КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/378/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2024 року місто Київ

справа №757/15730/22-ц

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Кирилюк Г.М.

за участю секретаря судового засідання - Балкової А.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 05 липня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Вовк С.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про визнання недійсним одностороннього правочину про розірвання договору банківського обслуговування,-

В С Т А Н О В И В:

В червні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив:

визнати недійсним односторонній правочин, вчинений АТ КБ «ПРИВАТБАНК» щодо розірвання договору банківського обслуговування, за яким йому було відкрито рахунки.

В обґрунтування вимог посилався на те, що 05 липня 2021 року AT «КБ «ПРИВАТБАНК» заблокував всі його особисті розрахункові рахунки і карти, відкриті та оформлені на його ім`я, а також розрахункові рахунки підприємств, де позивач є директором.

Вказував, що в телефонному режимі усно його було повідомлено, що фінансовим департаментом AT КБ «ПРИВАТБАНК» була проведена перевірка, на підставі якої був зроблений висновок, що ТОВ «КБ «ПОЛІТ», де він в минулому (30 березня 2018 року, більше ніж за три роки до зазначених подій корпоративні права були відчужені) був засновником, були здійснені шахрайські операції, тому AT КБ «ПРИВАТБАНК» прийняв рішення в односторонньому порядку розірвати з ним будь-які ділові відносини, зокрема закрити поточні рахунки.

Зазначав, що він не отримував від AT КБ «ПРИВАТБАНК» листів, в яких було повідомлено про блокування рахунків.

Посилався на те, що він займається підприємницькою діяльність з 1999 року, є співвласником та директором цілого ряду комерційних підприємств в Україні та за кордоном. За цей час, його підприємствами, було інвестовано в українську економіку і сплачено податків до бюджетів різних рівнів на десятки мільйонів гривень. За всі ці роки позивач жодного разу не був підозрюваним, обвинуваченим чи засудженим за будь-які шахрайські дії, не притягувався до кримінальної відповідальності. У ділових відносинах репутація має величезне значення для успішного ведення бізнесу, а розірвання договору на обслуговування AT «КБ «ПРИВАТБАНК» з таких підстав, зашкодила діловій репутації позивача та порушує його права на банківське обслуговування.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 05 липня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсним односторонній правочин про відмову від підтримання ділових відносин (відмову в обслуговуванні) ОСОБА_1 , шляхом розірвання ділових відносин (розірвання договору і закриття рахунків), що вчинений АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на підставі рішення від 08 липня 2021 року, відповідно до повідомлення №20.1.0.0.0/7-20210708/2422 від 08 липня 2021 року.

Стягнуто з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач АТ КБ «ПРИВАТБАНК»подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

На обґрунтування вимог посилався на те, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» під час аналізу діяльності позивача, на підставі наявних документів та відомостей, встановив позивачу неприйнятно високий ризик, у зв`язку з чим, прийняв рішення про відмову від підтримання ділових відносин з останнім.

Вказував, що банки наділені прямим обов`язком встановлення неприйнятно високого ризику ділових відносин стосовно клієнтів або мінімізувати виявлені ризики, пов`язані з таким клієнтом, а також щодо клієнтів, щодо яких у банку за результатами вивчення підозрілої діяльності клієнта є обгрунтовані підозри про здійснення ними операцій ВК/ФТ, інших злочинів.

Зазначав, що позивачем не доведено порушення його прав та інтересів з боку АТ КБ «ПРИВАТБАНК», а позовні вимоги по суті спрямовані на примушення банку до порушення Закону України «Про банки і банківську діяльність», Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення».

Посилався на те, що політика управління комплаєнс-ризиком фінансового моніторингу АТ КБ «ПРИВАТБАНК» є документом з обмеженим доступом і її не оглянув суд, оскільки жодного судового засідання проведено не було, суд першої інстанції не повідомляв його про відкриття провадження у справі та не направляв копію позовної заяви з додатками, таким чином обмеживши право банку на доведення своєї позиції по вказаній справі.

Вказував, що йому було невідомо про наявність такого судового спору.

13 лютого 2024 року від позивача ОСОБА_1 на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

У судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні апеляційного суду заперечувала проти доводів апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права виконавши всі вимоги цивільного судочинства вирішив справу згідно із законом.

Згідно з п.7 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що за наявними у справі матеріалами без повідомлення сторін можуть бути розглянуті справи, якщо наявні виключно вимоги майнового характеру і розмір ціни позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Якщо ж у справі наявні вимоги немайнового характеру, то розгляд такої справи здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовом заявив вимоги про визнання недійсним одностороннього правочину про розірвання договору банківського обслуговування.

Тобто позовна заява містить вимогу не майнового характеру.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 05 липня 2022 року відкрито провадження у даній справі та ухвалено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, воно ухвалено у порядку спрощеного позовного провадження.

Отже, всупереч вищенаведеним нормам процесуального права, суд першої інстанції розглянув і вирішив дану справу, у якій заявлено вимогу немайнового характеру в порядку спрощеного позовного провадження, а не за правилами загального позовного провадження.

А відтак, судом першої інстанції при ухваленні рішення були порушені норми процесуального права, отже рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав, передбачених пунктом 7 частини 3 статті 376 ЦПК України, з ухваленням нового судового рішення по суті спору.

Колегія суддів приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про визнання недійсним одностороннього правочину про розірвання договору банківського обслуговування підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 05 липня 2021 року AT КБ «ПРИВАТБАНК» заблокував всі особисті розрахункові рахунки і карти, відкриті та оформлені на ім'я ОСОБА_1 , а також розрахункові рахунки підприємств, де він є директором.

Як зазначив, позивач, йому в телефонному режимі усно було повідомлено, що фінансовим департаментом AT КБ «ПРИВАТБАНК» була проведена перевірка, на підставі якої був складений висновок, що ТОВ «КБ «ПОЛІТ», де він у минулому (30 березня 2018 року, понад три роки до зазначених подій корпоративні права були відчужені) був засновником, були здійснені шахрайські операції, тому AT КБ «ПРИВАТБАНК» ухвалив рішення в односторонньому порядку розірвати із ним будь-які ділові відносини, зокрема закрити поточні рахунки.

15 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Голови правління AT КБ «ПРИВАТБАНК» з заявою, яка була зареєстрована за вх. №2279886, в якій просив повідомити причини блокування рахунків.

Листом за вих. №20.1.0.0.0/7-210915/17314 від 16 вересня 2021 року AT КБ «ПРИВАТБАНК» повідомив позивача, що ухвалено рішення про розірвання укладених договорів та закриття поточних рахунків, а чинне законодавство України не встановлює обов'язок для банку надавати більш детальні пояснення стосовно зазначених дій.

У вказаному листі банк без зазначення конкретних обставин та встановлених фактів відносно ОСОБА_1 , послався на ч.2 ст.6 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансуванню розповсюдженню зброї масового знищення», відповідно до якої банки є суб'єктами первинного фінансового моніторингу. Також банк послався на частину першу ст.15 цього ж закону, відповідно до якої суб'єкт первинного фінансового моніторингу зобов'язаний відмовитися від встановлення (підтримання) ділових відносин/відмовити клієнту у відкритті рахунку (обслуговуванні), у тому числі шляхом розірвання ділових відносин, закриття рахунка/відмовитися від проведення фінансової операції, зокрема, у разі встановлення клієнту неприйнятно високого ризику/ненадання необхідних для здійснення належної перевірки документів чи відомостей/неможливості здійснення ідентифікацій та/або верифікації, а також встановлення даних, що дають змогу встановити кінцевих бенефіціарних власників/подання недостовірної інформацій/подання інформації з метою введення в оману банку.

При цьому, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у листі зазначив, що 08 липня 2021 року було направлено лист №20.1.0.0.0/7-20210708/2422, згідно з яким ОСОБА_1 повідомлялося про прийняте банком рішення щодо розірвання укладених договорів та закриття поточних рахунків.

Позивач вказував на те, що він такого листа не отримував.

Лист аналогічного змісту щодо підстав для розірвання укладених договорів та закриття поточних рахунків рішення АТ КБ «ПРИВАТБАНК» позивач отримав і від Національного банку України за вих. № 14-0004/90267 від 27 вересня 2021 року.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що він займається підприємницькою діяльність з 1999 року, є співвласником та директором цілого ряду комерційних підприємств в Україні та за кордоном. За цей час, його підприємствами, було інвестовано в українську економіку і сплачено податків до бюджетів різних рівнів на десятки мільйонів гривень. За всі ці роки позивач жодного разу не був підозрюваним, обвинуваченим чи засудженим за будь-які шахрайські дії, не притягувався до кримінальної відповідальності. У ділових відносинах репутація має величезне значення для успішного ведення бізнесу, а розірвання договору на обслуговування AT «КБ «ПРИВАТБАНК» з таких підстав, зашкодила діловій репутації позивача та порушує його права на банківське обслуговування.

Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частин першої, третьої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За частинами першою та третьою статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Згідно з пунктами 3 та 4 частини другої статті 1075 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) банк має право вимагати розірвання договору банківського рахунка, зокрема, у випадках, передбачених законодавством, що регулює відносини у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення; в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до частини четвертої статті 1075 ЦК України банк може відмовитися від договору банківського рахунка та закрити рахунок клієнта у разі відсутності операцій за рахунком клієнта протягом трьох років підряд та відсутності залишку грошових коштів на цьому рахунку; за наявності підстав, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення». Залишок грошових коштів на рахунку клієнта повертається клієнту.

Згідно із пунктом 39 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) неприйнятно високий ризик - це максимально високий ризик, що не може бути прийнятий суб'єктом первинного фінансового моніторингу відповідно до внутрішніх документів з питань фінансового моніторингу.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 6 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» суб'єктами первинного фінансового моніторингу, зокрема, є банки.

За частиною шостою статті 11 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» суб`єкт первинного фінансового моніторингу має право витребувати, а клієнт, представник клієнта зобов`язані подати інформацію (офіційні документи), необхідну (необхідні) для здійснення належної перевірки, а також для виконання таким суб'єктом первинного фінансового моніторингу інших вимог законодавства у сфері запобігання та протидії.

Згідно з частиною першою статті 15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» суб'єкт первинного фінансового моніторингу зобов'язаний відмовитися від встановлення (підтримання) ділових відносин/відмовити клієнту у відкритті рахунка (обслуговуванні), у тому числі шляхом розірвання ділових відносин, закриття рахунка/відмовитися від проведення фінансової операції у разі:

- якщо здійснення ідентифікації та/або верифікації клієнта, а також встановлення даних, що дають змогу встановити кінцевих бенефіціарних власників, є неможливим або якщо у суб'єкта первинного фінансового моніторингу виникає сумнів стосовно того, що особа виступає від власного імені;

- встановлення клієнту неприйнятно високого ризику або ненадання клієнтом необхідних для здійснення належної перевірки клієнта документів чи відомостей;

- подання клієнтом чи його представником суб'єкту первинного фінансового моніторингу недостовірної інформації або подання інформації з метою введення в оману суб'єкта первинного фінансового моніторингу;

- виявлення у порядку, встановленому відповідним суб'єктом державного фінансового моніторингу, що банк або інша фінансова установа, з якою встановлені кореспондентські відносини, є банком-оболонкою та/або підтримує кореспондентські відносини з банком-оболонкою;

- якщо здійснення ідентифікації особи, від імені або в інтересах якої проводиться фінансова операція, та встановлення її кінцевого бенефіціарного власника або вигодоодержувача (вигодонабувача) за фінансовою операцією є неможливим.

Тобто банк зобов'язаний відмовитися від підтримання ділових відносин, у тому числі шляхом розірвання ділових відносин, закриття рахунка у разі встановлення клієнту неприйнятно високого ризику або ненадання клієнтом необхідних для здійснення належної перевірки клієнта документів чи відомостей.

