Провадження № 2/369/2581/24
РІШЕННЯ

Іменем України

28.05.2024 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Янченка А.В.,

при секретарі судового засідання Безкоровайній М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу № 369/17255/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ спільного сумісного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач) про розірвання шлюбу та поділ спільного сумісного майна подружжя, в якому просила суд:

-розірвати шлюб між позивачем, ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 , зареєстрований 09 лютого 2013 року Виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис № 32;

-визнати в порядку поділу спільного майна подружжя за позивачем, ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на частки земельної ділянки, кадастровий номер :01:008:5006, що розташована по АДРЕСА_1 , припинивши право спільної сумісної власності;

-стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача судові витрати: сплачений судовий збір в розмірі 4 025 гривень 11 копійок.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 09 лютого 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серія НОМЕР_2 . Від даного шлюбу позивач та відповідач мають спільну малолітню дитину, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_3 , виданим Виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області від 05 травня 2014 року (актовий запис № 211).

Позивач вказує, що протягом останнього року її з відповідачем стосунки поступово погіршувались, в результаті чого між нами зникло взаєморозуміння. Будь-які спроби примиритися не дали бажаних результатів, оскільки у них з відповідачем різні погляди на сімейне життя та обов`язки. Зазначає, що подружні відносини між ними на момент подання позовної заяви були припинені вже більше року, а відповідач має наміри створити сім`ю з іншою жінкою.

За час перебування в шлюбі, а саме в листопаді 2013 року, сторонами було придбано майно, а саме: земельна ділянка, загальною площею 0,0412 га, кадастровий номер :01:008:5006, що розташована по АДРЕСА_1 .

Враховуючи викладене, земельна ділянка, яка була придбана позивачем та відповідачем під час шлюбу, є спільною сумісною власністю і підлягає поділу.

Позивач вважає, що за даних обставин шлюб існує формально, сім`я розпалась, подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам їх сина, а тому просить його розірвати, а спільне сумісне майно поділити.

Ухвалою суду від 23.10.2023 року було відкрито загальне позовне провадження по справі з призначенням підготовчого судового засідання.

Ухвалою суду від 28.02.2024 року було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті.

28.05.2024 року представник позивача до судового засідання не з`явився, але надав до суду заяву, згідно якої просив судове засідання розглянути без участі позивача та його представника, позовну заяву просив задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, відзиву на позовну заяву не подавав. Про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.

09 лютого 2013 року Виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про що в Книзі реєстрації шлюбів 09 лютого 2013 року зроблено відповідний актовий запис за № 32 та видано свідоцтво про шлюб Серія НОМЕР_2 .

Від даного шлюбу народився ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_3 , виданим Виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області від 05 травня 2014 року (актовий запис № 211).

В листопаді 2013 року подружжям була придбана земельна ділянка, загальною площею 0,0412 га, кадастровий номер :01:008:5006, що розташована по АДРЕСА_1 . Даний факт підтверджується договором купівлі-продажу від 26 листопада 2013 року, що був посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Мельник Русланою Аліскерівною та зареєстрований в реєстрі за № 1986.

Відповідно до норми ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 2 статті 104 та частини 3 статті 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Частиною 1 статті 110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

У відповідності до частини 2 статті 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно з п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Приймаючи до уваги відсутність згоди сторін на примирення, суд вважає, що причини, що спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, внаслідок чого позовні вимоги щодо розірвання шлюбу підлягають задоволенню.

Судом не встановлено обставин відповідно до норм чинного законодавства, які б унеможливлювали розірвання шлюбу.

Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 статті 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Аналізуючи наведені норми закону, факти та докази, суд дійшов висновку, що придбана сторонами під час шлюбу земельна ділянка, загальною площею 0,0412 га, кадастровий номер :01:008:5006, що розташована по АДРЕСА_1 , є об`єктом спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу у рівних частках, а саме по 1/2.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 9, 10, 12, 13, 258, 259, 264, 265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 60, 62, 63, 70, 71, 104, 105, 110-112 СК України, суд

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ спільного сумісного майна подружжя задовольнити у повному обсязі.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , та ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований 09.02.2013 року Виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис № 32.

Вважати шлюб між ними розірваним в день набрання зазначеним рішенням законної сили.

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на частки земельної ділянки, кадастровий номер :01:008:5006, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , право власності на частки земельної ділянки, кадастровий номер :01:008:5006, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 4 025 гривень 11 копійок (чотири тисячі двадцять п`ять гривень одинадцять копійок) сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду або через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено: 17.06.2024 року.

Суддя А.В. Янченко