Номер провадження: 22-ц/813/1310/24
Головуючий у першій інстанції Михайлюк О.А.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.02.2024 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 521/13435/22

Номер провадження: 22-ц/813/1310/24

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя доповідач),

- суддів Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Ступник А.О.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 , правонаступником якої є - ОСОБА_2 ,

- відповідач ОСОБА_3 ,

- треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору 1) Державний нотаріус Приморської державної нотаріальної контори у місті Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) Маслова Марія Вячеславівна, 2) Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Рогатін Владислав Олексійович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , правонаступником якої є ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Державний нотаріус Приморської державної нотаріальної контори у місті Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) Маслова Марія Вячеславівна, Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Рогатін Владислав Олексійович, про визнання заповіту недійсним, за апеляційною скаргою адвоката Голоденко Лесі Олегівні, діючої від імені ОСОБА_1 , правонаступником якої є - ОСОБА_2 , на рішення Малиновського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Михайлюка О.А. о 14 годині 12 хвилині 13 березня 2023 року,

встановив:

2. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить визнати нікчемним та недійсним заповіт від 31.10.2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рогатіним В.О., реєстровий №1451.

ОСОБА_1 обґрунтовує позовні вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік - ОСОБА_4 . Вона у встановлений строк звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Проте їй було повідомлено, що крім неї, спадкоємця за законом, є інший спадкоємець за заповітом ОСОБА_3 .

Вважає складений на ім`я ОСОБА_3 заповіт незаконним, оскільки його не було підписано її чоловіком - ОСОБА_4 та складеним без його волі.

ОСОБА_1 зазначає, що зміст спірного заповіту суперечить вимогам ст. ст. 1235, 1241 ЦК України, позбавляє її права на спадкування як особу, яка має право на обов`язкову частку у спадщині в силу приписів ст. 215, п. 3 ст. 1241 ЦК України, а тому він є недійсним.

За життя її чоловіка - ОСОБА_4 у нього з відповідачкою були погані відносини, постійні суперечки та сварки. Жодних намірів заповісти все своє майно відповідачці у померлого ніколи не було. Якщо б дійсно ОСОБА_4 склав такий заповіт, розуміючи всю відповідальність та важливість свого розпорядження, маючи намір втілити його у життя, малоймовірно, що він випадково написав інше прізвище.

Позивачка вказує, що раніше у її чоловіка дійсно було прізвище - « ОСОБА_5 », однак під час перекладу паспорту з російської на українську мову його прізвище записано як - « ОСОБА_6 », що підтверджується наданою копією паспорту серії НОМЕР_1 (Т. 1, а. с 1 - 8).

Позиція відповідачки в суді першої інстанції

Адвокат Топунова А.М., діюча від імені ОСОБА_3 , у відзиві на позов просить в його задоволенні відмовити. Зазначає, що складений 31 жовтня 2018 року заповіт відповідає вимогам закону щодо його форми та порядку укладення. Особу заповідача встановлено за паспортом із зазначенням у заповіті реєстраційного номеру облікової картки платника податків. Заповіт підписаний особисто заповідачем, зазначено місце складання заповіту, вказано дату й місце його посвідчення. Заповіт посвідчений уповноваженою на те особою, яка перевірила дієздатність заповідача і з`ясувала дійсну волю щодо розпорядження майном на випадок смерті (Т. 1, а. с. 43 48).

Зміст рішення суду першої інстанції, мотивування висновків суду

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 13 березня 2023 року відмовлено у задоволенні вищевказаного позову ОСОБА_1 ..

Рішення суду мотивовано тим, що заповіт складений уповноваженою посадовою особою у письмовій формі, особисто підписаний заповідачем - ОСОБА_4 , зареєстрований у встановленому законом порядку.

Стороною позивачки не було заявлено клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи щодо належності померлому ОСОБА_4 підпису в заповіті та не надано жодних належних доказів, які б засвідчували відсутність волевиявлення заповідача на складання спірного заповіту.

Позовні вимоги позивачки стосуються лише визнання заповіту недійсним. Вимоги визнання за нею права на обов`язкову частку у спадщині у випадку його заперечення (порушення) будь-ким нею не пред`являлося.

