ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 646/97/24 Головуючий суддя І інстанції Барабанова В. В.
Провадження № 22-ц/818/1749/24 Суддя доповідач Яцина В.Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2024 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Бурлака І.В., Мальованого Ю.М.,

за участю секретаря судового засідання Зінченко М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Василенко Наталії Миколаївни на ухвалу Червонозаводського районного суду м.Харкова від 28 лютого 2024 року по цивільній справі №646/97/24, за заявою представника ОСОБА_2 - адвоката Данила Сергія Михайловича, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 через свого представника адвоката Данила С.М. 03.01.2024 звернулась до Червонозаводського районного суду м. Харкова з позовною заявою про поділ спільного майна подружжя, ціна позову 233 678,00 грн.

28.02.2024 представник позивача ОСОБА_2 адвокат Данило С.М. звернувся до суду із заявою про забезпечення вищевказаного позову про поділ спільного майна подружжя.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову представник позивача зазначив наступне.

Під час перебування в шлюбі на спільні кошти придбано майно, що належить подружжю на праві спільної сумісної власності, а саме: автомобіль Mitsubishi Outlander 2005 року випуску, VIN-код НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , об`єм (потужність) двигуна, см3: 1998;автомобіль Кіа Sorento 2006 року випуску, VIN-код НОМЕР_3 , д.н.з. НОМЕР_4 , об`єм (потужність) двигуна, см3: 2497.

Після розлучення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не змогли дійти згоди щодо розподілу спільного майна, зокрема зазначених транспортних засобів, а відтак була подана позовна заява про поділ спільного майна подружжя шляхом стягнення на користь позивачки вартості частки.

09.12.2014 ОСОБА_2 було придбано та зареєстровано автомобіль Mitsubishi Outlander 2005 року випуску, VIN-код НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , об`єм (потужність) двигуна, см3: 1998.

Вказаний транспортний засіб є об`єктом спільної сумісної власності, оскільки був придбаний під час шлюбу за спільні грошові кошти подружжя та використовувався в інтересах сім`ї.

ОСОБА_1 14.07.2021 перереєстрував на себе вказаний транспортний засіб, чим істотно порушив права ОСОБА_2 на вільне користування майном, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Аналогічна ситуація виникла й з другим транспортним засобом, який є також об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , - Кіа Sorento 2006 року випуску, VIN -код НОМЕР_3 , д.н.з. НОМЕР_4 , об`єм (потужність) двигуна, см3: 2497.

02.02.2019 подружжям було придбано вищевказаний транспортний засіб, який на момент придбання був зареєстрований на ОСОБА_1 .

Утім, 23.11.2019 ОСОБА_1 без згоди ОСОБА_2 , з якою на вказану дату він перебував у шлюбі, здійснив перереєстрацію вказаного транспортного засобу на свого брата, ОСОБА_3 , чим порушив право ОСОБА_2 на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя.

Представник позивача звертає увагу, що з позовною заявою про розірвання шлюбу до суду звернувся відповідач у даній справі - ОСОБА_1 28.11.2019 після того, як зареєстрував за собою право власності на спірний транспортний засіб Mitsubishi Outlander 2005 року випуску, атранспортний засіб Кіа Sorento 2006 року випуску був ним зареєстрований на свого брата, ОСОБА_3 .

На день звернення до суду з цим позовом ОСОБА_1 перебуває за кордоном, куди виїхав на автомобілі Кіа Sorento 2006 року випуску, VIN -код НОМЕР_3 , д.н.з. НОМЕР_4 .

Згідно інформації Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській області - за даними Єдиного державного реєстру МВС в період з 20.06.2008 по 12.02.2020 року гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 02.02.2019 року було зареєстровано на своє ім`я автомобіль Кіа Sorento 2006 року випуску, VIN -код НОМЕР_3 , який 23.11.2019 року було перереєстровано в ТСЦ № 6347 на ім`я іншої особи - ОСОБА_3 .

