Справа №443/1970/21
Провадження №2/443/12/24
УХВАЛА

іменем України

13 червня 2024 року місто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Павліва А.І.,

секретар судового засідання Стасів С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів позики та розписок про одержання позики,

встановив:

Суть справи.

Позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів позики та розписок про одержання позики надійшла до суду 09.12.2021.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.12.2021 автоматизованою системою документообігу суду визначено суддю Павліва А.І. для цього судового провадження.

Позивач та його представник, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце судового засідання, повторно в нього не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, клопотання про розгляд справи за їх відсутності або про відкладення розгляду справи не подали.

У судовому засіданні представник відповідача суду зазначила, що позивач та його представник повторно не з`явилися у судове засідання, про причини неявки суд не повідомили, клопотання про розгляд справи за їх відсутності не подали, а відтак відповідно до пункту 3 частини 1 статті 257 ЦПК України позов слід залишити без розгляду, про що заявила відповідне клопотання.

Позиція суду.

Суд, беручи до уваги викладені обставини та вивчивши матеріали справи, доходить висновку, що позов підлягає залишенню без розгляду виходячи з такого.

Фактичні обставини, встановлені судом.

Розгляд справи у судових засіданнях призначався на 12.03.2024, 16.04.2024, 21.05.2024 та 13.06.2024.

При цьому, 16.04.2024 позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, однак представником позивача подано клопотання про відкладення розгляду справи з причини, яку суд визнав поважною (зайнятість у іншому судовому процесі), відтак розгляд справи було відкладено (Т.3 а.с.88-89).

21.05.2024 за клопотанням представника позивача судове засідання мало відбутися за його участю у режимі відеоконференції поза приміщенням суду, однак представник позивача на зв`язок не вийшов, у зв`язку з чим суд відклав розгляд справи (Т.3 а.с.101-102, 104-105).

У судове засідання 13.06.2024 позивач та його представник повторно не з`явилися з невідомих суду причин, хоч про дату, час і місце його проведення повідомлялися належним чином (а.с.110, 113).

Нормативно-правові акти, якими керувався суд.

Згідно з частиною 1 статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Нормою частиною 1 статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 статті 4 ЦПК України).

Відповідно до приписів частини 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина 1 статті 44 ЦПК України).

Згідно з положеннями частин 1, 2 статті 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Відповідно до частини 3 статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини своєї неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

За змістом частин 1, 2, 5 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання, та першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. У разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи (пункт 3 частини 1 статті 257 ЦПК України).

Суд, зважаючи на вимоги частини 4 статті 10 ЦПК України враховує прецедентні рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого Королівства» (Osman v. The United Kingdom) від 28.10.98 та «Креуз проти Польщі» (Case of Kreuz v. Poland) від 19.06.2001, у яких ЄСПЛ дійшов висновку, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду, за своєю природою, потребує регулювання з боку держави.

Якщо в законі визначено порядок учинення певних дій, такий порядок у силу вимог вітчизняного законодавства повинен дисциплінувати осіб, котрі звертаються до суду, та не допускати входження процесу в безладний рух, оскільки право на суд не є абсолютним.

Також, суд зазначає, що передбачене частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain) від 07.07.1989.

У справі «Каракуця проти України» (Karakutsya v. Ukraine) Європейський суд з прав людини наголосив на тому, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Зважаючи на положення частини 4 статті 263 ЦПК України суд враховує правові висновки Верховного Суду, зроблені 07 травня 2018 року у справі №553/3688/16-ц, 22 травня 2019 року у справі №310/12817/13, 21 вересня 2020 року у справі справа №658/1141/18, 28 жовтня 2021 року у справі №465/6555/16-ц, за змістом яких закон надає право суду залишати позов без розгляду у випадку повторної неявки позивача в судове засідання незалежно від причин його неявки, наявності чи відсутності поважних причин для такого, якщо він був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового розгляду справи.

У постанові від 28 березня 2023 року у справі № 711/7486/19 Верховний Суд виснував, що процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані з принципом диспозитивності цивільного судочинства, за змістом якого особа, що бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Вказані наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути і поважними. Отже, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд повинен залишати позовну заяву без розгляду. Зазначена норма є імперативною та дисциплінує позивача як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він має право подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.

Правове значення у цьому випадку має тільки належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 759/6512/17, провадження № 61-4437св20, від 07 грудня 2020 року у справі № 686/31597/19, провадження № 61-15254св20, від 20 січня 2021 року у справі № 450/1805/18, провадження № 61-2329св20.

Мотиви, з яких суд дійшов висновків.

Суд звертає увагу на те, що позивач та його представник повторно не з`явилися у судове засідання та не повідомили про причини неявки, жодних клопотань процесуального характеру до суду не подали, а відтак з огляду на приписи частини 2 статті 223 ЦПК України, суд не знаходить правових підстав для відкладення розгляду справи та повторного виклику сторін, оскільки це призведе до безпідставного затягування розгляду справи.

Крім цього, суд зауважує, що позивач та його представник були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, однак повторно у нього не з`явилися, не повідомили суд про причини неявки і клопотання про розгляд справи за їх відсутності не подали.

Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, суд вважає, що наявні обґрунтовані підстави для залишення позову без розгляду.

Керуючись статтями 2, 10, 12, 131, 223, 257, 260, 261 ЦПК України, суд

постановив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів позики та розписок про одержання позики залишити без розгляду на підставі повторної неявки позивача та його представника у судове засідання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано.

Відповідно до частини 6 статті 259 та частини 1 статті 268 ЦПК України складання повного тексту ухвали відкладено на п`ять днів.

Дата складення повного тексту ухвали 17 червня 2024 року.

Головуючий суддя А.І. Павлів