Позивачкою не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог (а. с. 175 180).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Адвокат Голоденко Л.О., діюча від імені ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі просить рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 13 березня 2018 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що: 1) суд першої інстанції не досліджував та не надав оцінки щодо недотримання форми заповіту через зазначення в ньому різних прізвищ; 2) суд перейняв на себе функції судового експерта, встановивши факт підписання заповіту заповідачем; 3) судом безпідставно не були прийняті до уваги показання свідків у судовому засіданні; 4) не було взято до уваги, що вказаним заповітом було позбавлено позивачку обов`язкової частки у спадщині (Т. 1, а. с. 192 206).

Позиція відповідачки в апеляційному суді

Адвокат Топунова А.М., діюча від імені ОСОБА_3 , у відзиві на апеляційну скаргу просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник відповідачки зазначає, що рішення прийнято судом першої інстанції з правильним застосуванням норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, у тому числі з наданням повної та об`єктивної оцінки кожному доказу.

Апелянтом не було поставлено під сумнів підпис заповідача у заповіті, не заявлено клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи та не надано жодних доказів, які б свідчили про відсутність волевиявлення заповідача (Т. 1, а. с. 228 231).

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18.04.2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката Голоденко Л.О., діючої від імені ОСОБА_1 , на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 13.03.2023 року (Т. 1, а. с. 219 219 зворотна сторона).

Згідно Рішення Вищої ради правосуддя від 30.05.2023 року № 567/0/15-23 суддя Кутурланова О.В. достроково закінчила відрядження в Одеському апеляційному суді.

На підставі цього та керуючись Положенням про АСДС, було здійснено повторний автоматизований розподіл.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 03.07.2023 року вказану цивільну справу прийнято до провадження іншої колегії суддів. Підготовку справи до апеляційного розгляду закінчено. Справу призначено до розгляду у приміщенні Одеського апеляційного суду (Т. 1, а. с. 243 243 зворотна сторона).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 03.07.2023 року задоволено клопотання адвоката Топунової Анни Миколаївни, діючої від імені ОСОБА_3 , про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (Т.1, а. с. 244 245).

11.09.2023 року від адвоката Голоденко Л.О., діючої від ОСОБА_1 , надійшло клопотання про залучення до участі у справі правонаступника померлої ОСОБА_1 .. До вказаного клопотання додано копію свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (Т. 2, а. с. 2 5).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16.11.2023 року апеляційне провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Державний нотаріус Приморської державної нотаріальної контори у місті Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) Маслова Марія Вячеславівна, Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Рогатін Владислав Олексійович, про визнання заповіту недійсним було зупинено до залучення до участі у справі правонаступників ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 (Т. 2, а. с. 22 24).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 21.12.2023 року відновлено провадження у справі (Т. 2, а. с. 27 28).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 21.12.2023 року залучено до участі у справі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , в якості правонаступника позивачки по справі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 (Т. 2, а. с. 33 36).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 21.12.2023 року витребувано з Приморської державної нотаріальної контори копію спадкової справи після смерті ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 (Т. 2, а. с. 37 40).

У судовому засіданні адвокат Голоденко Леся Олегівна, діюча від імені ОСОБА_1 , правонаступником якої є - ОСОБА_2 , підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Адвокат Топунова А.М., діюча від імені ОСОБА_3 , у судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Інших клопотань від учасників справи не надійшло.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, час знаходження справи на розгляді апеляційного суду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, достатню наявність у справі матеріалів для її розгляду, заслухавши думку учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, про можливість розгляду справи за відсутності її інших учасників, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її інших учасників.

3. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні,обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 , виданим 12 квітня 2021 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

ОСОБА_4 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 09 січня 1993 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_5 та рішенням Малиновського районного суду м. Одеси у справі №521/5022/22 від 14 липня 2022 року.

