Провадження № 4-с/333/15/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2024 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд міста Запоріжжя

у складі: головуючого - судді Михайлової А.В.,

за участю секретаря судового засідання Панченко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Запоріжжі скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність посадових осіб Комунарського відділу державної Виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса),

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на бездіяльність посадових осіб Комунарського відділу державної Виконавчої служби у м. Запоріжжі ПМУМЮ (м. Одеса) з вимогою про зобов`язання органу виконання рішень зняти арешт та заборону відчуження всього майна, яке належить боржнику ОСОБА_1 .

Посилаючи на те, що в вересні 2022 року звернулася до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Вартанової О.С. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлого брата.

Постановою нотаріуса від 13.12.2022 року № 431/02-31 їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом в зв`язку з пропуском терміну для подачі заяви про прийняття спадщини.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19.04.2023 року позовну заяву задоволено, встановлено ОСОБА_1 додатковий строк у три місяці для подання нею заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті її брата, з моменту набрання законної сили рішенням суду.

Після набрання судовим рішенням законної сили, скаржнику було повідомлено нотаріусом, що видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом не є можливим через наявність виконавчих проваджень в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень, а саме:

- ВП № 36704386 про примусове виконання виконавчого листа № 2-118-/2011, виданого Комунарським районним судом м. Запоріжжя 16.05.2012 року про стягнення 930 грн. 67 коп. з боржника ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПроКредит Банк»;

- ВП № 54208469 від 03.07.2017 року про примусове виконання виконавчого листа № 333/584/13-ц, виданого Комунарським районним судом м. Запоріжжя 13.06.2017 року про стягнення з боржника боргу 65 755,04 грн. на користь ОСОБА_2 ; накладено арешт на майно боржника 11.04.2018 року.

В рамках зазначених виконавчих проваджень накладено арешти та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику.

З інформації, наданої особою, бездіяльність якої оскаржується, скаржнику (боржнику) стало відомо про закінчення виконавчого провадження ВП № 36704386 15.11.2013 року. Виконавчий документ повернуто стягувачу за п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (боржник чи майно не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку) згідно редакції закону, що діяв на той час.

Виконавче провадження ВП № 54208469 закінчено 23.03.2020 року. Державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (боржник чи майно не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку).

ОСОБА_1 , зважаючи на те, що виконавчі провадження закінчені, стягувачі не зверталися повторно до виконавчої служби, тобто з їх боку відсутні майнові претензії, а наявність протягом тривалого часу (десять та три роки відповідно) не скасованих арештів та заборон на майно боржника є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння майном, звернулася з заявами до виконавчої служби про зняття арештів та заборони на відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику.

Посилаючись на правові позиції Верховного Суду, викладені в постановах від 14.08.2023 року у справі № 927/322/14; від 24.05.2021 року у справі № 712/12136/18; від 14.08.2023 року у справі № 927/322/14, норми матеріального та процесуального права, просила суд:

Визнати протиправною бездіяльність посадових осіб державних виконавців Комунарського відділу державної Виконавчої служби у м. Запоріжжі ПМУМЮ (м. Одеса) щодо незняття арешту з рухомого та нерухомого майна; скасування заборони здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику.

Зобов`язати Комунарський відділ державної Виконавчої служби у м. Запоріжжі ПМУМЮ (м. Одеса) зняти арешт та заборону відчуження всього майна, яке належить боржнику ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), накладених у виконавчих провадженнях № 36704386 та № 54208469.

Зобов`язати Комунарський відділ державної Виконавчої служби у м. Запоріжжі ПМУМЮ (м. Одеса) вчинити дії щодо реєстрації припинення обтяження нерухомого майна.

В судове засідання представник скаржника (боржника) ОСОБА_1 адвокат Салімонов Р.Є. не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, скаргу підтримав у повному обсязі, просив задовольнити.

Представник особи, діяльність якої оскаржується, - Комунарського відділу державної Виконавчої служби у м. Запоріжжі ПМУМЮ (м. Одеса) в судове засідання не з`явився; подав до суду відзив, в якому просить суд залишити скаргу без задоволення; розглядати справу без участі уповноваженого представника Відділу.

