно якого у ОСОБА_1 мали місце тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма у формі струсу головного мозку, гематоми підочної ділянки справа, закритий перелом медіальної та нижньої стінки правої орбіти, осередків решітчастої кістки зі зміщенням уламків, верхньої стінки правої гайморової пазухи.

Орган опіки та піклування виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області дійшов висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_12 щодо малолітньої ОСОБА_4 , що підтверджується висновком № 217-2022 від 23.02.2022 року.

Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначила, що перебуває у лавах ІНФОРМАЦІЯ_5 має військове звання солдата, що підтверджується довідкою № 1/178 від 26.02.2022 року та військовим квитком серії НОМЕР_3 .

ОСОБА_5 13.05.2022 року надала заяву, яка посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Делі Н.Г. в якій зазначила, що відкликає та скасовує заяву від 05.10.2021 року, посвідчену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Слаєвої Р.К. щодо позбавлення її батьківських прав у відношенні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_5 27.09.2021 звернулась до начальника служби у справах дітей Чорноморської міської ради із заявою, в якій просила на виконання судового рішення відібрати малолітню дитину ОСОБА_4 від ОСОБА_1 та передати матері - ОСОБА_5 .

Згідно довідки лікаря-нарколога КНП «Чорноморська лікарня» № 32 від 10.02.2023 року, ОСОБА_5 на обліку лікаря-нарколога КНП «Чорноморська лікарня» не перебуває.

Згідно відповіді лікаря-психіатра спеціалізованої (вторинної) медичної допомоги поліклініки КНП «Чорноморська лікарня» Чорноморської міськради від 10.02.2023 року, ОСОБА_5 , зверталась за психіатричною допомогою з 12.11.2019 року, отримувала медикаментозне лікування з приводу гострого поліморфного психічний розлад із симптомами шизофренії.

Статтею 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Згідно ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що висновок Органу опіки та піклування виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області № 217-2022 від 23.02.2022 року є необґрунтованим та зазначає, що останній є непереконливим, в цілому ґрунтується на констатації обставин місця проживання дитини та її навчання, а також на тому, що мати надала заяву в якій не заперечувала щодо позбавлення її батьківських прав. У висновку відсутні відомості про те чи викликалась ОСОБА_5 на засідання комісії з питань захисту прав дітей, чи приводилось спілкування з дитиною та бабусею. У ньому не наведено підстав та аргументів, які б вказували на доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав, не вказано про встановлені фактичні обставини ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини після винесення постанови Одеським апеляційним судом від 20.05.2021 року. Висновок органу опіки та піклування взагалі не містить встановлених обставин та відомостей про матір дитини - ОСОБА_5 її сімейний, матеріальний стан, місце роботи, проживання тощо. Також не зазначено, які дії або заходи вживались органом опіки та піклуванні на виконання обов`язку покладеного Одеським апеляційний судом у постанові від 20.05.2021 року в рамках контролю за виконанням матір`ю батьківських обов`язків. Обставини наявності конфліктів між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , перешкоджання у наданні дитини матері, під час складання висновку не з`ясовувались та у ньому не відображені.

У висновку зазначено про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 , відносно малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з тим, із зазначеного висновку не є зрозумілим, яким чином позбавлення батьківських прав відповідача сприятиме захисту інтересів дитини.

Тобто, висновок органу опіки та піклування «Про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 щодо малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 » не містить даних, які об`єктивно характеризують ОСОБА_5 як особу, яка не здійснює своїх батьківських обов`язків, не враховує попередження про необхідність змінити ставлення до виховання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , винесене Одеським апеляційний судом у постанові від 20.05.2021 року, органом опіки та піклування не надано оцінки можливим причинам ухилення останньої від виконання батьківських обов`язків, не зазначено обґрунтованих доводів щодо позбавлення батьківських прав відносно дитини, також не містить обставин та аргументів, які б вказували на наявність підстав для застосування відносно відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав.

Як вбачається із тексту позовної заяви позивач, звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_5 підставою позбавлення батьківських прав відповідача посилалась на ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо виховання дитини (п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України).

