Провадження № 22-ц/812/24/24
ПОСТАНОВА

Іменем України

03 червня 2024 року м. Миколаїв

справа № 490/1188/22

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Самчишиної Н.В., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Богуславською О.М.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради як органу опіки та піклування, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Служба у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради, про повернення дитини батькові на виховання та утримання, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва, ухвалене 15 лютого 2023 року під головуванням судді Гуденко О.А., повний текст судового рішення складений 24 лютого 2023 року,

У С Т А Н О В И В:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради як органу опіки та піклування про повернення дитини батькові на виховання та утримання.

Позивач зазначав, що він та ОСОБА_2 є батьками малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 квітня 2017 року у справі № 489/1646/17 сина ОСОБА_5 відібрано у нього без позбавлення батьківських прав та стягнуто з нього на користь органу опіки та піклування Миколаївської міської ради аліменти на утримання сина в розмірі частки від всіх видів його заробітків (доходів) але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 31 березня 2017 року та до закінчення часу його перебування в державному закладі. Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 27 січня 2017 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування та влаштовано до Миколаївського обласного будинку дитини на повне державне забезпечення, де він перебував з 14 лютого 2017 року. На теперішній час його влаштовано у прийомну сім`ю.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04 грудня 2018 року у справі № 489/3450/18, залишеним без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 10 квітня 2019 року, відмовлено у задоволенні позову органу опіки та піклування Миколаївської міської ради до нього та ОСОБА_2 про позбавлення їх батьківських прав відносно сина. Постановою Миколаївського апеляційного суду від 04 листопада 2021 року скасовано рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09 липня 2021 року у справі № 489/3413/20 та ухвалено нове, яким відмовлено органу опіки та піклування Миколаївської міської ради в задоволенні позову до нього та ОСОБА_2 про позбавлення їх батьківських прав, стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини.

Як вказав позивач, з моменту народження сина, він регулярно, за винятком періоду його лікування, відвідував ОСОБА_5 у будинку дитини, приносив солодощі, іграшки, вчиняв дії направлені на те, щоб забрати його до себе на виховання. В подальшому введення в країні карантинних заходів щодо запобігання поширенню коронавірусної хвороби перешкоджали частішому відвідуванню сина, а після влаштування його в прийомну сім`ю він взагалі втратив змогу бачитися з сином.

Також ОСОБА_1 зазначав, що він є інвалідом ІІІ групи, не працює, отримує пенсію по інвалідності здійснює догляд за своєю цивільною дружиною, ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю ІІ групи з дитинства, отримує від управління соціальних виплат і компенсацій Інгульського району Департаменту праці та соціального захисту Миколаївської міської ради щомісячну допомогу на догляд. Має зареєстроване місце проживання у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , співвласником якої він є, де і проживає разом зі своїм батьком. В квартирі створені умови для проживання дитини, є окрема кімната. Він регулярно сплачує аліменти на утримання сина та хоча і має заборгованість, але намагається її покривати, має позитивні характеристики від сусідів.

Як стверджує позивач, його поведінка відносно сина не є нехтуванням своїми батьківськими обов`язками, а викликана збігом життєвих обставин: станом здоров`я його і ОСОБА_2 , їх юридичною необізнаністю, невеликою матеріальною забезпеченістю, відсутність належного супроводу соціальних служб. Він неодноразово звертався до Служби у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради з приводу повернення дитини, але отримував відповідь, що слід звертатися до суду.

Посилаючись на положення ст. 163, 170 СК України, Закону України «Про охорону дитинства», практику ЄСПЛ, положення Конвенції ООН про права дитини просив повернути йому сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на виховання та утримання.

Третя особа ОСОБА_2 позов підтримала, пояснила, що не розуміє, чому чужі люди мають виховувати ОСОБА_5 , а не вони - рідні батьки. Вона любить і сумує за Іоанном, знає, що зможе зробити для дитини все необхідне, а саме нагодувати, вдягнути та попрати його речі. Буде його виховувати розмовами, водити його до школи. Розуміє, що в неї є психічна хвороба і вона не може самостійно піклуватися про дитину, але є його рідний батько - позивач ОСОБА_1 , його батько - рідний дідусь дитини, а також інші родичі - допоможуть. Просить повернути їй дитину, бо це її єдиний син, а потрібно, щоб хтось на старості доглядав і за ними.

Представник відповідача заперечувала проти позову, просила відмовити у його задоволенні, оскільки батько ще не готовий виховувати дитину, яка має деякі особливі потреби. Вони до початку війни декілька разів спілкувалися з батьком, він дійсно приходив до них до психолога, проте у нього дуже сповільнений темп сприйняття інформації та її усвідомлення, тому ці бесіди не дали бажаного результату, ОСОБА_1 має низький батьківський потенціал. Наразі дитина влаштована у прийомну сім`ю, де перебуває в безпечних умовах та прийомний батько має можливість вирішити проблеми дитини зі здоров`ям та займатися його розвитком.

Третя особа на стороні відповідача - ОСОБА_3 , до прийомної сім`ї якого влаштовано ОСОБА_4 , вважав позов таким, що не підлягає задоволенню. Суду пояснив, що познайомився з Іоанном в будинку дитини, з хлопчиком одразу налагодився контакт та йому дозволили стати його батьком-вихователем. Він опікується дітьми-сиротами, вихованцями інтернатів вже багато років, згодом йому дозволили як одинокому батьку брати дітей, позбавлених батьківського виховання, на виховання. Він впевнений, що може дати цій дитині все необхідне, забезпечити і її лікування і розвиток здібностей, виховати хлопця освіченою людиною, він має для цього всі можливості та досвід. Також зауважив, що ніколи не перешкоджав спілкуванню сина з рідними батьками і на теперішній час не проти такого спілкування.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 лютого 2023 року у задоволенні позову відмовлено. Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що на теперішній час відсутні підстави для повернення дитини ОСОБА_1 , врахувавши найкращі інтереси дитини, умови воєнного стану, неспроможність батька забезпечити сину, який має певні особливі потреби, належне піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Також судом врахована думка самої дитини, психічний та емоційний стан позивача та ОСОБА_2 , з якою ОСОБА_1 постійно проживає Також суд прийняв до уваги невизначеність наслідків вивезення хлопчика невідомо куди за межі України, про що планує позивач, як слідує з його пояснень, де неможливо буде здійснювати контроль за виконанням батьком його батьківських обов`язків.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення норм матеріального права, просив скасувати рішення та ухвалити нове, про задоволення позову.

Апелянт зазначав, що рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04 грудня 2018 року у справі № 489/3450/18, залишеного без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 10 квітня 2019 року, та постановою Миколаївського апеляційного суду від 04 листопада 2021 року у справі №489/3413/20, якими відмовлено у задоволенні позову органу опіки та піклування Миколаївської міської ради про позбавлення його батьківських прав відносно сина ОСОБА_5 , факт умисного ухилення від виконання ним своїх батьківських прав не знайшли свого підтвердження. Вказував, що судом при ухваленні судового рішення вказані обставини не були враховані, не було прийнято до уваги, що за останні роки у зловживанні алкогольних напоїв та наркотичних засобів він не помічений, компрометуючими матеріалами відносно нього органи поліції не володіють, негативних характеристик щодо нього матеріали справи не містять. Також зазначав, що відповідачем 22 листопада 2021 року було прийнято незаконне рішення про влаштування до прийомної сім`ї на спільне проживання і виховання, ОСОБА_4 , в той час коли малось два рішення суду про відмову у позбавленні батьківських прав та коли він з 2019 року звертався до органу опіки та піклування та служби у справах дітей адміністрації Інгульського району, офісу Президента України, партії «Слуга Народа», КП «Миколаївський обласний дитячий будинок» про повернення йому дитини на виховання та утримання. Відповідно до психологічного висновку №5-19 від 23.10.2019 року між дитиною та ним є позитивний контакт як дитини та батька, заборгованість зі сплати аліментів станом на 11 січня 2023 року відсутня. В свою чергу суд при винесенні рішення поклався лише на висновок Органу опіки та піклування від 11 січня 2023 року, у якому вони визнано недоцільним повернення дитини батькові ОСОБА_1 , оскільки передача суперечитиме інтересам дитини.

У відзиві на апеляційну скаргу Виконавчий комітет Миколаївської міської ради як орган опіки та піклування просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Зазначає, що всі пояснення позивача стосовно його бачення виховання та утримання дитини зводяться лише до задоволення фізіологічних потреб дитини в їжі та одягу та відвідування школи. Про жодні методи розвитку, корекцію затримки розвитку дитини, а також про медичне лікування у поясненнях позивача не простежувалося. Звертаючись до суду про повернення дитини, батько не заперечував, що буде проживати разом з ним та хворою матір`ю дитини, яка не може здійснювати догляд за дитиною в силу психічного здоров`я, до того ж сама потребує стороннього постійного догляду, який позивач і здійснює. Враховуючи викладене відповідач вважає, що позивач та біологічна мати дитини, не можуть створити належні умови для проживання, повного та всебічного розвитку, тоді як прийомний батько створив відповідні умови для проживання та виховання дитини, належним чином виконує свої обов`язки, має вищу педагогічну освіту, з 2001 року опікувався дітьми, що опинилися в складних життєвих обставинах, має досвід виховання та оздоровлення дітей з особливими потребами, матеріально забезпечений. За такого, повернення дитини на виховання до його батька ОСОБА_1 буде суперечити інтересам дитини.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просив залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 лютого 2023 року без змін.

Зазначає, що всі доводи позивача спростовуються письмовими доказами. ОСОБА_1 має заборгованість зі сплати аліментів, фактично проживає разом з біологічною матір`ю ОСОБА_5 , яка є інвалідом ІІ групи та страждає на психічний розлад високого ступеню, надає жінці та її батькові - інваліду ІІ групи - соціальні послуги та отримує допомогу по догляду за особами з інвалідністю. Сам позивач також є інвалідом ІІІ групи по зору, перебуває на психіатричному обліку в групі консультативного нагляду з 2011 року з діагнозом «органічний розлад особистості» на теперішній час стан ремісії, а з 1988 року перебував на обліку у нарколога з діагнозом «розлади психічної поведінки внаслідок вживання канабіноїдів та алкоголю, синдром залежності», на теперішній час на обліку не перебуває. Іоанну у травні 2023 року було підтверджено діагноз «порок серця» та супутні захворювання. На думку ОСОБА_3 , передача дитини позивачу матиме фатальні наслідки для здоров`я дитини. На даний час дитина знаходиться в дружній атмосфері, що сприятиме його соціалізації в майбутньому.

В судовому засіданні у суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його представник - ОСОБА_6 - підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги.

Третя особа ОСОБА_2 просила апеляційну скаргу задовольнити.

Представник Виконавчого комітету Миколаївської міської ради як органу опіки та піклування - Тищенко Г.В. - просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Представник третьої особи ОСОБА_3 - адвокат Куліш Б.М. - вважав апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, а рішення суду - законним і обґрунтованим та таким, що відповідає найкращим інтересам дитини.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідченням чого є свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 . Позивач визнав своє батьківство відносно сина ОСОБА_8 відповідно до ст. 126 СК України 09.03.2017 року.

Рішенням виконкому ММР від 27.01.2017 та від 09 червня 2017 року дитині було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування тта влаштовано малолітнього до Миколаївського обласного будинку дитини на повне державне забезпечення, де він перебував з 14.02.2017 року.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21.04.2017 року відібрано малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у батька - ОСОБА_1 , без позбавлення батьківських прав. Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь органу опіки та піклування Миколаївської міської ради, аліменти на утримання сина ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частки від всіх видів його заробітків (доходів), але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 31.03.2017 р. та до закінчення часу його перебування в державному закладі.

Як вбачається з вказаного рішення суду, яке набуло законної сили, ОСОБА_1 не створив належних умов для виховання та догляду за сином, він за місцем мешкання негативно характеризується, зловживає спиртними напоями, в стані алкогольного сп`яніння поводиться агресивно, притягався до адміністративної відповідальності, а мати дитини в силу свого психічного захворювання не може здійснювати догляд за дитиною.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04.12.2018 року у справі № 489/3450/18, залишеним без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 10.04.2019 року, відмовлено у задоволенні позову органу опіки та піклування Миколаївської міської ради до ОСОБА_1 про позбавлення його батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Як вбачається з вказаного рішення суду, яке набуло законної сили, судом не встановлено, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, відсутні докази винної поведінки батька щодо умисного злісного ухилення від виконання баткьівських обов`язків.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09 липня 2021 року у справі № 489/3413/20 позов органу опіки та піклування Миколаївської міської ради до ОСОБА_1 ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав - задоволено. Позбавлено батьківських прав ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо їх малолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання сина розмірі частки усіх видів доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь виконавчого комітету Миколаївської міської ради, починаючи з 27 липня 2020 року до досягнення дитиною повноліття. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачі не вжили активних дій для того, щоб звернутися до суду з заявою про повернення дитини.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 04.11.2021 року рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09 липня 2021 року скасовано та ухвалено у справі нове судове рішення. В задоволенні позову Органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено.

ОСОБА_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , є співвласником вказаної чотирьохкімнатної квартири, проживає разом з батьком ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відповідно до Акту обстеження умов проживання від 17.08.2022, спеціалістом сектору опіки та піклування ССД адміністрації Інгульського району було обстежено житлово - побутові умови проживання ОСОБА_1 за вказаною адресою та встановлено наявність умов для проживання дитини та окрема дитяча кімната.

Батько дитини позивач ОСОБА_1 є інвалідом 3 групи по зору, перебуває на психіатричному обліку в групі консультативного нагляду з 2011 року з діагнозом «органічний розлад особистості» на теперішній час - стан ремісії. З 1988 року перебував на обліку у нарколога з діагнозом «розлади психічної поведінки внаслідок вживання канабіноїдів та алкоголю. Синдром залежності», на теперішній час на обліку не перебуває.

За останні роки негативно за місцем проживання не характеризується, у зловживанні алкогольними та наркотичними напоями помічений не був, компроментуючими матеріалами відносно позивача органи поліції не володіють.

Відповідно до інформації Управління соціальних виплат і компенсацій Інгульського району департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради позивач перебуває на обліку та отримує допомогу по догляду за особою з інвалідністю ОСОБА_2 .

Негативних характеристик відносно позивача матеріали справи не містять.

Мати дитини ОСОБА_2 є інвалідом ІІ групи з дитинства. За висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я від 22 травня 2020 року має високий ступень втрати здоров`я внаслідок тривалої хвороби, що спричиняє повну нездатність до самообслуговування та залежність від інших осіб і перешкоджає виконанню батьківських обов`язків. Отримує пенсію у зв`язку з втратою годувальника та державну соціальну допомогу як особа з інвалідністю.

Остання зареєстрована у трикімнатній квартирі по пров. Прорізному з батьком, який має інвалідність ІІ групи з дитинства та потребує стороннього догляду.

Відповідно до листа Миколаївського обласного будинку дитини Миколаївської обласної ради від 20.02.2020 за вих. № 177-03-04, за час перебування ОСОБА_5 в будинку дитини (з 14.02.2017 року), батько його відвідував: протягом 2017 року - 3 рази; протягом 2018 року - 5 разів; протягом 2019 року - 12 разів; протягом 2020 року - 2 рази. Періодично з ОСОБА_1 , до закладу приходила мати дитини ОСОБА_2 та дідусі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Батько іноді приносив сину солодощі та іграшки.

Згідно з Актом психологічного дослідження № 5-19 від 22 жовтня 2019 року, складеним психологом центру "Жемчужинка", між ОСОБА_1 та його сином - ОСОБА_5 існує позитивний контакт.

Висновком про стан здоров`я ОСОБА_4 від 18.02.2020 року встановлено, що хлопчик має ураження головного мозку неуточненої етіології, потребує медикаментозного корегування за віком.

Згідно висновку про стан здоров`я ОСОБА_4 від 28.10.2022 року, хлопчик має затримку психо-моторного розвитку та тяжкі порушення мовлення, дальнозоркість та дефект аортопульмональної перегородки (порок серця). У зв`язку з чим, а також згідно висновку про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку дитини від 23.06.2021 року, дитина потребує постійного медичного спостереження відповідними фахівцями, проведення регулярних медичних оглядів, комплексних психолого-педагогічних та корекційно-розвиткових заходів.

Рішенням виконкому ММР № 1311 від 22.12.2021 року «про влаштування до прийомної сім`ї на спільне проживання та виховання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 року», влаштовано дитину з 28.12.2021 року до прийомної сім`ї ОСОБА_3 на спільне проживання та виховання. На ОСОБА_3 , покладено персональну відповідальність за життя, здоров`я, фізичний та психічний стан дитини. Прийомний батько створив відповідні умови для проживання і виховання дитини, належним чином виконує свої обов`язки

ОСОБА_3 має вищу педагогічну освіту, з 2001 року опікувався дітьми, що опинилися в складних життєвих обставинах, був наставником вихованців дитячих будинків та інтернатів. Пройшов відповідне навчання та отримав право стати батьком-вихователем в 2013 році. Має численні подяки від державних та соціальних організацій, в тому числі адімінстрації президента за дії заради найкращих інтересів дітей.