Згідно із заповітом від 31 жовтня 2018 року, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рогатіним В.О. та зареєстрований в реєстрі за №1451, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , попередньо ознайомлений з правовими наслідками недодержання при вчиненні правочинів вимог закону, усвідомлюючи природу цього правочину та значення своїх дій, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, діючи вільно, за відсутності будь-якого примусу як фізичного, так і психічного, не страждаючи на захворювання, що перешкоджають усвідомленню суті цього правочину, не обмежена в установленому порядку, вправі укладати правочини, на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: усе його майно, як рухоме так і нерухоме, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що належатиме йому на день його смерті, і на що він за законом матиме право, він заповідає у власність ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Відповідно до тексту заповіту, цей заповіт складено та підписано в приміщенні нотаріальної контори приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Рогатіна В.О., у двох примірниках. Один з примірників заповіту зберігається у справах приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Рогатіна В.О., а інший у заповідача.

На прохання ОСОБА_4 заповіт записано з його слів за допомогою загальноприйнятих технічних засобів (комп`ютера) нотаріусом. Заповіт до підписання прочитаний уголос та підписаний особисто 31 жовтня 2018 року.

Вказаний заповіт містить підпис заповідача, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рогатіним В.О.. Заповіт до підписання прочитаний уголос заповідачем і власноручно підписаний ним у присутності нотаріуса о 16 годині 15 хвилин. Особу його встановлено, дієздатність перевірено.

Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Рогатін Владислав Олексійович, відповідно до листа від 20 жовтня 2022 року №61/01-16, вказав, що згідно з п. 10 глави 9 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, особа, що не володіє мовою, якою виготовлений документ, підписується тією мовою, якою вона володіє.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва серія НОМЕР_2 .

По справі виникли правовідносини щодо визнання заповіту недійсним.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннямич. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ..

Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Згідно із статтею 1216 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За змістом статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Заповіт як остання воля особи стосується її розпоряджень на випадок смерті і тому призначений вирішувати важливі для особи питання щодо призначення спадкоємців, позбавлення спадкоємців за законом права спадкування, визначення обсягу спадщини, що має спадкуватися за заповітом, встановлювати інші розпорядження, які відповідають заповіту та вимогам законодавства про спадкування.

При цьому, право дієздатної фізичної особи на заповіт, як і будь-яке суб`єктивне цивільне право, здійснюється нею вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 та стаття 1234 ЦК України).

Право на заповіт може бути реалізоване протягом всього життя особи і включає як право на складення заповіту або кількох заповітів, так і право на їх зміну, скасування.

Усі наведені правомочності заповідача у сукупності із засобами їх правової охорони та захисту є здійсненням свободи заповіту, яка є принципом спадкового права.

Свобода заповіту передбачає особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача.

Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання.

Юридична природа заповіту ґрунтується на його законодавчому визначенні як особистого розпорядження фізичної особи на випадок смерті (стаття 1233 ЦК України).

Правова природа цього розпорядження визначається судовою практикою як односторонній правочин, що тягне відповідні правові наслідки.

Відповідно до статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу.

Відповідно до вимог статті 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках.

Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним відповідно до вимог статті 1257 ЦК України.

Аналіз норм Книги шостої ЦК України свідчить, що її нормами визначені вимоги до особи заповідача (стаття 1234 ЦК України), змісту заповіту (статті 12361240, 1246 ЦК України), загальні вимоги до форми заповіту (стаття 1247 ЦК України), порядку його посвідчення нотаріусом (статті 1248, 1249, 1253 ЦК України), для яких законодавцем визначені і наслідки їх порушення.

Так, у частині першій статті 1257 ЦК України встановлено правило про нікчемність заповіту, складеного з порушенням вимог ЦК України щодо особи заповідача, а також заповіту, складеного з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення.

Зміст частини першої статті 1257 ЦК України у смисловому зв`язку з іншими нормами дає підстави вважати, що порушеннями вимог до форми і посвідчення заповіту є лише ті, які прямо зазначені у главі 85 ЦК України, зокрема у статтях 12471249, 1253 ЦК України.

Аналіз цих статей дає змогу констатувати, що законодавець висуває такі вимоги до форми заповіту: письмова з нотаріальним посвідченням.

Проте допускаються й інші способи посвідчення заповіту, враховуючи численні обставини, які законодавець покладає в основному для можливості їх застосування.

Ці обставини в сукупності свідчать про те, що вони беруться до уваги як об`єктивні перешкоди для запрошення нотаріуса посвідчити заповіт.