Обґрунтовуючи свої доводи, посилається на наступне:

- Стягнення по виконавчому документу не проводилось, виконавчий збір не стягнуто.

- На даний час виконавчі провадження, строки зберігання яких закінчились, знищені відповідно до Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом № 2274/5 від 25.12.2008 року Міністерством юстиції України п. 9.9 «строк зберігання завершених виконавчих проваджень завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строки зберігання, становить 1 (один) рік. Обчислення строків зберігання документів проводиться з 1 січня року, який іде за роком завершення їх діловодством».

- на ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено зняття арешту з майна. Зазначає, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

- Наразі на виконанні в Комунарському відділі державної Виконавчої служби у м. Запоріжжі ПМУМЮ (м. Одеса) виконавчих проваджень не перебуває.

- Станом на 17.11.2023 року борг, витрати виконавчого провадження та виконавчий збір боржником не сплачені.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Матеріалами справи підтверджено, що у вересні 2022 року скаржник (боржник) ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Вартанової О.С. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлого брата.

Постановою нотаріуса від 13.12.2022 року № 431/02-31 скаржнику (боржнику) було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом в зв`язку з пропуском терміну для подачі заяви про прийняття спадщини.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19.04.2023 року позовну заяву задоволено, встановлено ОСОБА_1 додатковий строк у три місяці для подання нею заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті її брата, з моменту набрання законної сили рішенням суду.

Приватний нотаріус відмовила заявнику (боржнику) у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом через наявність накладених арештів на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень.

За даними Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, 22.02.2013 року державним виконавцем Комунарського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції винесено постанову ВП № 36704386 про примусове виконання виконавчого листа № 2-118-/2011, виданого Комунарським районним судом м. Запоріжжя 16.05.2012 року про стягнення 930 грн. 67 коп. з боржника ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПроКредит Банк».

Постановою державного виконавця від 05.08.2013 року «про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження» накладено арешт на все майно, що належить боржнику та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику.

Постановою державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції винесено постанову № 54208469 від 03.07.2017 року відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа № 333/584/13-ц, виданого Комунарським районним судом м. Запоріжжя 13.06.2017 року про стягнення з боржника боргу 65 755,04 грн. на користь ОСОБА_2 ; накладено арешт на майно боржника 11.04.2018 року.

На адвокатський запит № 55 від 06.09.2023 року надано інформацію від 13.09.2023 року № 35028/9-29.23-34 за підписом начальника відділу В. Бурима, відповідно до якої: 15.11.2013 року державним виконавцем Кисліциною Ю.Д. виконавчий документ було повернуто стягувачу за п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (боржник чи майно не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку) згідно редакції закону, що діяв на той час. Станом на 13.09.2023 року документ на виконанні не перебуває та повторно не надходив.

На заяву ОСОБА_1 щодо стану виконавчих проваджень стосовно неї, надана інформація від 04.09.2023 року № б/н/8-29.23-34 за підписом начальника відділу В. Бурима.

23.03.2020 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Виконавче провадження № 54208469 закінчено. Наразі на виконанні в Комунарському відділі державної Виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) виконавчих проваджень не перебуває.

За повідомленням начальника Комунарського відділу державної Виконавчої служби у м. Запоріжжі ПМУМЮ (м. Одеса) В. Бурима від 04.09.2023 року № б/н/8-29.23-34, «на даний час виконавчі провадження № 36704386, № 54208469, строки зберігання яких закінчилися, - знищено.

Відповідно до Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом № 2274/5 від 25.12.2008 року Міністерством юстиції України п. 9.9 «строк зберігання завершених виконавчих проваджень завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строки зберігання, становить 1 (один) рік. Обчислення строків зберігання документів проводиться з 1 січня року, який іде за роком завершення їх діловодством.

11.10.2023 року ОСОБА_1 звернулася до виконавчої служби з Заявами про зняття арешту та заборони відчуження майна.

В задоволенні заяви відмовлено листом від 17.11.2023 року № 52724/2 за підписом начальника відділу В. Бурима. підстава відмови: «станом на 17.11.2023 року борг, витрати виконавчого провадження та виконавчий збір боржником не сплачені. Підстави для зняття арешту з майна боржника в рамках виконавчого провадження № 54208469 у державного виконавця відсутні».