Як вбачається з його письмових поясненень, має досвід виховання та оздоровлення дітей з особливими потребами та дітьми, позбавленими батьківського піклування. Матеріально забезепечений, має нерухомість в Миколаєві, Києві, Очакові. Тісно співпрацює з фахівцями Сулужби у справах дітей, різноманітними соціальними та благодійними організаціями. Для себе прийняв рішення, що Іоанн стане його останньою прийомною дитиною, для якої він зробить усе можливе для розвитку його потенційних інтелектуальних та творчих здібностей. У своїх поясненнях ОСОБА_3 докладно описав поведінку хлопчика, його вподобання та вміння, його досягнення за час проживання з ним, описав свої заняття з ним та плани на майбутнє.

Згідно з листом Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) за вих. № 33 721 від 18.02.2020, заборгованість позивача зі сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_5 , станом на 18.02.2020 становить 19 832,88 грн. Разом із тим, станом на 01 серпня 2022 року заборгованість позивача по сплаті аліментів на утримання сина станом на 01 серпня 2022 року становить вже 1 713,75 грн. Як вбачається з матеріалів справи, позивач сплачує останнім часом аліменти на утримання дитини в середньому по 1000 грн на місяць, аліменти сплачував нерегулярно, на час розгляду справи заборгованості не має.

З матеріалів справи вбачається, що позивач, починаючи з вересня 2019 року неодноразово звертався до органу опіки та піклування із заявами про те, що він має намір повернути дитину з Миколаївського обласного будинку дитини Миколаївської обласної ради у сім`ю і просив обстежити умови проживання та надати акт обстеження його умов проживання за адресою по АДРЕСА_1 .

Відповідно до Висновку виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 11.01.2023 року, орган опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради вважає за недоцільне повернення ОСОБА_1 малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - оскільки така передача буде суперечити інтересам дитини. За весь переіод перебування хлопчика на обліку - його батько свідомо нехтував своїми обов`язками, активні дії щодо ОСОБА_5 проявляв лише тоді, коли орган опіки та піклування подавав позови відносно нього про позбавлення батьківських прав. З ОСОБА_1 на базі Центру тричі були проведені психологічні консультації , спрямовані на визначення рівня батьківського потенціалу. Під час консультації з`ясовано, що він потребував постійного повторення матеріалу, має не швидкий темп засвоєння інформації. Служба у справах дітей адімінстрації Інгульського району ММР так і не змогла з`ясувати постійне місце проживання ОСОБА_1 . Під час неодноразових обстежень кв. АДРЕСА_2 в житлі перебував лише дідусь ОСОБА_9 , самого ОСОБА_1 ніколи не було, були відсутні його власні речі. В житло, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_3 , в якому постійно проживають батьки хлопчика, спеціалісти служби так і не змогли потрапити, двері їм не відчиняли.

Згідно відомостей від 08.07.2022, 12.08.2022 року, наданих КНП «Миколаївський обласний центр психічного здоров`я» МОР, ОСОБА_1 перебуває на обліках у психіатра з 28.03.2011 року, у нарколога з 16.11.1988 року, має синдром залежності внаслідок вживання канабіоідів та алкоголю.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Під час оцінки доводів апеляційної скарги колегія суддів керується положеннями Конвенції про права дитини, Сімейного кодексу України, Законом України "Про охорону дитинства", а також іншими нормами права.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР.

Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання.

Так, рішенням у справі "М.С. проти України" від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.

Також у справі "М.С. проти України" у рішенні від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, та у рішенні "Мамчур проти України", № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (§ 76).

У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі "Хант проти України" зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага й, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Отже, положення про право батьків і дітей бути поряд один з одним не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, при розгляді справи суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини.

Відповідно до частини першої статті 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

За правилом частини першої статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Згідно з частиною третьою статті 170 СК України якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини.

Відповідно до наведеного правила для вирішення питання про повернення дитини батькам необхідно довести, що причини, які стали підставою для відібрання дитини відпали.

Водночас, під час вирішення питання про повернення дитини на підставі наведеної статті судам необхідно перевіряти доводи сторін щодо наявності інших підстав, передбачених статтею 170 СК України, для відібрання дитини, які можуть свідчити про існування перешкод для повернення дитини її батькам (одному з батьків). У протилежному випадку створюватимуться умови для безпідставної передачі дитини її батькам та наступного вирішення питання про повторне її відібрання, що порушуватиме справедливу рівновагу між інтересами батьків та дітей.

Отже дитина не може бути повернута одному з батьків, коли існує загроза їй або умови проживання з цим з батьків є небезпечними для її життя, здоров`я і морального виховання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Під час розгляду цієї справи суд першої інстанції, належним чином оцінивши надані сторонами докази, обгрунтовано встановив, що на теперішній час відсутні підстави для повернення дитини ОСОБА_1 , врахувавши найкращі інтереси дитини, умови воєнного стану, неспроможність батька забезпечити сину, який має певні особливі потреби, належне піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

При цьому суд обґрунтовано виходив з того, що сім`я ОСОБА_1 і ОСОБА_2 (які на час розгляду справи в апеляційному суді зареєстрували свій шлюб) є особливо непридатною для виховання дитини з огляду на стан здоров`я дитини та стан здоров`я батьків, їх розуміння потреб дитини, а тому, з огляду на конкретні обставини справи, дійшов вірного висновку, що у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. За такого у даному випадку найважливіші інтереси дитини мають переважати над інтересами батьків.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції, проводячи опитування малолітнього ОСОБА_5 в присутності батьків дитини, її прийомного батька та спеціаліста-психолога, суд встановив, що дитина на теперішній час бажає залишитися проживати в родині прийомного батька.

Також судом обгрунтовано враховано, що Іоанн має стійкий емоційний зв`язок із його прийомним батьком ОСОБА_3 , який створив необхідні умови не тільки для його утримання, але і для всебічного розвитку та навчання, тоді як передача дитини із прийомної сім`ї, до якої він звик та йому там комфортно, батьку, може мати негативний вплив на психологічний та емоційний стан хлопчика.

Звітом про стан утримання, виховання і розвитку дітей у прийомній сім`ї ОСОБА_3 начальника Управління освіти та з гуманітарних питань Очаківської міської ради Ганни Белібової від 22 травня 2023 року надано інформацію, що функціонування прийомної сім`ї ОСОБА_3 забезпечено на території Очаківської міської територіальної громади рішенням виконавчого комітету Очаківської міської ради № 41 від 19.05.2022 року. Згідно рішення від 19.05.2022 року № 41 у прийомній сім`ї виховуються діти, позбавлені батьківського піклування, ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Прийомний батько ОСОБА_3 створив належні умови для проживання і виховання дітей, за адресою: АДРЕСА_4 . а саме: умови проживання у квартирі задовільні, санітарно гігієнічні норми дотримані, діти мають окремі спальні місця, забезпечені одягом та взуттям відповідно до віку та сезону, наявне необхідне для навчання та розвитку шкільне приладдя. Прийомний батько приділяє багато уваги та часу медичним обстеженням хлопчика, його лікуванню, водить його до логопеда та психолога, постійно шукає нові шляхи для оздоровлення та покращення рівня розвитку дитини. Хлопчик проявляє емоційну прихильність до прийомного батька, між ними наявний стійкий емоційний контакт та довірливі стосунки. Разом з прийомним батьком ОСОБА_5 готується до школи, вже вивчив букви та цифри, що свідчить про достатній розумовий розвиток дитини даного віку. Виходячи з вищенаведеного, ОСОБА_3 належним чином виконує свої обов`язки прийомного батька, прислуховується до порад педагогів та лікарів, цікавиться та приймає належну участь у житті дітей, тобто виховання відповідає інтересам дітей.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції - 23 травня 2024 року Службою у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації (за місцем знаходження дитини із приймним батьком ОСОБА_3 ) було з`ясовано думку малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про подальше проживання в прийомній сім`ї ОСОБА_3 або повернення на виховання до біологічного батька ОСОБА_1 , та в заяві, особисто написаній ОСОБА_5 в присутності головного спеціаліста відділу опіки і піклування, усиновлення та сімейних форм виховання ОСОБА_13 , дитина зазначила, що: «хоче жити з татом ОСОБА_14 , повертатися до дяді ОСОБА_15 не хоче».

Згідно витягу з постанови ЛКК № 72 КНП Миколаївської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги №6» від 16 червня 2023 року ОСОБА_4 має вроджену ваду серця (аортопульмональна фістула), гіперметропія, затримка психомовного розвитку, астено-невротичний синдром.