Водночас наведені у зазначених вище статтях правові механізми доводять, що вони розраховані на те, щоб остання воля заповідача була виражена вільно і не виникло б жодного сумніву в цьому. Саме тому вони можуть бути віднесені до порядку посвідчення заповіту.

Отже, форма заповіту має бути письмова, а порядок його посвідчення різний: насамперед нотаріусом з додержанням вимог статей 1248, 1249 ЦК України, посадовою особою органів місцевого самоврядування (стаття 1251 ЦК України); іншими посадовими особами, зазначеними у частинах першій шостій статті 1252 ЦК України, з додержанням вимог частини сьомої цієї статті.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною другою статті 16 ЦК України.

Ефективність захисту цивільного права залежить від характеру вимоги, що висувається до порушника, та характеру правовідносин, які існують між позивачем та відповідачем.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Під час оцінки обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права.

Якщо право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, а той, який обрав позивач, може бути використаний для захисту інших прав або інтересів, а не тих, за захистом яких позивач звернувся до суду, суд визнає обраний позивачем спосіб захисту неналежним і відмовляє у позові.

Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 331/6927/16-ц, (провадження № 14-651цс18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 09 січня 2019 року у справі № 759/2328/16 (провадження № 61-5800зпв18) зазначено, що нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. З позицій юридичної техніки така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18) викладено висновок, що визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19) зазначено, що цивільне право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України). Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Кваліфікація заповіту як нікчемного з підстав, які не передбачені ані частиною першою статті 1257 ЦК України, ані взагалі нормами глави 85 ЦК України, по суті скасовує це вільне волевиявлення заповідача без можливості виразити свою волю шляхом складання іншого заповіту, оскільки сталася смерть заповідача.

Крім того, визнання заповіту нікчемним без встановлених законом підстав позбавляє особу, яка набула у власність майно в порядку спадкування, права мирного володіння своїм майном (стаття 1 протоколу Першого до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), а в разі, якщо особа мала його набути, то правомірного очікування цього.

Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду

від 25 травня 2021 року у справі № 522/9893/17 (провадження № 14-173цс20).

Загальні вимоги до форми заповіту встановлено у статті 1247 ЦК України.

Так, відповідно до статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 12511252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Судом встановлено, що спадкодавець/заповідач ОСОБА_4 не був визнаний недієздатним чи обмежено дієздатним, мав право на складання заповіту, заповіт має письмову форму та посвідчений нотаріусом, його зміст був прочитаний уголос та власноручно підписаний заповідачем у присутності нотаріуса. Доказів того, що заповіт не відповідав волі заповідача позивачем не надано.

Відповідно до частини першої статті 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Непрацездатними вважаються особи, які досягли пенсійного віку, або особи з інвалідністю І, ІІ, ІІІ груп, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку зі втратою годувальника відповідно до закону, незалежно від того, чи призначена їм пенсія.

Коло спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, визначається на день відкриття спадщини.

Право на обов`язкову частку у спадщині не залежить від згоди інших спадкоємців, волі спадкодавця та не пов`язане зі спільним проживанням спадкодавця й осіб, які мають право на обов`язкову частку.

При таких обставинах суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що наявність дійсного заповіту не перешкоджає позивачці у реалізації її права на обов`язкову частку у спадщині, як і наявність обов`язкової частки у спадщині не може позбавляти заповідача права на складання заповіту на ім`я іншої особи.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що рішення суду першої інстанції ухвалене без додержання норм матеріального і процесуального права. Фактично доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що не може бути підставою для скасування, зміни рішення суду.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги адвоката Голоденко Лесі Олегівні, діючої від імені ОСОБА_1 , правонаступником якої є - ОСОБА_2 , є недоведеними, а тому її треба залишити без задоволення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги адвоката Голоденко Лесі Олегівні, діючої від імені ОСОБА_1 , правонаступником якої є - ОСОБА_2 , відсутні.

3.6 Порядок та строк касаційного оскарження

Підстави касаційного оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій статті 389 ЦПК України, передбачені частиною другою цієї статті.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Голоденко Лесі Олегівні, діючої від імені ОСОБА_1 , правонаступником якої є - ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 13 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 29 березня 2024 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Суддів С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе