Справа №705/4834/23
2/705/662/24

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2024 року м. Умань

Суддя Уманського міськрайонного суду Черкаської області Годік Л.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Уманської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним рішення органу приватизації та свідоцтва про право власності на житло,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до виконавчого комітету Уманської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним рішення органу приватизації та свідоцтва про право власності на житло. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 та коли їй було менше 2х місяців від народження, померла її мати ОСОБА_5 . Батько ОСОБА_6 фактично від неї відмовився, тому відповідно до рішення виконавчого комітету Уманської міської ради від 08.12.1988 її опікуном було призначено рідну тітку ОСОБА_2 і вона з того часу почала проживати разом з сім`єю тітки по АДРЕСА_1 , до досягнення повноліття, тобто до 2006 року. Після того, як вийшла заміж, вона перейшла проживати до свого чоловіка. Весь цей час вона не задавалась питанням щодо свого права на житло у вище вказаній квартирі, проте, на даний час в неї постало питання про власне житло та вона вважає, що має частку у квартирі, де вона проживала разом зі своїм опікуном, однак з`ясувалося, що при проведенні приватизації квартири у 1988 році її не було вказано в довідці про членів сім`ї квартиронаймача, тому вона не набула прав на свою частку у цій квартирі. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 20.10.1998, право власності на житло квартиру АДРЕСА_2 приватизовано на трьох членів сім`ї: ОСОБА_2 та її синів ОСОБА_4 та ОСОБА_4 , а позивачки взагалі не було вказано як члена сім`ї. Зазначає, що до 2006 року вона не мала повної цивільної дієздатності та не могла самостійно цікавитися своїми правами, адже такий обов`язок було покладено на опікуна ОСОБА_2 , тому позивач вважала про наявність у неї права на часку житла, в якому вона проживала. На даний час їй стало відомо про порушене право щодо частки приватизованого житла, тому за його захистом вона звернулася з позовом до суду.

Ухвалою судді від 14.11.2023 у справі відкрите спрощене позовне провадження, а також роз`яснено відповідачу право подати відзив на позовну заяву або пред`явити зустрічний позов до позивача у строк 15 днів з дня отримання копії ухвали судді про відкриття провадження у справі. Розгляд справи по суті вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Позивачу направлено копію ухвали про відкриття провадження, а відповідачу копію ухвали та копію позову з додатками рекомендованими повідомленнями.

За вх. № 28774 від 01.12.2023 від представника виконавчого комітету Уманської міської ради Семенко О.С. надійшов лист, відповідного до якого виконавчий комітет не заперечує проти задоволення позовних вимог.

За вх. № 1301 від 16.01.2024 від відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надійшла заява, відповідно до якої вони визнають позовні вимоги та не заперечують проти їх задоволення.

Станом на 18.01.2024 відзиву на позовну заяву від відповідача ОСОБА_4 до суду не надходило.

У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів.

Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Із досліджених доказів встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_7 , що підтверджується архівною копією Свідоцтва про народження № НОМЕР_2 , батьками якої є ОСОБА_6 , ОСОБА_5 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивачки ОСОБА_5 , що підтверджується архівною копією Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 .

Батько позивачки ОСОБА_6 фактично від неї відмовився та не приймав участі у її вихованні та утриманні.

Як вбачається із наданої архівної справи щодо призначення опікунства над ОСОБА_7 , відповідно до рішення виконавчого комітету Уманської міської ради від 08.12.1988 за № 368 опікуном ОСОБА_8 було призначено її рідну тітку ОСОБА_2 і вона з того часу почала проживати разом з сім`єю тітки по АДРЕСА_1 , до досягнення повноліття, тобто до 2006 року.

З акту перевірки житлових умов від 04.12.1988 вбачається, що ОСОБА_2 проживала у кв. АДРЕСА_2 , до складу сім`ї якої входили: ОСОБА_9 , 1951 року народження, ОСОБА_4 , 1974 року народження, та ОСОБА_3 , 1985 року народження.

Тобто, не дивлячись на те, що станом на 1988 рік позивачка була неповнолітньою, її опікуном офіційно була призначена ОСОБА_2 , тому вона не могла проживати в іншому місці, та при цьому її не було включено до складу членів сім`ї її опікуна ОСОБА_2 .

У зв`язку з тим, що позивачку ОСОБА_10 не було включено до складу сім`ї її опікуна ОСОБА_2 , то на підставі наданих документів при проведенні приватизації квартири АДРЕСА_2 , в якій проживала сім`я, вона не набула права на свою частку у цій квартирі, адже відповідно до свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 20.10.1998, право власності на житло квартиру АДРЕСА_2 приватизовано на трьох членів сім`ї: ОСОБА_2 та її синів ОСОБА_4 та ОСОБА_4 .

Відповідно до ч. 2 ст. 17 ЦК України (редакції 1963 року) «Місцем проживання неповнолітніх, що не досягли п`ятнадцяти років, або громадян, які перебувають під опікою, визнається місце проживання їх батьків (усиновителів) або опікунів.».

Як вбачається з матеріалів справи, станом на час проведення приватизації квартири у 1988 році позивачці було 10 років, вона фактично не могла проживати не зі своїм опікуном ОСОБА_2 , тобто, місцем її постійного проживання вважалось місце проживання її опікун по АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Відповідно до ч. 2 ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Частинами 3, 5 ст. 9 Житлового кодексу Української РСР визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» якщо загальна площа квартир (будинків), що підлягають приватизації, відповідає площі, передбаченій абзацом другим статті З цього Закону, зазначені квартири (будинки) передаються наймачеві та членам його сім`ї безоплатно. До членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло на момент введення в дію цього Закону.

Відповідно до п. 5 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15.09.1992 №56 передача займаних квартир (будинків) здійснюється в приватну (для одиноких наймачів) та у спільну (сумісну або часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх (віком від 18 і більше років) членів сім`ї з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).

До членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно мешкають у квартирі (будинку) разом з наймачем або за яким зберігається право на житло,

Із зазначеного можна зробити висновок, що за позивачкою на момент приватизації квартири у1998 році зберігалось таке право як члена сім`ї опікуна.

За змістом п.п. 20, 21 зазначеного Положення при оформленні заяви на приватизацію квартири (будинку) громадянин бере на підприємстві, що обслуговує жилий будинок, довідку про склад сім`ї та займані приміщення.

У довідці зазначаються члени сім`ї наймача, які прописані та мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло. У довідці вказуються новонароджені і на них враховується норма площі, що передається безкоштовно, незалежно від строку їх народження та введення в дію ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду».

Відповідно до ст. ст. 1,6,9,61 ЖК України, ст. 29 ЦК України місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право і при тимчасовій відсутності, а відтак і право на приватизацію разом з іншими членами сім`ї.

Відповідно п 36. Правил опіки та піклування в Українській РСР від 15 липня 1971 року, тобто в редакції на момент приватизації квартири « ОСОБА_11 не вправі без дозволу органів опіки і піклування укладати угоди, а піклувальник - давати згоду на їх укладення, якщо вони виходять за межі побутових. Такими угодами, зокрема, є договори, що потребують нотаріального посвідчення і спеціальної реєстрації, відмова від належних підопічному майнових прав, поділ майна, поділ або обмін жилої площі, видача письмових зобов`язань тощо.»

Відповідно до п. п. 4.3, 6.3 Правил опіки та піклування, затверджених Наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року N 34/166/131/88, опікун (піклувальник) повинен проживати разом з підопічним і може бути прописаний на житловій площі останнього на період виконання своїх обов`язків. Квартири (будинки), у яких мешкають тільки неповнолітні, можуть бути передані їм у власність на клопотання органу опіки та піклування чи згідно із заявою усиновителів, опікунів (піклувальників), родичів, батьків- вихователів чи прийомних батьків, які виховують та утримують дитину. При цьому від імені неповнолітнього орган опіки та піклування за місцезнаходженням житла і майна або з його дозволу усиновителі, опікуни (піклувальники), родичі, батьки-вихователі чи прийомні батьки, які виховують і утримують дитину, зобов`язані протягом 6 місяців з дня вибуття дитини із зазначеного житлового приміщення звернутися до відповідного органу приватизації з клопотанням (заявою) про передачу квартири (будинку) у власність неповнолітнього. Орган опіки та піклування після прийняття органом приватизації рішення про передачу квартири (будинку) у власність неповнолітнього повинен призначити опікуна над житлом і майном неповнолітнього в разі відсутності останнього.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, в ході розгляду справи встановлено, що приватизація квартири проведена у спосіб визначений Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», що не оспорюється відповідачем виконавчим комітетом Уманської міської ради.

Позивачка ОСОБА_1 на момент приватизації квартири була малолітньою, а тому визначеним місцем її проживання було місце проживання її опікуна у кв. АДРЕСА_2 .

З цього виходить, що опікун позивача, не включивши останню до заяви на приватизацію квартири, фактично позбавила її можливості в повному обсязі вільно скористатися таким унікальним правом як безоплатна приватизація житла на власний розсуд у майбутньому, що порушує та звужує її права на житло.

Як наслідок, видача свідоцтва про право власності на квартиру також обмежило право позивачки на поліпшення житлових умов та реалізацію права на приватизацію на власний розсуд.

Суд вважає доведеними доводи позивача про те, що для оформлення приватизаційних документів належним чином не було оформлено свідоцтво про право власності на квартиру, а саме не зазначено всіх осіб які брали участь у приватизації.

Беручи до уваги вищевказані обставини, слід констатувати, що приватизацію квартири було проведено з порушеннями, тому свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_1 від 20.10.1998, відповідно до якого право власності на житло квартиру АДРЕСА_2 приватизовано на трьох членів сім`ї: ОСОБА_2 та її синів ОСОБА_4 та ОСОБА_4 підлягає скасуванню, а право ОСОБА_1 на безоплатну приватизацію житла відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» - поновленню.

Відповідно до наведених вимог чинного законодавства, оцінюючи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивач надала достовірні та належні докази у підтвердження своїх доводів, що вона як член сім`ї наймача, станом на 20.10.1998 року (на день приватизації) постійно проживала у спірній квартирі та мала право на участь у її приватизації.

На підставі викладеного, суд вважає, що вимоги позивача є законними та обґрунтованими та дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Керуючись ЗУ «Про приватизацію», ст. ст. 12, 13, 19, 23,141,258-259,264, 265, 273, 354, ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним Рішення виконавчого комітету Уманської міської ради від 08.12.1988 за № 368 про приватизацію квартири АДРЕСА_2 .

Скасувати Свідоцтво на право власності на житло № НОМЕР_4 від 20.10.1998, видане ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Копію рішення направити сторонам по справі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий суддя Леся Сергіївна Годік