Водночас вказана стаття не свідчить про те, що наявність однієї з підстав розірвання ділових відносин - ненадання документів, виключає існування іншої - встановлення неприйнятно високого рівня ризику.

Аналогічний за змістом висновок міститься в постанові Верховного Суду від 21 листопада 2022 року в справі № 757/35987/20-ц (провадження № 61-1659св22).

Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» чітко передбачено випадки, коли факт ненадання документів зумовлює обов'язок суб'єкта первинного фінансового моніторингу встановити клієнту неприйнятно високий рівень ризику, зокрема, за приписами частини шостої статті 7 Закону, суб'єкт первинного фінансового моніторингу зобов'язаний встановити неприйнятно високий ризик ділових відносин (фінансової операції без встановлення ділових відносин) стосовно клієнтів у разі: неможливості виконувати визначені цим Законом обов'язки або мінімізувати виявлені ризики, пов'язані з таким клієнтом або фінансовою операцією; наявності обґрунтованих підозр за результатами вивчення підозрілої діяльності клієнта, що така діяльність може бути фіктивною.

Отже, в силу вимог законодавства про запобігання та протидію легалізації доходів банк наділений правом в односторонньому порядку відмовитися від ділових відносин з клієнтами з неприйнятно високим ризиком, в тому числі шляхом розірвання договорів.

Водночас, право банку як суб'єкта первинного фінансового моніторингу відмовитися від договірних відносин шляхом розірвання договору банківського рахунка з підстав встановлення клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику не є необмеженим. Судам необхідно в кожному випадку, виходячи із встановлених обставин справи, досліджувати підстави та обґрунтованість встановлення клієнту такої категорії ризику.

Аналогічні за змістом висновки викладені в постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі №910/3245/19, від 20 січня 2022 року у справі №910/18504/20,

Отже, приписи статті 15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення»у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, наділяють банк правом відмовитися в односторонньому порядку від ділових відносин з клієнтами за наявності умов, передбачених частиною першою статті 15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», зокрема шляхом розірвання договорів, а тому у спірних правовідносинах, пов'язаних з фінансовим моніторингом, пріоритетним є застосування норм спеціального закону, до чого власне і відсилає пункт 3 частини другої статті 1075 ЦК України. При цьому суд вважає, що банк зобов'язаний підтвердити існування правових підстав, для застосування положень частини першої статті 15 вказаного Закону.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не надав доказів на підтвердження обґрунтованості підстав вважати, що дії, рішення або бездіяльність позивача, які містять ознаки здійснення ризикової діяльності у сфері фінансового моніторингу, наражає на ризик застосування до банку відповідних заходів впливу, зокрема, з причин незаконності джерел походження цінних паперів та(або) коштів ОСОБА_1 , інших його активів або прав на такі активи, не довів наявності у банківських операціях позивача ознак відмивання доходів.

Доводи апеляційної скарги фактично грунтуються на твердженні АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про реалізацію ним свого права на припинення договірних відносин з позивачем на підставі Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення».

Разом з тим, банком не доведено існування правових підстав для застосування положень частини першої статті 15 вищевказаного Закону.

При цьому, відповідачем не було надано ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанції доказів на підтвердження своїх доводів.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про недоведеність банком існування правових підстав для відмови від підтримання ділових відносин з позивачем, а відтак позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Згідно з ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Виходячи з положень ст.141 ЦПК України колегія суддів вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 992,40 грн.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 05 липня 2023 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про визнання недійсним одностороннього правочину про розірвання договору банківського обслуговування - задовольнити.

Визнати недійсним односторонній правочин про відмову від підтримання ділових відносин (відмову в обслуговуванні) ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), шляхом розірвання ділових відносин (розірвання договору і закриття рахунків), що вчинений Акціонерним товариством Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» () на підставі рішення від 08 липня 2021 року, відповідно до повідомлення №20.1.0.0.0/7-20210708/2422 від 08 липня 2021 року.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», місцезнаходження: місто Київ, вул. Грушевського, 1Д, на користь ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 14 червня 2024 року.

Головуючий:

Судді: