Справа №464/4104/24
пр № 2-о/464/178/24
У Х В А Л А

17 червня 2024 року м.Львів

Суддя Сихівського районного суду м.Львова Тімченко О.В., розглянувши цивільну справу № 464/4104/24 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Орган опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради про визнання особи недієздатної, встановлення над нею опіки та призначення опікуна,

у с т а н о в и л а:

Заявник звернувся до Сихівського районного суду м.Львова в порядку цивільного судочинства за правилами окремого провадження із даною заявою про визнання недієздатною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та призначити його як брата опікуном.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями таку передано на розгляд судді Тімченко О.В.

Вирішуючи питання відкриття провадження у справі, суддя установив наступне.

За умовами ч.3 ст.294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені ІV розділом цього Кодексу (окреме провадження).

Заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги - ч.3 ст.296 ЦПК України.

Згідно із ст.ст.60, 63 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників.

Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (ст.3 СК України).

Членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання.

Саме такий правовий висновок зроблений Верховний Судом у постанові від 31 березня 2020 року у справі № 205/4245/17, який у порядку ч.4 ст.263 ЦПК України підлягає урахуванню при застосуванні норм права.

У поданій до суду заяві ОСОБА_1 просить визнати рідну сестру ОСОБА_2 недієздатною, призначивши його опікуном.

У підтвердження заявлених вимог заявником надано свідоцтва про народження:

ОСОБА_3 , батьками якої є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ;

ОСОБА_1 , батьками якого є ОСОБА_4 та ОСОБА_6 .

У зв`язку із наявними розбіжностями та суперечностями в анкетних даних згаданих осіб достатніх підстав вважати наявність родинних відносин між заявником та особою, відносно якої розглядається заява, немає, не встановлено, що заявник ОСОБА_1 є рідним братом ОСОБА_7 .

За паспортними даними та відомостями територіальної громади зареєстроване місце проживання заявника за адресою: АДРЕСА_1 , а ОСОБА_7 - АДРЕСА_2 .

У ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що місцем проживання є житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), у яких особа отримує соціальні послуги.

Місце перебування - житло або спеціалізована соціальна установа для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, у якому особа, яка отримала довідку про звернення за захистом в Україні, проживає строком менше шести місяців на рік або отримує соціальні послуги.

За положеннями ст.4 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» Єдиний державний демографічний реєстр, зокрема, використовується для обліку інформації про зареєстроване або задеклароване місце проживання (перебування) особи.

Ураховуючи наведене, законодавством чітко встановлений порядок декларування/реєстрації як місця проживання, так і місця перебування фізичної особи на території України, яке вимагає обов`язкового внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи.

Відомості щодо внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання/перебування заявника за адресою: АДРЕСА_2 , де проживає ОСОБА_7 , відсутні.

За відсутності даних щодо повноважень Львівського комунального ремонтно-аварійного підприємства проводити обстеження житла на предмет проживання/непроживання осіб акт такого у розумінні наведених вище положень законодавства не є належним та допустимим доказом місця проживання/перебування заявника.

Схожа позиція щодо актів житлового органу висловлена Верховним Судом у постанові від 14 лютого 2024 року у справі № 404/7153/20.

Викладене у своїй сукупності свідчить про не підтвердження заявником обставин належності до членів сім`ї чи є близьким родичем ОСОБА_7 , а тому в силу приписів ч.3 ст.296 ЦПК України не може подавати до суду заяву про визнання останньої недієздатною.

Верховний Суд у постанові від 20 січня 2022 року у справі № 752/24219/20 зазначає, що першочерговим питанням суду є встановлення наявності правосуб`єктності заявника у цій категорій справ окремого провадження, встановлення чи відноситься заявник до певної групи осіб, які мають права та обов`язки заявників у таких категоріях справ.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.185 ЦПК України заява повертається у випадках, коли заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Оскільки заяву подана особою, яка не може виступати заявником у такій категорії справ окремого провадження, тому суддя вважає за необхідне заяву про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення опікуна повернути ОСОБА_1 .

Постановлення даної ухвали не перешкоджає доступу до правосуддя, оскільки згідно із ч.7 ст.185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення. Схожа позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 08 листопада 2023 року у справі № 120/969/23.

Дотримання правил судової процедури не є порушенням права на справедливий суд, адже у кожному випадку заявник при зверненні до суду повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

За відсутності відповідного клопотання питання повернення сплаченої суми судового збору, як це передбачено ст.7 Закону України «Про судовий збір», не вирішується.

Керуючись ст.ст.185, 260, 261, 294, 353 ЦПК України, суддя

п о с т а н о в и л а:

Заяву повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання суддею. Повне судове рішення складено та 17 червня 2024 року.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду протягом 15 днів з дня проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя Олена ТІМЧЕНКО