З метою надання суду доказів щодо транспортних засобів, які були зареєстровані на ОСОБА_1 під час перебування у шлюбі, 21.02.2024 було направлено адвокатський запит 21-01-АЗ/24-3 до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській області.

Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Харківській області повідомляє, що згідно Єдиного державного реєстру МВС, в період з 20.06.2008 по 12.02.2020 року гр. позивачкою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 09.12.2014 року було зареєстровано автомобіль Mitsubishi Outlander 2005 року випуску, VIN-код НОМЕР_1 , який 14.07.2021 року було перереєстровано в ТСЦ № 6341 на ім`я відповідача ОСОБА_1 .

Отже ОСОБА_1 вільно володіє та розпоряджається усім майном, набутим під час шлюбу за спільні кошти подружжя, внаслідок чого існує ризик втрати можливості виконання рішення суду по даній справі. ОСОБА_1 може продати дані автомобілі, перереєструвати, подарувати чи відчужити їх. Разом з цим, існує ризик пошкодження майна ОСОБА_1 .

Ухвалою Червонозаводського районного суду м.Харкова від 28 лютого 2024 року заяву представника ОСОБА_2 - адвоката Данило С.М. задоволено.

Вжито заходи забезпечення позову ОСОБА_2 , представник позивача - адвокат Данило Сергій Михайлович до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, шляхом накладення арешту на транспортні засоби, а саме: автомобіль Mitsubishi Outlander 2005 року випуску, VIN-код НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , об`єм (потужність) двигуна, см3: 1998; автомобіль Кіа Sorento 2006 року випуску, VIN-код НОМЕР_3 , д.н.з. НОМЕР_4 , об`єм (потужність) двигуна, см3: 2497.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Василенко Н.М. посилаючись на порушення судом норм процесуального права просить ухвалу скасувати та у задоволенні заяви відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що власником автомобіля Кіа Sorento 2006 року випускуз 23.11.2019 року є ОСОБА_3 , який не є відповідачем по справі.

Вказує, що накладаючи арешт на автомобіль Mitsubishi Outlander 2005 року випуску який є особистою власністю ОСОБА_1 , суд не урахував положення розділу Сімейного Кодексу, що регулюють режим спільного права власності подружжя.

Вважає, що суд , застосувавши такий засіб забезпечення позову, як арешт, не надав оцінку відповідності виду забезпечення відповідності вимогам дотримання балансу інтересів сторін. Такий захід забезпечення позову як заборона відчуження частки автомобіля Mitsubishi Outlander 2005 року випуску був би ефективним та достатнім.

Також судом не враховано, що ОСОБА_1 разом з донькою перебуває за кордоном, куди виїхав на автомобілі Кіа Sorento 2006 року випуску, що зробить неможливим або утруднить повернення його з донькою до України на цьому автомобілі.

Вказує, що накладання арешту на автомобіль, що передбачає також обмеження у праві користування автомобілем призведе до негативних наслідків, як для відповідача так і для спільної неповнолітньої доньки, яка проживає з батьком.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Данило С.М. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу залишити без змін.

Відзив мотивовано тим, що твердження апелянта про те, що всі дії, пов`язані із відчуженням або перереєстрацією транспортних засобів, які є спільною сумісною власністю подружжя, відбувались за згодою ОСОБА_2 не відповідають дійсності та вводять суд в оману, щодо реальних обставин справи.

Вказує, що вказані автомобілі продовжують бути спільною сумісною власністю подружжя, оскільки вони були набуті під час шлюбу.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивачки, за відсутності інших учасників справи, які були повідомлені судом апеляційної інстанції про судове засідання, чия участь не є обов`язковою згідно норми ст. 372 ЦПК України, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вказаним вимогам оскаржене судове рішення повністю не відповідає.

Суд першої інстанції наклав арешт на автомобіль Кіа Sorento, що колегія суддів вважає непропорційним заходом забезпечення позову, в цій частині доводи скарги знайшли своє підтвердження у матеріалах справи.