Відповідь на заяву ОСОБА_1 про зняття арешту та скасування заборони здійснювати відчуження будь-якого майна, що належить боржнику від 11.10.2023 року, в рамках виконавчого провадження № 36704386 не надана.

Суд, оцінивши надані учасниками справи докази, вислухавши представника заявника (боржника), дійшов висновку про обґрунтованість заяви та її задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Засади виконавчого провадження наведені в ст. 2 названого Закону. Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Судом встановлено дату закінчення виконавчого провадження № 36704386 та повернення виконавчого документа стягувачу 15.11.2013 року; закінчення виконавчого провадження № 54208469 та повернення виконавчого документа стягувачу 23.03.2020 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

За повідомленням Комунарського відділу державної Виконавчої служби у м. Запоріжжі ПМУМЮ (м. Одеса) у них на виконанні виконавчих проваджень відносно скаржника не перебуває.

При зазначених обставинах суд погоджується з доводами заявника (боржника) про те, що наявність протягом тривалого часу не скасованих арештів на майно боржника, за умови відсутності (закінчення) виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувачів є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Зазначена позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 13.07.2022 року у справі № 2/0301/806/11.

Крім того, зазначена правова позиція Верховного Суду спростовує доводи виконавчої служби у частині того, що суд не має права зобов`язувати державного виконавця до вчинення дій щодо зняття арешту з майна заявника (боржника).

Заперечуючи проти доводів скарги, Комунарський відділ державної Виконавчої служби у м. Запоріжжі ПМУМЮ (м. Одеса) в відзиві на скаргу (від 26.01.2024 року № 8111/8-29.23-34 зазначає про наступне: «Згідно ч. 1 ст. 50 вищевказаного Закону в даній редакції: у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом» як на підставу скасування накладених арештів та оголошених заборон на відчуження майна, що належить боржнику.

Зазначена правова позиція не узгоджується з вимогами ч. 3 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» в якій передбачено, що якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд в постанові від 14.08.2023 року у справі № 927/322/14 зазначив:

«Відповідно до частин першої-другої статті 40 вказаного Закону у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Отже, закінчення виконавчого провадження у розумінні вимог вказаного Закону України "Про виконавче провадження" передбачає зняття арешту та скасування вжитих раніше заходів примусового виконання рішення про що зазначається у постанові про вчинення відповідної дії.

Згідно із частиною першою, пунктом 1 частин другої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець, зокрема, здійснює заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом».

З огляду на правову позицію Верховного Суду, не зняття виконавцем арешту з майна боржника у виконавчому провадженні при закінченні виконавчого провадження є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби і порушене право скаржника підлягає захисту».

Верховний Суд в постанові від 14.08.2023 року у справі № 927/322/14 дійшов висновку:

«Посилання скаржника на знищення виконавчого провадження у зв`язку із закінченням терміну його зберігання, вірно не прийнятті судом до уваги, так як положення чинного законодавства не встановлюють, що вказані обставини звільняють виконавця, який допустив відповідне порушення закону, від обов`язку зняти арешт з майна у випадку закінчення виконавчого провадження».

Застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей.

Суд повинен реалізовувати своє основне завдання, а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 354, 355, 358, 450, 451 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність посадових осіб Комунарського відділу державної Виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на бездіяльність посадових осіб задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність посадових осіб державних виконавців Комунарського відділу державної Виконавчої служби у м. Запоріжжі ПМУМЮ (м. Одеса) щодо незняття арешту з рухомого та нерухомого майна; скасування заборони здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику.

Зобов`язати Комунарський відділ державної Виконавчої служби у м. Запоріжжі ПМУМЮ (м. Одеса) зняти арешт та заборону відчуження всього майна, яке належить боржнику ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), накладених у виконавчих провадженнях № 36704386 та № 54208469.

Зобов`язати Комунарський відділ державної Виконавчої служби у м. Запоріжжі ПМУМЮ (м. Одеса) вчинити дії щодо реєстрації припинення обтяження нерухомого майна.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягомп`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Учасник справи, якому повна ухвала не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повного текста ухвали.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Суддя А.В.Михайлова