На підтвердження доводів апеляційної скарги щодо наявності умов для повернення дитини до батька на виховання ОСОБА_1 були надані наступні документи:

- характеристики на позивача, надані його сусідами, в яких ОСОБА_16 негативно не характеризується;

- лист начальника Управління соціального захисту населення Миколаївської районної військової адміністрації за вих. 1841/03 від 24 травня 2024 року, яким повідомлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який проживає за адресою АДРЕСА_5 , перебуває на обліку як отримувач державних соціальних допомог, як особа з інвалідністю ІІІ групи загального захворювання з 01.09.2023 року по 31.12.2024 року та отримує допомогу по догляду (щомісячна грошова допомога особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за ним) за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з 01 вересня 2023 року по 30 червня 2024 року;

- копію постанови ЛКК консультативної поліклініки КНП «Миколаївський обласний центр психічного здоров`я» Миколаївської обласної ради від 28 жовтня 2022 року, згідно якої хворий ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 страждає НОМЕР_2 .0 органічний розлад особистості, та за станом здоров`я в стані ремісії. Може ростити та виховувати свого сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

-відповідь Адміністрації КНП «Миколаївський обласний центр психічного здоров`я» Миколаївської обласної ради за вих. № 174 від 19 жовтня 2022 року про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 за даними реєстратури на наркологічному обліку не перебуває;

- довідку КНП «Миколаївський обласний центр психічного здоров`я» Миколаївської обласної ради від 13 листопада 2023 року згідно якої ОСОБА_2 , 1982 р.н. регулярно буває на огляді у лікаря-психіатра, приймає ПТ і не становить небезпеку для себе і оточуючих.

Разом із тим, оцінюючи зібрані у справі докази як в цілому, так і кожний окремо, колегія суддів враховує висновки призначених ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 23 травня 2023 року за клопотанням Виконавчого комітету Миколаївської міської ради як органу опіки та піклування комплексної амбулаторної психолого-психіатричної та психологічної експертизи.

Так, висновком судово-психіатричної експертизи № 232 від 05 жовтня 2024 року -12 жовтня 2023 року, проведеної головним судовим експертом Миколаївської філії судових експертиз Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» В.І. Очколясом та головним судовим експертом психологом І.О. Комплієнко, було встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , страждає розладом особистості та поведінки органічної етіології з помірним зниженням когнітивного функціонування та емоцій (F - 07.8). У ОСОБА_1 відмічається загальне зниження інтелекту, розпад колишніх та набутих відомостей і знань, мнестичні розлади, що зачіпають як довгострокову, так і оперативну пам`ять, порушення уваги і розумової працездатності, порушення операційної сторони і цілеспрямованості мислення, зміна емоційної сфери з афективною лабільністю, що є характерними ознаками екзогенно-органічного симптомокомплексу. Намагається постійно покращити уявлення про себе інших людей, щоб вони відносилися краще до його бажань та потреб, проявляли поступливість. Однак його взаємовідносини з оточуючими не відповідають його високим емоційним очікуванням та його потребам. У підекспертного виявлені епілептоїдні тенденції. Схильний до проявів гніву, ревнощів, демонстративний уразливий, підозрілий. Його емоційний стан нестійкий, схильний до коливань настрою, то до депресивного, то до підвищеного.

Також висновком експертизи було встановлено, що ОСОБА_1 за станом свого психічного здоров`я не може виконувати батьківські обов`язки у повному обсязі та належним чином соціалізувати малолітню дитину.У виховній позиції ОСОБА_1 на даний час проявляються патологічні особливості, обумовлені його захворюванням, що обмежуватимуть його чутливість до психологічних потреб дитини, ОСОБА_4 до продуктивного емоційного, емпатичного контакту та є перешкодами для забезпечення вікових потреб та інтересів дитини. Його виховна позиція на даний час відмічається лише формальним характером та невідповідністю вимог, що мають висуватися до дитини, його вікових та індивідуально-психологічних особливостей. Отож, індивідуально- психологічні особливості ОСОБА_1 негативно вплинуть на психічний, психологічний стан та особливості психічного, а також психологічного розвитку малолітньої дитини - ОСОБА_4 .

Висновком судово-психологічної експертизи № 229 від 03 жовтня 2023 року - 09 жовтня 2023 року, проведеної головним судовим експертом психологом Миколаївської філії судових експертиз Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» І.О. Комплієнко, було встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виявляє знижений рівень загального розумового розвитку, що виражається в недостатності загального запасу знань, обмеженості уявлень, незрілості мислення, швидкої втоми від інтелектуальної діяльності, емоційної незрілості. Його сприймання уповільнене, неточне. Увага поверхнева, нестійка, короткочасна. Відволіканню сприяють будь-які зовнішні стимули. Переважає наочно-образна пам`ять, мозаїчне запам`ятовування інформації, низька розумова активність при відтворенні інформації. Не може підсумувати інформацію, зробити висновок. Мовлення характеризується спотворенням артикуляції звуків, обмеженням словникового запасу, спостерігаються труднощі у побудові висловлювання, порушення слухової диференціації, затримка мовного розвитку. Працездатність знижена. Швидко втомлюється, потребує тривалих пауз відпочинку. В результаті дослідження виявлений стан вираженої психомоторної відсталості, емоційні розлади, затримка інтелектуального розвитку. Актуальний рівень психічного розвитку ОСОБА_4 не відповідає віковим нормам. У нього виявлений високий рівень особистісної тривожності (стійкої індивідуальної характеристики, яка відображає схильність до тривоги і передбачає наявність у дитини тенденції сприймати досить широке «віяло» ситуацій як загрозливі, відповідаючи на кожну з них певною реакцією). Дитина потребує тривалої інтенсивної психолого-педагогічної роботи. Від рівня умов виховної позиції, створення емоційного комфорту, психологічного благополуччя, тривалої інтенсивної психолого- педагогічної роботи залежатиме й інтелектуальний розвиток дитини. Психоемоційний стан малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час проведення експертизи, був нестійкий, з домінуванням тривожних проявів. Актуальні емоційні переживання були пов`язані з одного боку з самою експертною ситуацією, з іншого - притаманними йому індивідуально-психологічними особливостями, зокрема високим рівнем особистісної тривожності. Дослідження соціальної пристосованості ОСОБА_4 , сфери його міжособистісних відносин і їх особливостей, його сприйняття сімейних відносин свідчить, що присутність батька - ОСОБА_1 в ситуаціях, що характеризують їх конкретно - особистісні відносини взагалі відсутня. Між ними дуже слабкий (фактично відсутній) психологічний контакт і емоційний зв`язок на даний момент.

Також висновком вказаної експертизи було встановлено, що будь-яка зміна умов проживання, виховання та оточення ОСОБА_4 матиме психотравмуючий вплив на його емоційний, психологічний стан та відчуття благополуччя; це буде для нього важкою психологічною травмою з розвитком відповідних негативних наслідків.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачем не підтверджено належними та достатніми доказами обставин того, що у разі задоволення його позовних вимог дитина повернеться у благополучне, безпечне та спокійне середовище, яке буде якнайкраще відповідати інтересам дитини.

Взявши до уваги викладене, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність на час розгляду справи підстав, які б свідчили про те, що батько дитини може забезпечити такий захист і піклування, які необхідні для благополуччя ОСОБА_5 .

Таким чином, з огляду на обставини справи, встановлені судом, погоджується з висновком суду першої інстанцій про відсутність підстав для повернення малолітнього ОСОБА_5 на виховання батьку. При цьому колегія суддів враховує, що позивач як батько не втратив щодо сина прав та обов`язків, обумовлених його походженням, та відповідно до частини першої статті 153 СК України має право на безперешкодне спілкування з ним для того, аби поступово налагоджувати стосунки між ними, не піддаючи небезпеці здоров`я та добробут дитини, ризик чого існує у разі раптової передачі сина батькові. Крім того колегія суддів приймає до уваги, що ОСОБА_1 не позбавлений права звернутися до суду з вимогою про повернення дитини у разі зміни обставин.

З огляду на викладене, апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували висновки суду, чи доводили б порушення судом норм матеріального права, зокрема сімейного законодавства, основних засад та пріоритетів, встановлених національним та міжнародним законодавством щодо захисту інтересів дітей, а також норм процесуального права, а тому відповідно до ст. 375 ЦПК України не вбачає підстав для скасування судового рішення.

Керуючись ст.367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 лютого 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді Т.В. Серебрякова

Н.В. Самчишина

Повний текст судового рішення складено 14 червня 2024 року