Судом встановлено, що спір виник щодо поділу спільного майна подружжя, а саме: автомобіля Mitsubishi Outlander 2005 року випуску, VIN-код НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , об`єм (потужність) двигуна, см3: 1998; та автомобіля Кіа Sorento 2006 року випуску, VIN -код НОМЕР_3 , д.н.з. НОМЕР_4 , об`єм (потужність) двигуна, см3: 2497.

Відповідно до відповіді Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Харківській області, згідно із даними Єдиного державного реєстру МВС, в період з 20.06.2008 по 12.02.2020 року гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 02.02.2019 року було зареєстровано автомобіль Кіа Sorento 2006 року випуску, VIN -код НОМЕР_3 , який 23.11.2019 року було перереєстровано в ТСЦ № 6347 на ім`я ОСОБА_3 . Крім того, в період з 20.06.2008 по 12.02.2020 року гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 09.12.2014 року було зареєстровано автомобіль Mitsubishi Outlander 2005 року випуску, VIN-код НОМЕР_1 , який 14.07.2021 року було перереєстровано в ТСЦ № 6341 на ім`я ОСОБА_1 .

Отже, суд наклав арешт на автомобіль, який наразі належить третій особі, яка не є учасником справи. Тому такий забезпечувальний засіб виходить поза межі позову, що не відповідає наступним нормам процесуального права та є непропорційним втручанням у право власності ОСОБА_3 , яке наразі не оспорюється.

Відповідно до ч. 1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно із ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до подання позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених або оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» судам було роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно ч. 2 ст. 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до п. п. 2-3, 10 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії, встановленням обов`язку вчинити певні дії, іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у п.п. 1-9 цієї частини.

Згідно ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Таким чином, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд вказаних обставин щодо автомобіля Кіа Sorento належним чином не оцінив та порушив вказані норми процесуального права щодо співмірності застосування заходів забезпечення позову про стягнення грошової компенсації стосовно цього майна, яке у даному випадку визначається станом не день його продажу новому власнику.

Що стосується іншого автомобіля, Mitsubishi Outlander, то застосовані судом заходи забезпечення - арешт, цілком відповідає завданню цивільного судочинства, визначеного у ст. 2 ЦПК України, та нормам цивільного процесуального права щодо співмірності та справедливого балансу приватних інтересів сторін та публічних інтересів правосуддя. Наведені з цього приводу доводи скарги є помилковими, не відповідають вказаним нормам цивільного процесуального права та обставинам справи, а тому колегія суддів їх відхиляє.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

З урахуванням вищевказаного, відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України колегія суддів скасовує оскаржене судове рішення в частині накладення арешту автомобіль Кіа Sorento 2006 року випуску та відмовляє у задоволенні заяви ОСОБА_2 про накладення на неї арешту в порядку забезпечення позову. В іншій частини оскаржена ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, доводи скарги цього висновку не спростували.

Визначених у ст. 141 ЦПК України підстав для відшкодування судових витрат на цій стадії розгляду справи немає.

Керуючись ст.ст. 259, ст. 374, ст.ст. 379, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Василенко Наталії Миколаївни задовольнити частково.

Ухвалу Червонозаводського районного суду м.Харкова від 28 лютого 2024 року скасувати в частині задоволення заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом накладення арешту автомобіль Кіа Sorento 2006 року випуску, VIN-код НОМЕР_3 , д.н.з. НОМЕР_4 , об`єм (потужність) двигуна, см3: 2497.

Заяву ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль Кіа Sorento 2006 року випуску, VIN-код НОМЕР_3 , д.н.з. НОМЕР_4 , об`єм (потужність) двигуна, см3: 2497 залишити без задоволення.

В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складений 17 червня 2024 року.

Головуючий В.Б.Яцина

Судді колегія І.В.Бурлака

Ю.М.Мальований