У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно із частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з п. п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" (зі змінами) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Слід розуміти, що поняття ухилення від виконання обов`язку і невиконання обов`язку не є тотожними. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони свідомо не піклуються про розвиток дитини, хоча мають реальну можливість для цього.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

У рішенні у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року ЄСПЛ наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54).

Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особистості батька (матері) як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Суди повинні зважати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17, від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення його батьківських прав, покладено на позивача.

Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків.

В матеріалах справи відсутні докази, які свідчили би про наявність виключних підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав, та наявності у її діях вини.

Та обставина, що на час розгляду справи вихованням дитини і її розвитком займається бабуся, не є безумовним підтвердженням небажання мати дитини брати участь у її утриманні і вихованні, тобто не свідчить про свідоме, умисне нехтування матір`ю батьківськими обов`язками.

Колегія суддів вважає, що позивачем в порушення вимог ст. 81 ЦПК України, що її процесуальним обов`язком, не доведено обставин на які остання посилалась у позовній заяві, а саме ведення відповідачем асоціального образу життя, відсутність роботи, невідомі джерела доходу, не забезпечення дитини матеріально, вживання наркотичних речовин.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 та ОСОБА_5 уклали шлюб 24.04.2022 року, після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище чоловіка - ОСОБА_13 , що підтверджується копією повторного свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 , виданого Баштанським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) від 20.09.2022 року.

Згідно повторного свідоцтва про народження ОСОБА_14 ІНФОРМАЦІЯ_2 , серії НОМЕР_5 , виданого Чорноморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 27.04.2023 року батьком вказаний ОСОБА_7 .

Зазначені обставини свідчать про те, що свідчить про те, що відповідач вважає ОСОБА_4 частиною своєї нової сім`ї.

Відповідно до довідки відділу поліції №1 Одеського районного управління поліції № 2 щодо розгляду заяви ОСОБА_1 відносно ОСОБА_2 щодо невиконання нею батьківських обов`язків по вихованню своєї малолітньої доньки ОСОБА_14 , до відділу поліції не надано підтверджуючих чи зафіксованих фактів вживання ОСОБА_2 наркотичних засобів.

Отже в матеріалах справи відсутні докази застосування до відповідача заходів впливу у зв`язку із вживанням наркотичних засобів, неналежним виконанням батьківських обов`язків з боку органів опіки та піклування, у тому числі притягнення до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків, тобто докази того, що відповідачка систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, свідомо продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, матеріали справи не містять.

Навпаки, відповідачка як в суді першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду заперечувала проти позбавлення її батьківських прав, після попередження про необхідність змінити ставлення до виховання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , винесене Одеським апеляційний судом у постанові від 20.05.2021 року, вживає заходів для повернення дитини до матері.

Колегія суддів враховує, що ОСОБА_5 відкликала власну заяву про згоду на позбавлення її батьківських прав, звернулась до суду з позовом про відібрання дитини від матері, зверталась з заявою до Служби у справах дітей, в якій посилалась на незаконне утримання дитини бабусею ОСОБА_1 , просила відібрати дитину від бабусі, зверталась до Чернігівського центру соціальних служб із заявою про оцінку батьківського потенціалу з метою повернення малолітньої ОСОБА_15 до сім`ї, ОСОБА_10 разом з ОСОБА_7 зверталась до Служби у справах дітей Виконавчого комітету Чорноморської міської ради з заявою про надання висновку про утримання дитини бабою та дідом без законних на це підстав, що свідчить про те, що відповідач не втратила інтересу до малолітньої доньки, після винесеного попередження вживає активних заходів для відібрання дитини від позивача.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не прийнято уваги подання відповідачем заяви про позбавлення її батьківських прав, не можуть бути прийняті апеляційним судом, оскільки остання відношення щодо питання позбавлення її батьківських прав змінила, відкликала заяву про згоду на позбавлення її батьківських прав.

