Справа № 346/7466/23
Провадження № 2/346/506/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2024 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі головуючого судді Яремин М.П.

з участю: секретаря Тимошишин І.Л.

позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Чеботаря В.В.

представника відповідача адвоката Волошанської О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні майном шляхом зобов`язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в:

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є власником квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 . В даному житловому будинку наявні 4 житлові квартири та комерційні приміщення (колишні квартири АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 ). Власник квартири АДРЕСА_7 відсутній (оскільки вона належала батькам відповідача, які померли, однак, спадщина не прийнята у зв`язку зі спірною ситуацією та справа перебуває на розгляді в Коломийському міськрайонному суді), а власником квартири АДРЕСА_8 . Відповідач в травні 2023 року самостійно, без узгодження з позивачем та без отримання його згоди, вчинив незаконні дії щодо заміни покриття підлоги в загальному коридорі на першому поверсі цього будинку, а саме встановив облицювальну плитку, чим порушив його права, як співвласника майна. Про незгоду на встановлення плитки він неодноразово повідомляв відповідачу. Зазначає, що при виборі квартири керувався вимогами, що житловий будинок має бути Австроугорської імперії з високими стелями, максимально оригінальним фасадом та ідентичними оздоблювальними елементами стін та підлоги. Важливим для нього було те, щоб в загальному коридорі не проводилось жодних змін, пов`язаних з вибором будівельних матеріалів для оздоблення, тобто підлога з гравійно-цементною стяжкою повинна б такою залишатися, а встановлена відповідачем оздоблювальна плитка не тільки змінює дизайн загального коридору, але і є занадто слизькою, особливо в зимовий період. Однак, ігноруючи звернення позивача, відповідач продовжив проводити самовільні дії щодо розпорядження спільним майном. Тому позивач просить зобов`язати відповідача за свій рахунок виконати роботи по демонтажу облицювальної плитки з приведенням підлоги до попереднього стану, який існував до встановлення ним цієї плитки в спільному коридорі в житловому будинку АДРЕСА_6 , а також стягнути з відповідача понесені судові витрати, які складаються із 1 073,60 грн. сплаченого судового збору та 8 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, вказаних в позовній заяві, просить ці вимоги задовольнити. Він також зазначив, що дізнавшись від дружини про початок ремонтних робіт, зателефонував до синів відповідача та повідомив, щоб вони дочекались його та не продовжували ці роботи. Прийшовши на місце, побачив сина відповідача та майстра, а також висловив свій протест щодо проведення ремонтних робіт та запропонував компроміс встановлення іншої плитки. Водночас, відповідач, з яким у нього тривалий час існують неприязні відносини, та який перебував неподалік в коридорі, в брутальному тоні сказав не слухати його та проводити ремонт. Позивач викликав поліцію, які задокументували подію.

Представник позивача, адвокат Чеботаря В.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та вказав, що позивач є одним із співвласників майна і з ним не було узгоджено проведення вказаних ремонтних робіт.

Відповідач в судове засідання не з`явився. Його представник адвокат Волошанська О.І. в судовому засіданні заперечила щодо задоволення позовних вимог з підстав, вказаних у відзиві на позовну заяву.

18.01.2024 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позивачем не вказано всіх співвласників будинку АДРЕСА_6 , оскільки спірні правовідносини стосуються також їхніх прав та обов`язків. Він є власником 1/2 частки квартири АДРЕСА_7 , а також 1/2 частки стоматологічного кабінету, частина якого знаходиться у вказаному будинку (колишня квартира АДРЕСА_4 ), а отже він також є співвласником даного будинку. Його сини ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є співвласниками нежитлового приміщення в цьому будинку, що стверджується відповідним договором дарування. Крім того, власником нежитлового приміщення (колишня квартира АДРЕСА_3 ), як співвласником вказаного будинку, є ТОВ «Барва». Оскільки відповідач є співвласником квартири АДРЕСА_7 та стоматологічного кабінету, частина якого знаходиться в цьому будинку, то відповідно вимог ст. 382 ЦПК України, він є співвласником цього будинку у зв`язку з чим має зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного та капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника. Будинок АДРЕСА_6 побудований ще в XX столітті та з часу вселення його батьків (1999 року ) у ньому не проводились жодні ремонті роботи, наявна цементно-бетонна стяжка потріскала, в підлозі з`явились вибоїни, що створювало незручності в користуванні даним коридором. Оскільки будинок вибув з управління ТОВ Коломия 911 , а ОСББ не створено, відповідач вирішив самостійно за власні кошти провести ремонт коридору. Цементно-бетонну стяжку ( позивач вказує як гравійно-бетонну, однак, такого типу стяжки не буває) він не демонтував, а вирівняв її, поґрунтував, поклав шар клею і уклав на нього керамічну плитку, чим покращив якість коридору, модернізував будинок і покращив умови проживання в ньому. Вказана плитка є якісною, має шершавість, випуклість, пристосована для укладення на підлогу. Вказаними діями він жодним чином не порушив права позивача, який вільно і безперешкодно користується всіма допоміжними приміщеннями будинку, в тому числі і спірним коридором, має повний доступ до його житла. Виконані роботи не суперечать суспільним інтересам, не порушують прав інших осіб. Більше того, дані ремонті роботи він провів за згодою інших співвласників ОСОБА_5 (ТОВ «Барва»), ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , що підтверджується відповідним опитуванням, а О.Кіт, як власник квартири, який проживає в м. Чернівці, в телефонній розмові не заперечив щодо проведення ремонту коридору, письмову згоду на який надав орендар його квартири ОСОБА_7 . Згоди позивача він не отримав, оскільки перебуває з ним в неприязних відносинах, однак, вважає, що сам по собі факт неотримання згоди від позивача на укладення плитки в спільному майні (коридорі будинку) не може бути підставою для задоволення позову. Крім того, провести коридор в попередній стан технічно неможливо, оскільки керамічна плитка укладена на клей, при її демонтажу буде пошкоджена, знята і бетонно-цементна стяжка, що призведе до погіршення технічного стану будинку відповідно до будівельних норм та правил. Позивач не вказує, які саме його права порушені і в чому полягає це порушення, не зазначає суб`єктивного бачення порушеного права. Тому відповідач просить в задоволенні позовних вимог відмовити.

