УХВАЛА

Іменем України

12 грудня 2024 року

м. Київ

справа № 398/4536/23

провадження № 61-15708ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В.,

Червинської М. Є.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 31 липня 2024 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 17 жовтня

2024 року в справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Олександрійського відділу державної виконавчої служби в Олександрійському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Ужакової Оксани Іванівни,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії державного виконавця Олександрійського відділу державної виконавчої служби в Олександрійському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Ужакової О. І. (далі - Олександрійський ВДВС в Олександрійському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

(м. Одеса).

Скарга обґрунтована тим, що 31 травня 2024 року Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області було видано виконавчий лист на виконання рішення суду від 19 січня 2024 року в справі № 398/4536/23 про стягнення з неї на користь Олександрійської міської ради збережених коштів у розмірі орендної плати у розмірі 21 238,19 грн та витрати з оплати судового збору у розмірі 2 684,00 грн.

14 червня 2024 року відкрито виконавче провадження № 75293042.

Вказувала, що у заяві Олександрійської міської ради від 10 червня 2024 року про примусове виконання рішення суду, поданій Олександрійському ВДВС в Олександрійському районі Кіровоградської області щодо виконання виконавчого листа від 31 травня 2024 року, зазначені реквізити для перерахування стягнутих коштів третьої особи, яка не брала участі у справі - ГУК у Кіровоградській області (без зазначення коду та призначення платежу), а не на рахунок стягувача, що призводить до невиконання рішення суду в тому вигляді, в якому воно проголошено і дає можливість Олександрійській міській раді повторно подати заяву про примусове стягнення безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати, але уже за правильними банківськими реквізитами, внаслідок чого кошти будуть стягнуті із заявника повторно.

Посилаючись на пункт 3 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України

від 02 квітня 2012 року № 512/5 (далі - Інструкція), вважала, що Олександрійська міська рада ввела в оману державного виконавця, і в результаті винесено незаконну постанову про відкриття виконавчого провадження від 14 червня 2024 року. Зазначене робить неможливим виконання рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 січня 2024 року, тому, на думку заявника, на період з`ясування платіжних реквізитів стягувача зазначена постанова про відкриття виконавчого провадження від 14 червня 2024 року має бути скасована, а виконавчий лист повернутий стягувачу.

Враховуючи викладене, просила суд визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Олександрійського ВДВС в Олександрійському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Ужакової О. І. від 14 червня 2024 року.

Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області

від 31 липня 2024 року, залишеною без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 17 жовтня 2024 року, в задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

22 листопада 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 31 липня 2024 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 17 жовтня 2024 року з пропуском строку на касаційне оскарження судових рішень.

Заявникпорушує питання про поновлення строку на касаційне оскарження з посиланням на те, що строк пропущено з поважних причин, оскільки оскаржувану постанову отримала 29 жовтня 2024 року, що підтверджується листом, який надійшов на електронну пошту заявника.

Згідно з частинами першою, другою статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Частиною другою статті 390 ЦПК України встановлено, що учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Відповідно до частини третьої статті 390 ЦПК України, строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Перевіривши доводи клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження зазначених судових рішень, суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження, виходячи з наступного.

Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною другою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження;

3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом;

5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

За вимогами пункту 1 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до Інструкції заява про примусове виконання рішення подається до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця у письмовій формі разом із оригіналом (дублікатом) виконавчого документа.

У заяві про примусове виконання рішення зазначаються такі відомості: назва і дата видачі виконавчого документа; прізвище, ім?я та (за наявності) по батькові стягувача; дата народження та адреса місця проживання чи перебування стягувача; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) стягувача; номер телефону стягувача; унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі (далі - УНЗР) стягувача - фізичної особи (за наявності); спосіб перерахування стягнутих з боржника грошових сум (у разі виконання рішення про стягнення коштів); реквізити рахунку, відкритого у банку або іншій фінансовій установі, небанківського надавача платіжних послуг, для отримання стягнутих з боржника грошових сум (за наявності).

Відповідно до вимог статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», грошові кошти, стягнуті з боржника (у тому числі одержані від реалізації майна боржника), зараховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця.

Відповідно до пункту 7 розділу І Інструкції постанова як окремий документ містить такі обов`язкові реквізити: номер виконавчого провадження; вступну частину із зазначенням: назви постанови, дати видачі постанови та місця її винесення; найменування органу державної виконавчої служби, прізвища, імені та по батькові державного виконавця, який виніс постанову або прізвища, імені та по батькові приватного виконавця, який виніс постанову, найменування виконавчого округу, в якому він здійснює діяльність; назви виконавчого документа, коли та ким виданий, резолютивної частини документа (далі - реквізити виконавчого документа); за зведеним виконавчим провадженням - прізвища, імені та по батькові боржника - фізичної особи, повного найменування боржника - юридичної особи та дати об`єднання виконавчих проваджень у зведене; мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків), і посилання на норму закону, на підставі якого винесено постанову; резолютивну частину із зазначенням: прийнятого виконавцем рішення; строку і порядку оскарження постанови. До постанов можуть вноситись також інші відомості, визначені Законом, цією Інструкцією та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до пункту 5 розділу ІІІ Інструкції у разі відсутності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, встановивши, що оскаржувана постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження відповідає вимогам Інструкції та ЗУ «Про виконавче провадження», дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні скарги.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України передбачено, що у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зазначені у касаційній скарзі доводи щодо неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права та порушенням норм процесуального права не знайшли свого підтвердження, правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, що свідчить про необґрунтованість скарги та відсутність підстав для відкриття касаційного провадження

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись частинами четвертою і п`ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 31 липня 2024 року та постанови Кропивницького апеляційного суду від 17 жовтня 2024 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 31 липня 2024 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 17 жовтня 2024 року в справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Олександрійського відділу державної виконавчої служби в Олександрійському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Ужакової Оксани Іванівни відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

Є. В. Коротенко

М. Є. Червинська