З довідки про результат розгляду повідомлення, заяви ОСОБА_5 від 22.07.2022 року вбачається, що 07.07.2022 року за спец лінією «102» до чергової частини відділення поліції № 1 Одеського районного управління поліції № 2 ГУНП в Одеській області, надійшло повідомлення від ОСОБА_5 про те, що за адресою: АДРЕСА_3 їй не віддають доньку. За результатом проведеної перевірки зазначено, що у даному випадку відсутні ознаки кримінального та адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд у цій справі враховує наявність тривалого конфлікту між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , особистих неприязних відносин, що сторонами не заперечується, враховуючи наявні в матеріалах справи докази колегія суддів зважає на чинення бабусею перешкод для відповідача у спілкуванні з дитиною, що скаржником жодними доказами не спростовано.

Обставини щодо ненадання дитини матері, які призвели до необхідності звернення позивача до суду з позовом про відібрання дитини від бабусі не заперечуються позивачем.

З копії обвинувального акту у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 внесеному до ЄРДР за №80000308 від 07.07.2022 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст.121 КК України вбачається, що 29.04.2022 року між ОСОБА_5 , та ОСОБА_1 виник конфлікт щодо материнських прав на малолітню доньку ОСОБА_5 , внаслідок чого останньою спричинено тілесних ушкоджень матері - ОСОБА_1 .

Матеріали справи не містять доказів винесення відносно відповідача обвинувального вироку.

Доводи апеляційної скарги щодо врахування судом першої інстанції довідки від 26.02.2022 року, яка станом на час ухвалення оскаржуваного рішення містить неактуальну інформацію, колегія суддів відхиляє. Вказана довідка станом на її видання - 22.06.2022 року містила актуальну інформацію щодо прізвища відповідача (шлюб ОСОБА_5 з ОСОБА_7 та відповідно зміна прізвища відповідача відбулась 26.09.2022 року), разом з тим, в останній зазначено про те, що ОСОБА_5 тимчасово не працює. Надаючи оцінку вказаному доказу, апеляційний суд звертає увагу на те, що останню надано на спростування доводів позовної заяви про відсутність у відповідача роботи та посилання на невідомі джерела доходів у ОСОБА_5 .

Відповідно до довідки № 21 від 28.03.2023 року ОСОБА_10 , перебуває на обліку у зв`язку з вагітністю з 28.03.2023 року, термін вагітності 30 тижнів,

Під час розгляду справи представник відповідача зазначив, що ОСОБА_5 звільнена зі ІНФОРМАЦІЯ_5, проте вказані обставини правильних висновків суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову про позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав не спростовують.

Перебування у відпустці по догляду за дитиною не спростовує обставин перебування відповідача у лавах ІНФОРМАЦІЯ_5 до виходу у відпустку у зв`язку з пологами та догляду за дитиною.

Щодо доводів про відсутність матеріального забезпечення дитини з боку відповідачки, колегія суддів зазначає, що належних доказів того, що кошти у розмірі 10000 грн, які отримані позивачем від відповідача, що сторонами не заперечується, надані на виконання наявних у відповідача кредитних зобов`язань, матеріали справи не містять.

Слід зазначити, що не повинні перериватися відносини з біологічною матір`ю, відносно якої не надано доказів неналежної поведінки, переривання відносин з біологічною матір`ю, тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості), розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, проте матеріали справи не містять доказів винної поведінки відповідачки щодо ухилення від виконання обов`язків по вихованню дочки ОСОБА_14 .

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки докази, подані позивачем, не свідчать про свідоме ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, а також про необхідність застосування такого виключного заходу, як позбавлення батьківських прав, саме в інтересах дитини.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини по справі та матеріали справи у їх сукупності, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку відмовивши у задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав відповідача, врахувавши, що позивачем не надано безспірних та достатніх доказів винної поведінки та свідомого нехтування батьківськими обов`язками відповідачкою, після попередження про необхідність змінити ставлення до виховання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , винесене Одеським апеляційний судом у постанові від 20.05.2021 року, які б свідчили про ухилення від виховання малолітньої доньки, і, як наслідок, необхідність застосування такого виключного та крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, застосованого в інтересах дитини ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Щодо суті апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, 375, ст. 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 13 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 14 червня 2024 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді М.В. Назарова

О.Ю. Карташов