Суд, заслухавши вказаних учасників, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що відповідно до копії договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 16.07.1999 року приватним нотаріусом Коломийського нотаріального округу Трачук Л.В. та зареєстрованого в реєстрі за № Д-722, позивачу на праві власності належить квартира АДРЕСА_2 (а.с. 7-8).

Відповідно до копії договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 12.02.2002 року приватним нотаріусом Коломийського нотаріального округу Трачук Л.В. та зареєстрованого в реєстрі за № Д-305, позивачу належить квартиру АДРЕСА_9 ( а.с. 9-10 ).

Згідно з даними копії письмової заяви, а також письмових пояснень від 30.05.2023 року, ОСОБА_1 звернувся Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області з метою проведення перевірки щодо того, що сусід ОСОБА_8 без його згоди та будь-якого погодження 29 травня розпочав здійснювати ремонті роботи, а саме ставити керамічну плитку в коридорі загального користування, у зв`язку з чим він просить провести перевірку за даним фактом та прийняти міри згідно із законом ( а.с. 12, 13).

Відповідно до даних листа Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області № 9043/108/56-2022 від 30.06.2023 року, під час проведення перевірки за зверненням ОСОБА_9 опитано ОСОБА_3 ,, який вказав, що для облагородження під`їзду будинку вирішено побілити стіни та постелити плитку на підлогу, дане рішення він попередньо письмово погодив із більшістю жителів будинку. З ОСОБА_3 проведено роз`яснювальну бесіду; повідомлено позивача, що в даному випадку вбачаються ознаки цивільно-правових відносин, у зв`язку з чим він має право звернутися до суду ( а.с. 11 ).

21.09.2016 року приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Базюк Т.В. видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване з реєстрі за № 1901, згідно з яким спадкоємцем майна ОСОБА_10 є його син ОСОБА_2 . Спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається із 1/2 частки квартири АДРЕСА_10 . Вказане свідоцтво як підстава виникнення права власності за вказане у інформаційній довідці щодо реєстрації права власності № 68975484 від 26.09.2016 року ( а.с. 33, 34 ).

Судом також встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 02.09.2004 року виконавчим комітетом Коломийської міської ради на підставі рішення № 228 від 20.07.2004 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_11 на праві приватної спільної часткової власності ( відповідно 35/100 та 65/100) належить стоматологічний кабінет, що в АДРЕСА_11 . Вказане свідоцтво як підстава виникнення права власності вказане у витязі про реєстрацію права власності № 4618158 від 02.09.2004 року (а.с. 35, 36).

Згідно з даними гарантійного листа ТОВ Коломия 911 №01-01/318 від 31.05.2018 року, вказане товариство на підставі рішення виконавчого комітету Коломийської міської ради визначено як управителя будинку АДРЕСА_6 . Згідно з договором № 110 «Про надання послуг з управління багатоквартирним будинком» від 01.09.2017 року управитель зобов`язується надавати співвласникам послугу з управління багатоквартирним будинком, а співвласники зобов`язуються оплачувати зазначену послугу, згідно з вимогами законодавства України та умовами цього договору. Відповідно до даного договору сума заборгованості, без зменшення ціни за один метр квадратний, за період вересня 2017 по травень 2018 року становить 1 764,18 грн. Також на підставі договору «Про надання послуг з управління нежитловим приміщенням» № 41 від 31.05.2018 року, укладеного між ФОП ОСОБА_2 та ТОВ «КОЛОМИЯ 911», з метою зменшення ціни за одним метр квадратний, утворилась заборгованість в сумі 1 546, 38 грн. за період від 30.09.2017 року по 31.05.2018 року включно. В зв`язку з тим, що багатоквартирний будинок виходить з-під управління ТОВ «КОЛОМИЯ 911», управитель, готовий зменшити суму боргу при сплаті суми заборгованості у розмірі 1 000 грн. ( а.с. 40 ).

