Справа № 191/2414/24
Провадження № 2-н/191/66/24
У Х В А Л А

про відмову у видачі судового наказу

10 червня 2024 року м. Синельникове

Суддя Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області Окладнікова О.І., розглянувши заяву Дніпропетровської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за розподіл природного газу з ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

30.05.2024 року до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області через систему «Електронний суд» звернувся представник Дніпропетровської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за розподіл природного газу з ОСОБА_1 .

07.06.2024 року судом отримано відповідь на запит щодо реєстрації місця проживання боржника.

Відповідно до ч. 2 ст.167 ЦПК України, за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Суд, вивчивши матеріали справи вважає, що у видачі судового наказу слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст.163 ЦПК України, заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником або його представником.

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 163 ЦПК України, у заяві повинно бути зазначено повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), а також інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

Також згідно п.1 ч.3 ст.163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додається документ, що підтверджує сплату судового збору, а згідно ч.1 ст.164 ЦПК України за подання заяви про видачу судового наказу справляється судовий збір у розмірі, встановленому законом.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 163 ЦПК України, якщо заяву подано в електронній формі до боржника, який має зареєстровану офіційну електронну адресу, заявник у подальшому повинен подавати будь-які процесуальні та інші документи, пов`язані з розглядом його заяви виключно в електронній формі.

Разом з тим представник заявника, подаючи заяву про видачу судового наказу через підсистему «Електронний суд», зазначила, що відомості щодо офіційної електронної пошти боржника ОСОБА_1 невідомі.

Відповідно до ч. 9 ст. 10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Відтак, оскільки нормами ЦПК України не передбачено порядок подання через підсистему «Електронний суд» заяви про видачу судового наказу до боржника, який не має зареєстрованої офіційної електронної адреси, у даному випадку підлягають застосуванню за аналогією положення ЦПК України щодо подання до суду в електронній формі позовної заяви та документів, що додаються до неї.

Так, відповідно до абз.2 ч.1 ст. 177 ЦПК України, у разі подання до суду позовної заяви та документів, що додаються до неї в електронній формі, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви доказ надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів.

Крім того, вказана вимога щодо направлення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів взаємопов`язана з пільговою нормою при сплаті судового збору. Зокрема, ч.3 ст.4 ЗУ «Про судовий збір» передбачає, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

У даному випадку стягувач скористався вказаним коєфіцієнтом пониження ставки судового збору, сплативши судовий збір в сумі 242,24 грн., а не 302,80 грн., однак, вимоги закону щодо обов`язковості надання доказу надсилання листом з описом вкладення боржнику копій поданих до суду документів не виконав. Тобто стягувач вибірково скористався вимогами цивільного процесуального законодавства України.

Таким чином, дана заява вказаним вимогам закону не відповідає.

Крім того, відповідно до п.4 ч.2 ст.163 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються, а згідно із п.4 ч.3 ст.163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додаються інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

У той же час заявник у заяві зазначає, що ТОВ «Газорозподільні мережі України» як оператор ГРМ в особі Дніпропетровської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» здійснює діяльність з 01.10.2023 року на території Дніпропетровської області на підставі ліцензії, однак в якості доказу таку ліцензію не долучив, чим порушив вимоги статті 163 ЦПК України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.

Крім того, відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2011 № 14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження», наявність спору про право, яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов`язок перед заявником (кредитором).

Згідно із ч.3 ст.19 ЦПК України, наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Згідно із п.3 ч.1 ст.161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, електронних комунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Аналіз змісту вказаних норм дає підстави для висновку про те, що судовий наказ про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг може бути видано виключно за умови відсутності спору щодо заборгованості боржника.

Як вбачається з відповіді виконавчого комітету Роздорської селищної ради від 07.06.2024 року за №564/01-17, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

У заяві представник Дніпропетровської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» зазначає, що ОСОБА_1 є споживачем послуг з розподілу природного газу за адресою: АДРЕСА_2 .

З долученого до заяви розрахунку заборгованості по РЗП природного газу за період з 01.10.2023 року по 30.04.2024 року споживач ОСОБА_1 має заборгованість у розмірі 1697,45 грн. Однак, заява-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для побутового споживача) підписана ОСОБА_1 01.11.2023 року. Тому вбачається, що нарахування заборгованості здійснювалося за період, що починається раніше, ніж була підписана заява-приєднання до умов договору розподілу природного газу.

Таким чином, суд приходить до висновку, що такі вимоги стягувача не є безспірними, а тому не можуть бути розглянуті у порядку наказного провадження.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.165 ЦПК України, про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Згідно з ч. 2 ст.164 ЦПК України, у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 161- 167, 260, 261, 353,354 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою Дніпропетровської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за розподіл природного газу з ОСОБА_1 .

Роз`яснити заявнику, що відповідно до ч. 1 ст. 166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, зазначених в цій ухвалі, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою, після усунення її недоліків. Також заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня її складення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя О. І. Окладнікова