П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2024 року м. Київ

Справа №761/28519/21

Апеляційне провадження №22-ц/824/9675/2024

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Мережко М.В.,Поліщук Н.В.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва, ухваленого під головуванням судді Саадулаєва А.І. 19 лютого 2024 року у м. Києві та ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва, постановлену під головуванням судді Саадулаєва А.І. 20 листопада 2023 року у м. Києві, у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В

У серпні 2021 року ПАТ «АК «Київводоканал» звернулось до суду з вищевказаним позовом, в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги в розмірі 44440,06 грн, 3 % річних в розмірі 3763,52 грн, інфляційні витрати в розмірі 13515,04 грн та судові витрати в розмірі 2270,00 грн. та витрати на оплату послуг за отримання відомостей з Державного реєстру речових прав у розмірі 35, 00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач отримує послуги з водопостачання але її вартість не сплачує. Відповідно до розрахунку проведеного з 01 серпня 2014 року по 31 травня 2021 року заборгованість відповідача за спожиті послуги становить 44440,06 грн. У зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання позивач на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України має право на компенсацію інфляційних витрат та 3 % річних.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києві від 20 листопада 2024 року заяву ОСОБА_1 про залишення позову без розгляду у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - залишено без задоволення.

Ухвала суду мотивована тим, що повноваження представника позивача підтверджені наявними в матеріалах справи документами, завіреними належним чином.

Щодо тверджень відповідача про наявність також самого спору між тими самими сторонами і з тим самим предметом, суд вказав що в Шевченківському районному судді перебуває справа між тими самими сторонами про стягнення заборгованості, однак вказана відповідачем заборгованість виникла в іншому приміщенні. У зв`язку з чим, не було виявлено підстав для задоволення клопотання відповідача.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19 лютого 2024 року позов Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» 32023,57 грн заборгованості, 1969, 26 грн. - 3% річних та 5444, 10 грн - інфляційних втрат.

В іншій частині позову - відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не належним чином сплачує за надані йому послуги з водопостачання та водовідведення за період з 01 квітня 2017 року по травень 2021 року. Доводи позивача про початок нарахування боргу до 01 лютого 2017 року судом першої інстанції були відхилені у зв`язку із застосуванням строку позовної давності.

Таким чином і зменшенню підлягали 3% річних та інфляційні втрати.

Не погодився із рішенням та ухвалою суду ОСОБА_1 , ним подана апеляційна скарга, в якій він посилається на порушення судом норм процесуального права та невірне застосування норм матеріального права, а також неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи. Щодо оскарження ухвали від 20 листопада 2023 року зазначає, що обов`язковому відображенню в Єдиному державному реєстрі належать: відомості щодо керівників державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб та осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи. Проте, з тексту позову та протягом розгляду його клопотання представником позивача не було доведено право особи на підписання позову, пропозиція відповідача надати адвокатські повноваження особи на представлення інтересів позивача була проігнорована. Вказує, що відсутність відповідного запису у реєстрі є належним і достатнім підтвердженням відсутності таких відомостей для будь-якого державного органу, яким є і суд.

Щодо оскарження рішення від 19 лютого 2024 року зазначає, що суд застосовує до правовідносин закон, який діє під час їх виникнення. А тому, за редакцією ст. 19,20 Закону «Про ЖКП» від 24 червня 2004 року послуги надаються виключно на договірних засадах, а саме шляхом підписання споживачем договору з виконавцем. Договір вноситься на підписання виконавцем споживачу протягом одного місяця. За умови невстановлення даних обставин в законі, повністю спростовується порядок укладення договору шляхом оприлюднення на сайті позивача, оскільки в законі та в ст. 19 Закону такого порядку не існує, судом не було встановлено, що відповідач був ознайомлений з текстом договору навіть в газеті.

Звертає увагу, що суд не встановив доказів направлення та отримання квитанцій про нарахування помісячного боргу, отримання квитанцій.

Вказує, що ним була подана заява у 2014 році позивачу щодо непроживання, що є єдиною підставою для ненарахування послуг за чинним Порядком, який діяв на час її подачі.

Крім того, відсутність боргу доводиться відсутністю будь-якого щомісячного нарахування позивачем плати за послугу за квитанціями та доказами їх надсилання на вказану адресу за 10 діб до строку оплати щомісячно за правилами, що вказує на те, що плата за послугу позивачем не нараховувалась через її відсутність.

Щодо застосування ст. 625 ЦК України вказує, що позивачем не було доведено, що саме укладеним договором та підписаним відповідачем була передбачена умова її застосування.

На підставі викладеного, просить скасувати рішення суду від 19 лютого 2024 року та відмовити в задоволенні позову, ухвалу від 20 листопада 2023 року про відмову в залишенні позову без розгляду - скасувати, позов залишити без розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача вказує на те, що судом першої інстанції винесено рішення відповідно до норм чинного законодавства, а апеляційна скарга відповідача необгрунтована та не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

В порядку ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційних скарг, законність та обґрунтованість основного рішення та ухвали в межах апеляційного оскарження, колегія суддів виходить з такого.

В доводах апеляційної скарги відповідач висловлює незгоду з ухвалою суду від 20 листопада 2024 року, якою заяву ОСОБА_1 про залишення позову без розгляду - залишено без задоволення.

Частиною 1-3 ст. 58 ЦПК України визначено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника.

Юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Відповідно до ч.3 ст. 62 ЦПК України довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (електронним цифровим підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами.

З матеріалів справи вбачається, що позовна заява подана за підписом заступника директора департаменту претензійно-позовної роботи Плясуна О.І., до якої долучено довіреність №577 від 14 квітня 2021 року, в якій було зазначено що ПрАТ «АК «Київводоканал» в особі Голови правління - генерального директора Крушановського С.І., який діє на підставі статуту, який наявний в матеріалах справи, уповноважив заступника директора департаменту претензійно-позовної роботи Плясуна О.І. представляти інтереси ПрАТ «АК «Київводоканал» у всіх державних та недержавних установах.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за належний документ на підтвердження повноважень представника позивача - довіреність, яка була завірена належним чином у справі, яка є незначної складності.

По суті спору судом встановлені наступні обставини і відповідні їм правовідносини.

05 серпня 2014 року в газеті «Хрещатик» № 110(4510) було опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту) про надання Публічним акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал» в подальшому перейменованим у Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал», як виконавцем житлово-комунальних послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення та опубліковано договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення. Повідомленням визначено, що фізична особа (власник/квартиронаймач житлового приміщення у багатоквартирному будинку), що користується послугами з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, вважається такою, що ознайомлена, погоджується та приєднується до умов Договору, у разі відмови, така відмова має бути оформлена письмова та направлена до ПрАТ «АК «Київводоканал» для оформлення припинення надання цих послуг.

Повідомленням визначено, що фізична особа (власник/квартиронаймач житлового приміщення у багатоквартирному будинку), що користується послугами з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, вважається такою, що ознайомлена, погоджується та приєднується до умов Договору.

Повідомленням визначено, що у разі відмови споживачів від отримання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення холодної та гарячої води, така відмова має бути оформлена письмово та направлена до ПрАТ «АК «Київводоканал» для оформлення припинення надання цих послуг /а.с.9,20/.

Згідно з довідкою позивача від 30 червня 2021 року у ОСОБА_1 станом на 31 травня 2021 року обліковується заборгованість за послуги з централізованого постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) за адресою: АДРЕСА_1 у сумі 44256,59 грн та 183, 47 грн - внесок на обслуговування вузла комерційного обліку /а.с.10/.

За даними листа від КП КМР «КМ БТІ» від 05 липня 2023 року кв. АДРЕСА_2 на праві власності зареєстрована за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 10 березня 1995 року /а.с.45,46/.

З розрахунку заборгованості, складеного позивачем вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 розрахована заборгованість з послуг централізованого водопостачання та централізованого водовідведення за період з серпня 2014 року по травень 2021 року, у розмірі 44440,06 грн, також на суму заборгованості нараховані 3% річних в розмірі 3763,52 грн та інфляційні втрати в розмірі 13515,04 грн /а.с.11,12/.

20 листопада 2023 року відповідачем було подано до суду заяву про застосування строку позовної давності з огляду на те, що позов було пред`явлено в 2021 році, таким чином пропущено загальний трирічний строк звернення до суду про стягнення заборгованості за період з серпня 2014 року.

У січні 2024 року позивачем були подані заперечення на заву про застосування строків позовної давності.

Згідно із ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних права та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; інші юридичні факти.

Статтею 509 ЦК України, передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Правовідносини пов`язані зі стягненням заборгованості з житлово-комунальних послуг, а також стягнення заборгованості з спадкоємців врегульовані Цивільним кодексом України ( далі ЦК України). Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» ( далі Закон ).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч.1 ст. 901 ЦК України).

Відповідно до ч.4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує.

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 322 ЦК України). Відповідно до ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

В порядку визначеному ч.2 ст. 625 ЦПК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В порядку п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуги з централізованого водопостачання, централізованого водовідведеннявідносяться до комунальних послуг.

Виходячи з визначення наданим у п.п.2,6,13 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) може бути індивідуальний або колективний споживач. Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Частиною 3 цієї статті також визначено, що дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Згідно з ч.ч.1,2 ст. 12 цього Закону надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач).

З наведених норм чинного законодавства вбачається, що правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. А виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною 1 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня. коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За ч. 3. ч. 4 ст. 267 ЦПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Разом з тим, Законом України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (СОVID-19)» (далі - Закон № 540-ІХ) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12 згідно із яким: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу СОVID-19» установлено карантин на усій території України з 12 березня 2020 року.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК ).

В порядку ч.ч.1-4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Відповідно до висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, хоч у частині першій статті 19 Закону передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16).

З наведених обставин справи вбачається, що позивачем надаються послуги з постачання води та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1

У межах даного предмета спору доказуванню підлягали обставини, пов`язані з встановленням обставин наявності: договірних правовідносин між сторонами у справі; права у позивача і зобов`язання відповідача у справі щодо сплати заборгованості за спожиті послуги за період з серпня 2014 року по травень 2021 року у заявленому позивачем розмірі.

За даними, наявними в матеріалах справи, відповідач є власником квартири, вказана обставина відповідачем не спростовується. Квартира під`єднана до системи водопостачання, і позивачем надаються послуги з водопостачання.

З матеріалів справи вбачається, що повідомленням про публічний договір (оферту) від 05 серпня 2014 року визначено, що фізична особа (власник/квартиронаймач житлового приміщення у багатоквартирному будинку), що користується послугами з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, вважається такою, що ознайомлена, погоджується та приєднується до умов Договору.

Повідомленням визначено, що у разі відмови споживачів від отримання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення холодної та гарячої води, така відмова має бути оформлена письмово та направлена до ПрАТ «АК «Київводоканал» для оформлення припинення надання цих послуг.

Даних про здійснення відповідачем відмови від послуг матеріали справи не містять, а отже відповідач є таким, що отримує послуги, які надаються позивачем.

Таким чином, доводи відповідача про відсутність договору між сторонами про надання послуг неможе бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг в повному обсязі.

Відповідні правові позиції викладені в постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі №6-2951цс15, постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі №750/12850/16-ц, а також у постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі №642/2858/16.

Позивачем надаються послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 1.1 договору, ПрАТ «АК «Київводоканал» зобов`язується надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення холодної та гарячої води (з використанням внутрішньобудинкових систем), а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором.

Відповідно до п. 3.1 договору, розрахунковим періодом є календарний місяць. За цим договором застосовується щомісячна система оплати послуг. Платежі вносяться споживачем не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Посилання відповідача на те, що ним була подана заява керівнику ДКО «Київводоканал» 01 червня 2014 року про те, що він не проживає за адресою реєстрації, а тому просив не нараховувати кошти за послуги, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вона мала бути оформлена письмово та направлена до ПрАТ «АК «Київводоканал» для оформлення припинення надання цих послуг.

Слід погодитись з твердженням сторони відповідача про те, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за період з серпня 2014 року по березень 2017 року заявлені з пропуском строку позовної давності.

Проте, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу СОVID-19» установлено карантин на усій території України з 12 березня 2020 року, який тривав до 30 червня 2023 року.

Отже, встановлені ст. 257 ЦК України строки загальної позовної давності були продовжені.

Таким чином, з огляду на тривалість правовідносин між сторонами, строк позовної давності рахується за загальним правилом у три роки до дня звернення до суду позивачем з даним позовом, що, в свою чергу, становить період розрахунку заборгованості з 01 квітня 2017 року по 31 травня 2021 року, що становить 32023, 57 грн, що було вірно встановлено судом першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції надана вірна оцінка доказам, що були предметом дослідження в судовому засіданні суду першої інстанції, ним повно і об`єктивно з`ясовані дійсні обставини справи, перевірені доводи і заперечення сторін зібраними у справі доказами, яким надана належна правова оцінка. Оскаржуване рішення постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Враховуючи відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, понесені витрати на цій стадії розгляду справи компенсації не підлягають.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 19 лютого 2024 року та ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 20 листопада 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: М.В. Мережко

Н.В. Поліщук