КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 372/6349/23 Головуючий у І інстанції Проць Т.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 червня 2024 рокуКиївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Слюсар Т.А.,

за участі секретаря Спис Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Корзаченка Володимира Миколайовича на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 21 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Обухівського районного суду Київської області перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 20 лютого 2024 року задоволено заяву представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Маруги С.В., позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей залишено без розгляду.

24 лютого 2024 року представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Корзаченко В.М.звернувся до суду із заявою про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4 240, 00 грн. В обґрунтування заяви представник відповідача посилався на те, що ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 20 лютого 2024 року позов залишено без розгляду за заявою позивача. У той же час, представником у судовому засіданні було заявлено клопотання про необхідність відшкодування позивачем витрат відповідачки на правову допомогу адвоката у сумі 4 000 грн.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 21 березня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Корзаченко В.М.про стягнення витрат на правову допомогу.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Корзаченко В.М. звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 4 240 грн.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд безпідставно обґрунтовував оскаржувану ухвалу виключно оцінкою зловживання/не зловживання процесуальними правами з боку позивача та навіть не досліджував письмових доказів вимушено понесених відповідачкою витрат на правничу допомогу, не з`ясував жодної обставини, підтверджуючої наявність причинно-наслідкового зв`язку між подачею позову і необхідністю для відповідачки захищатись від необґрунтованих вимог та звертатися за правничою допомогою і відповідно нести витрати з її оплати.

Вважає, що суд не мав зосереджуватись на зловживанні чи не зловживанні своїми правами з боку позивача, а мав би врахувати викликану його діями, які виразились у законному праві подати позов до суду з вимогами до відповідачки, необхідність відповідачки звертатись за правничою допомогою для захисту її прав. Адже саме принциповій позиції відповідачки та її представника позивач подав заяву про залишення позову без розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом апеляційної інстанції строк не надходив.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 - адвокат Маруга С.В. заперечував проти задоволення вимог скарги, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість, просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Корзаченко В.М. у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись у відповідності до положень процесуального законодавства.

10.06.2024 адвокат Корзаченко В.М. направив на адресу Київського апеляційного суду заяву про розгляд апеляційної скарги без участі відповідачки та її представника.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 20 лютого 2024 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей залишено без розгляду за заявою позивача на підставі пункту 5 частини 1 статті 257 ЦПК України.

07 березня 2024 року представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Корзаченко В.М. звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення. В якій просив, в порядку частини 5 статті 142 ЦПК України, вирішити питання про судові витрати відповідачки та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати в загальній сумі 4 240,00 гривень.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви про компенсацію витрат, пов`язаних з розглядом справи, на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що суду не надано і судом не здобуто доказів, які б свідчили про необґрунтованість дій позивача, що надавало би суду можливість, в розумінні норм частини 5 статті 142 ЦПК України, стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 240 грн.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погоджується, з огляду на наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що у грудні 2023 року позивач ОСОБА_2 звернулося до Обухівського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 03.01.2024 року відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження, призначено по справі підготовче засідання на 01 лютого 2024 року.

17 січня 2024 року на адресу Обухівського районного суду Київської області від представника ОСОБА_1 - адвоката Корзаченко В.М. надійшов відзив на позовну заяву.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 01.02.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 20 лютого 2024 року.

20 лютого 2024 року до початку розгляду справи по суті надійшла заява від представника позивача про залишення даної позовної заяви без розгляду.

Зі змісту поданої представником відповідача ОСОБА_1 - адвокатом Корзаченко В.М. заяви про ухвалення додаткового рішення вбачається, що згідно Акту здачі-прийняття виконаних робіт від 20 лютого2024 року, рахунку-фактури № 010 від 20 лютого 2024 року, квитанції до платіжної інструкцією № 0.0..1 від 20.02.2024 року про сплату 4 000 гривень за правничу допомогу адвоката та 40,00 гривень комісійного збору банку, а також оригінали описів вкладення, фіскальних та службових чеків, які були додані до відзиву на позовну заяву та до цієї заяви про стягнення судових витрат на загальну суму 4 240,00 гривні.

Відповідно до п. 5.2. Договору про надання правничої допомоги ОСОБА_1 від 09 січня 2024 року, сторони погодили вартість правничої допомоги адвоката у розмірі 2 000,00 гривень за одну годину роботи адвоката.

Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (пункту 1 частини 3 статті133 ЦПК України).

Відповідно до частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною 5 статті 142 ЦПК України визначено, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

У випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу (частина 6 статті 142 ЦПК України).

Згідно з частиною дев`ятою статті 141 ЦПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Разом з тим, необхідною умовою для застосування частини п`ятої статті 142 ЦПК України у разі залишення позову без розгляду є доведення факту вчинення позивачем (заявником) необґрунтованих дій. Під такими діями слід розуміти завідомо безпідставне та/або штучне ініціювання судового провадження, тощо. При цьому відповідач у такому випадку повинен надати суду вмотивоване та підтверджене доказами клопотання про компенсацію відповідних витрат із зазначенням, у чому саме полягають відповідні необґрунтовані дії позивача.

Аналіз процесуальної норми вказує на те, що для стягнення компенсації здійснених витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу ОСОБА_1 згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно було довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив завідомо безпідставний позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідачів; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року по справі №148/312/16-ц та в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 543/408/17.

Як вбачається зі змісту заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Корзаченко В.М. про компенсацію понесених відповідачем витрат на правничу допомогу, необґрунтованими діями позивача заявник вважає сам факт подання позову, що змусив відповідачку звертатися за правничою допомогою до адвоката та нести судові витрати, прибувати до суду для участі в судових засіданнях та подальшу подачу заяви про залишення позову без розгляду, не можуть бути визнані обґрунтованими, оскільки спричинили ряд проблемних питань, для вирішення яких вона мала докладати певних зусиль.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги та правильність висновків суду першої інстанції, апеляційний суд приймає до уваги, що звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом особи, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, та безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості скарги.

За таких обставин апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, які не підтверджені будь-якими доказами та ґрунтуються на припущеннях, що заявник знав про безпідставність доводів, які були ним покладені в основу позову, та без мети відновлення свого порушеного права звернувся до суду із необґрунтованим позовом.

Крім того, суд першої інстанції дійшов вірно зазначив, що залишення заяви без розгляду на підставі заяви позивача - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія - це диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України. При цьому суд не перевіряє підстави подання такої заяви.

Подання до суду заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача, так як це є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації. Аналогічно, участь сторони у судовому засіданні - це право, а не обов`язок. Наслідки ж неявки позивача без поважних причин врегульовані положеннями ЦПК України.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що у даній справі відповідач ОСОБА_1 та її представник не довели, а суд не встановив факту вчинення з боку ОСОБА_2 дій, які можна визнати необґрунтованими в розумінні частини 5 статті 142 ЦПК України.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена із додержанням вимог закону і не може бути скасована з підстав, що викладені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Корзаченка Володимира Миколайовича залишити без задоволення.

Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 21 березня 2024 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 18 червня 2024 року.

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Голуб С.А.

Слюсар Т.А.