П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2024 року м. Київ

Справа №752/26473/23

Апеляційне провадження №22-ц/824/7795/2024

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Мережко М.В., Поліщук Н.В.

за участю секретаря Бевзи А.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва, ухваленого під головуванням судді Ольшевської І.О. 30 січня 2024 року в м. Києві, повний текст рішення складений 30 січня 2024 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» про захист прав споживачів, визнання права,

В С Т А Н О В И В

У грудні 2023 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив:

§ визнати, що за заборгованістю позивача перед відповідачем по оплаті за послуги з утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 1248,20 грн станом на 01 листопада 2022 року строк позовної давності сплив;

§ визнати, що наданням до Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації інформації про заборгованість позивача по оплаті за послуги утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 1248,20 грн відповідач порушив права позивача та свої обов`язки.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 03 листопада 2022 року позивач подав заяву до Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної у місті Києві (УСЗН) про призначення житлової субсидії. У листі від 27 грудня 2022 року вказане Управління повідомило позивача про наявність у нього заборгованості перед відповідачем за послуги утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 1248,20 грн та вказало на те, що термін позовної давності щодо вказаної заборгованості не минув, що призвело до відмови в призначенні житлової субсидії. Проте, зазначене не відповідає дійсності та не є достовірним, оскільки заборгованість виникла в листопаді 2018 року, а заяву про призначення житлової субсидії було подано в листопаді 2022 року, тобто пройшло чотири роки, що перевищує позовну давність у три роки, а тому строк позовної давності за заборгованістю вже минув. Таким чином, Управління праці та соціального захисту населення відмовило позивачу у призначенні житлової субсидії на підставі недостовірної інформації про заборгованість перед відповідачем.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 30 січня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Комунального підприємства « Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» про захист прав споживачів, визнання права - залишено без задоволення.

Рішення суду мотивовано тим, що вирішення питання про закінчення строку позовної давності можливо лише у випадку розгляду позову про стягнення заборгованості за наданні житлово-комунальні послуги, а тому обраний позивачем спосіб захисту є неефектним до даного спору. Також суд вказав на те, що питання щодо призначення/ відмову в призначенні субсидії вирішується в порядку адміністративного судочинства.

Не погодився із зазначеним судовим рішенням позивач, ним подано апеляційну скаргу, в якій він вказує на те, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права та за неповного з`ясування обставин справи.

Позивач зазначає, що суд першої інстанції перекрутив мету позову та проігнорував правові підстави для нього, чим порушив свої обов`язки щодо з`ясування обставин справи, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, і яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Вказує на те, що він не просив суд приймати рішення про визнання заборгованості строк позовної давності якої пройшов, а тому для висновку суду про неефективність обраного позивачем способу захисту немає підстав, бо обраний позивачем спосіб захисту не стосується зазначеного судом рішення.

Таким чином, твердження суду про необхідність звернення з позовом до УСЗН не мають підстав і виникли внаслідок ігнорування судом обставин справи, наданих доказів, характеру правовідносин сторін та норм права, які їх регулюють, чим суд порушив положення ст. 264 ЦПК України.

На підставі викладеного, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача вказує на те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а доводи наведені позивачем в апеляційній скарзі безпідставними. Просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується звітом про підтвердження отримання позивачем судової повістки-повідомлення Київського апеляційного суду, причини неявки суду не повідомив. Тому керуючись положеннями ч.2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у його відсутність.

Представник відповідача - Романенко С.В. заперечував про доводів апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

Судом встановлено, що відповідач - Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» в листі від 23 жовтня 2021 року повідомив позивача ОСОБА_1 , що станом на 01 жовтня 2021 року існує заборгованість за послугу з утримання будинку та прибудинкової території, яку надає комунальне підприємство по кв. АДРЕСА_1 в сумі 1248,2 грн, в додатку до цього листа була надана довідка про нарахування та сплату цієї послуги за період з 01 квітня 2018 року по 31 жовтня 2021 року, з якої вбачається, що заборгованість у вказаній сумі виникла в листопаді 2018 року, з квітня 2020 року сума заборгованості збільшилась до 1682,18 грн, але в травні 2020 року знову зменшилась до 1248,20 грн, і залишалась у такому розмірі станом на 31 жовтня 2021 року /а.с.8-10/.

03 листопада 2022 року позивач звернувся до Управління праці соціального захисту населення Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації із заявою про призначення та надання житлової субсидії /а.с.7/.