Відповідно до договору дарування нежитлового приміщення, посвідченого 14.04.2023 року приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Антонюк О.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 1036, ОСОБА_2 безоплатно передав у власність у рівних частках синам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 нежитлове приміщення, що в АДРЕСА_6 . Вказаний договір як підстава виникнення права власності за вказане у витягах з Державного реєстру речових прав № 329189866 та №329189949 від 14.04.2023 року ( а.с. 37-39 ).

Згідно з даними опитування жителів будинку під`їзду за адресою: АДРЕСА_6 , щодо ухвалення рішення проведення поточного ( косметичного ) ремонту під`їзду першого поверху, у відповідній графі зазначені підписи ОСОБА_5 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_12 , ОСОБА_7 (орендар) щодо не заперечення проти проведення поточного ( косметичного ) ремонту під`їзду першого поверху ( а.с. 41).

У статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 319 ЦК України визначено, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Особливості здійснення права власності на культурні цінності встановлюються законом.

Частиною 2 ст.382 ЦК України передбачено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Отже, частина друга статті 382 ЦК України визначає правовий режим допоміжних приміщень і приміщень загального користування житлового будинку у дво- або багатоквартирному будинку. Зокрема, за власниками квартир у таких будинках на праві спільної сумісної власності закріплюються приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше ніж одну квартиру. Ця норма спрямована на врегулювання порядку користування мешканцями квартир зазначеними приміщеннями та обладнанням.

Усі зазначені об`єкти становлять єдине ціле з квартирами і житловим будинком, призначені вони для постійного обслуговування і забезпечення відповідної експлуатації всього будинку.

За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» допоміжними приміщеннями багатоквартирного будинку є приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення).

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.05.2021 року в справі № 461/9578/15-ц вказано, що у доводах касаційної скарги в справі 2-150/11 (провадження № 61-22530св19) позивачі зазначали, що не надавали своєї згоди на розширення квартири відповідачів, жодних угод про поділ горища між ними не укладалося. Залишаючи без змін постанову Львівського апеляційного суду, якою було відмовлено позивачам у задоволенні їх позову, Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду вказав, що здійснена реконструкція не суперечить суспільним інтересам, не порушує прав інших осіб. При цьому матеріали справи не містять доказів щодо можливості приведення в попередній стан горища без порушення цілісності основних конструктивних елементів житлового будинку, збереження його в належному технічному стані відповідно до чинних будівельних норм та інших державних норм та без зменшення ринкової вартості житлового будинку.

У п.33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень ст. ст. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.

Відповідно до ч.1 ст.15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.

Реалізуючи право право на судовий захист, особа, звертаючись до суду, повинна вказати суб`єктивне бачення порушеного права чи охоронюваного інтересу та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов`язаний надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Таким чином, суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного правам чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-186гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18) та від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18).

Іншими словами, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства, без додаткових (повторних) звернень до суду.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частинами 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року (справа № 129/1033/13-ц), постанови Верховного Суду від 02.10.2018 року (справа № 910/18036/17), від 23.10.2019 року (справа № 917/1307/18), від 18.11.2019 року (справа № 902/761/18), від 04.12.2019 року (справа № 917/2101/17).

Таким чином, на підставі наведеного, враховуючи, що стороною позивача не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування позовних вимог, а також доказів на підтвердження, що внаслідок влаштування відповідачем плитки на підлозі в спільному коридорі позивачу створено перешкоди у користуванні його майном, що свідчило б про порушення його законних прав та інтересів та недоведеністю позивачем наявності таких перешкод та порушення його прав, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Матеріали справи не містять також доказів щодо можливості приведення в попередній стан підлоги в коридорі будинку без погіршення технічного стану будинку відповідно до чинних будівельних норм та правил.

Отже, в задоволенні позову слід відмовити із вказаних підстав, в зв`язку з чим не підлягають присудженню на користь позивача понесені ним судові витрати.

На підставі ст.ст. 15, 16, 319, 382, 391 ЦК України, керуючись ст. ст.76-77, 81, 141, 263 - 265, 268, 273, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні майном шляхом зобов`язання ОСОБА_2 за свій рахунок виконати роботи по демонтажу облицювальної плитки з приведенням підлоги до попереднього стану, який існував до встановлення ОСОБА_2 облицювальної плитки в спільному коридорі в житловому будинку АДРЕСА_6 , - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_12 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель АДРЕСА_13 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складено 17 червня 2024 року.

Суддя: Яремин М. П.