Управління праці соціального захисту населення Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації в листі № 100/06-13638 від 27 грудня 2022 року вказало, що житлова субсидія призначається за умови документального підтвердження сплати заборгованості або укладення договору про її реструктуризацію, або оскарження заборгованості в судовому порядку. При цьому вказано на те, що згідно з інформацією, наданою Комунальним концерном «Центр комунального сервісу», станом на 01 листопада 2022 року у позивача наявна заборгованість по оплаті послуги з утримання будинку та прибудинкової території» в розмірі 1248,20 грн, строк позовної давності якої не минув /а.с.11/.

Згідно зі ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до пп.5 п.14 Положення про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, яке затверджене Постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 року № 848 житлова субсидія не призначається (у тому числі на наступний період), якщо: уповноваженим органом отримано інформацію про наявність простроченої понад три місяці (на дату надання такої інформації) заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг, витрат на управління багатоквартирним будинком, строк позовної давності якої не минув і загальна сума якої перевищує 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на день звернення за призначенням житлової субсидії (крім заборгованості за послугу з постачання та розподілу природного газу, що нарахована виконавцем комунальної послуги з посиланням на рішення суду щодо норм споживання природного газу побутовими споживачами у разі відсутності лічильників газу та у зв'язку з приведенням об`ємів використаного природного газу побутовими споживачами до стандартних умов, а також у разі, коли заборгованість виникла через те, що об`єднання, які є колективними споживачами (замовниками) усіх або частини житлово-комунальних послуг, та виконавці комунальних послуг не надали уповноваженим органам інформацію, необхідну для призначення та розрахунку розміру житлової субсидії, про співвласників багатоквартирного будинку/споживачів комунальних послуг).

Поняття строку позовної давності визначено у ст. 256 ЦК України, а саме: позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України)

Початок перебігу строку позовної давності відповідно до ст. 261 ЦК України співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Відповідно до ч.ч. 2-4 ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до п.12 Прикінцевих та перехідних положень до ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Розділ доповнено пунктом 12 згідно із Законом № 540-IX від 30 березня 2020 року.

Також відповідно до п.19 Прикінцевих та перехідних положень до ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Розділ доповнено пунктом 19 згідно із Законом № 2120-IX від 15 березня 2022 року; в редакції Закону №3450-IX від 08 листопада 2023 року.

З наведених обставин справи вбачається, що предметом спору у даній справі є дії відповідача щодо надання Управлінню соціального захисту населення інформації про наявність заборгованості позивача за комунальні послуги із зазначенням того, що строк позовної даності не сплив. Вказані дії відповідача призвели, за твердженням позивача, до відмови у призначенні йому субсидії, тобто порушення прав позивача.

Виходячи з наведених положень ЦК України щодо строку позовної даності, його сплив не перешкоджає зверненню до суду, а може бути самостійною підставою для відмови у задоволенні заявлених позовних вимог. При цьому сплив позовної даності не є підставою для припинення зобов`язання. А отже слід погодитись з висновком суду першої інстанції про те, що вирішення питання про закінчення строку позовної давності можливо лише у випадку розгляду позову про стягнення заборгованості за наданні житлово-комунальні послуги.

Однак, згідно з перехідними і прикінцевими положеннями ЦК України строки позовної даності були продовжені на строк дії карантину та зупинені на строк дії воєнного стану.

Таким чином, з наведеного вбачається, що дії відповідача, які полягали у наданні інформації управлінню соціального захисту населення про наявність заборгованості позивача, строк позовної давності якої не сплив, вчинені у відповідності з вимогами законодавства, а тому жодних прав позивача, за захистом яких він звернулась до суду, не порушено.

За таких обставин, доводи наведені в апеляційній скарзі не знайшли своє підтвердження матеріалами справи та не спростовують висновки суду першої інстанції.

Суд першої інстанції в мотивувальній частині рішення вказав на те, що питання щодо призначення/відмови в призначенні субсидії вирішується в порядку адміністративного судочинства. При цьому суд не закрив провадження у справі, що є вірним, виходячи з суб`єктного складу сторін у справі і предмету спору. У даній справі позивачем не оскаржуються дії щодо відмови у призначенні субсидії, позивач оскаржує лист відповідача, який став підставою для такого рішення, про що свідчить предмет спору і визначений суб`єктний склад спору. Тому зазначення про можливість вирішення спору щодо призначення субсидії в порядку адміністративного судочинства не є доцільним. Однак, враховуючи, що вказане не призвело до неправильного вирішення спору по суті, вказане не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

Отже, суд повно і об`єктивно з`ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін зібраними у справі доказами, яким дав належну правову оцінку. Оскаржуване рішення постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 30 січня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: М.В. Мережко

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 13 червня 2024 року.