Справа № 285/2634/24
У Х В А Л А

14 червня 2024 року м. Кривий Ріг

Суддя Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Борис О.Н., ознайомившись із матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Виконавчий комітет Звягельської міської ради, як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання неповнолітньої дитини та стягнення аліментів

встановив:

До Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Виконавчий комітет Звягельської міської ради, як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання неповнолітньої дитини та стягнення аліментів, для розгляду за підсудністю.

На підставі Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.06.2024 року головуючим суддею у справі було визначено суддю Борис О.Н.

Вирішуючи питання щодо прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі, вважаю, що позовна заява підлягає залишенню без руху з таких підстав.

Відповідно до статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України, сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ст. 184 ЦПК України, позов пред`являється шляхом подання позовної заяви до суду першої інстанції.

Частиною 1 ст. 187 ЦПК України передбачено, що за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку. передбаченому ст. 185 цього Кодексу.

Відкриття провадження у справі позовного провадження є визначальною стадією судового процесу і може здійснюватись судом лише у випадку відповідності поданої позовної заяви вимогам, визначеним процесуальним законом. За змістом ст.185 ЦПК України у випадку встановлення суддею невідповідності поданої позовної заяви вимогам ст.ст.175, 177 ЦПК України, він постановляє ухвалу про залишення такої заяви без руху, яка з огляду на засади обов`язковості судових рішень є обов`язковою для позивача. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України наслідки, пов`язані з невиконанням вимог такої ухвали суду, несе сторона позивача.

У зв`язку із зазначеним, звернення позивача до суду зобов`язує суддю до вчинення необхідних процесуальних дій з метою з`ясування можливості відкриття провадження у цивільній справі. Зокрема, з`ясуванню підлягають питання чи немає підстав для залишення позовної заяви без руху, для повернення позовної заяви, для відмови у відкритті провадження у справі.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Таким чином, на цій стадії цивільного процесу позивач зобов`язаний виконувати вимоги щодо доведення певного кола фактів, що мають процесуальне значення, для підтвердження наявності права на пред`явлення позову та дотримання процесуального порядку його пред`явлення.

За правилами цивільного процесуального законодавства, позовна заява за формою та змістом повинна відповідати вимогам, викладеним у ст. 175 ЦПК України, а також вимогам ст. 177 цього Кодексу.

Так, згідно з ч. 1 ст. 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити, зокрема, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів) (ч. 5 ст. 177 ЦПК України).

Позовну заяву обґрунтовано тим, що починаючи з 2008 року позивач та ОСОБА_2 перебували у фактичних шлюбних відносинах. За період перебування в таких відносинах у них народилися діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На підставі спільних з відповідачем заяв в свідоцтвах про народження дітей батьком зазначено позивача - ОСОБА_1 . В 2018 році позивач з відповідачем припинили фактичні подружні відносини, з того часу відповідач проживала разом з їх неповнолітніми дітьми окремо. Наприкінці 2021 року неповнолітні діти переїхали проживати до відповідача за адресою: АДРЕСА_1 . На даний час діти також проживають разом з позивачем, але за адресою: АДРЕСА_2 , у зв`язку із проходженням позивачем військової служби. Відповідач знаходиться за кордоном, про фактичне місце проживання не повідомляє, з дітьми спілкується періодично і лише по телефону, матеріальну допомогу на їх утримання почала надавати лише останнім часом, але не систематично і в неналежному розмірі. Неповнолітня ОСОБА_4 досягла 14-річного віку, тому сама визначила своє місце проживання разом з позивачем. Вважає, що за таких обставин суд має визначити місце проживання 13-річного сина ОСОБА_5 разом з позивачем, а також стягнути з відповідача аліменти на утримання останнього.

Так, звертаючись з позовною заявою до відповідача з вимогою визначення місця проживання неповнолітньої дитини, відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язок досудового порядку врегулювання спору. Позивач у своєму позові зазначив, що заходи досудового врегулювання спору не проводилися.

Однак суд зазначає, що згідно із ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до змісту ст. 161 Сімейного Кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно п. 72 Постанови Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини», для розв`язання спору між батьками щодо визначення місця проживання дитини один із батьків подає службі у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (у разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини, довідку з місця навчання, виховання дитини, довідку про сплату аліментів (у разі наявності).

Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення.

У постанові Верховного Суду від 15.01.2020 року у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) вказано, що під час вирішення питання про визначення місця проживання дитини участь органу опіки та піклування є обов`язковою, а позивач до заяви про визначення місця проживання дитини повинен надати висновок органу опіки та піклування про доцільність проживання дитини з одним із батьків, характеристики з місця проживання, роботи, місця навчання дитини (гуртків), медичні довідки (суд обов`язково враховує стан здоров`я і батьків, і дитини), довідки про доходи (інші документи, які підтверджують матеріальне становище заявника), акти обстеження житлово-побутових умов, документи, що підтверджують право власності на житло.

Однак до матеріалів позовної заяви не додано жодного доказу щодо умов проживання дитини.

Разом з тим, позовна заява не містить відомостей (факту звернення) про звернення позивача до органу опіки та піклування районної адміністрації з приводу визначення місця проживання дитини або вмотивованої відмови даних органів у розгляді її звернення.

Також позивач у своєму позові зазначає, що йому відомо, що відповідач зареєструвала шлюб з іншим чоловіком, у зв`язку із чим змінила своє прізвище з ОСОБА_2 на ОСОБА_2. Також просить суд витребувати у ОСОБА_2 відомості про зміну її прізвища.

Так, докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу,учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 78 ЦПК України).

Позивачем на підтвердження вказаних обставин було додано до позову копії документів паспорта громадянина України та картки платника податків на ім`я ОСОБА_2 , що містять персональні дані останньої, однак без зазначення правових підстав отримання вказаних документів від ОСОБА_2 .

Окрім того, звертаючись до суду з проханням про витребування у відповідача відомостей про зміну прізвища позивач не додав до позову доказів на підтвердження звернення до державних органів з метою отримання таких відомостей, а також неможливості їх отримання.

Натомість, позивач вказав, що відповідач навесні 2022 року повідомила, що має намір виїхати за кордон та наразі перебуває за межами України. Про місце фактичного перебування останньої позивачу невідомо.

На виконання вимог ч. 8 ст. 187 ЦПК України з метою визначення підсутності, суддею Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області було зроблено запит до Єдиного державного демографічного реєстру, з відповіді на який вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в листопаді 2023 року була знята з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .

Відомості про правові підстави зняття з реєстрації ОСОБА_2 та інформації про наявність у останньої на день звернення позивача до суду цивільної процесуальної правоздатності у суду відсутні.

Також в матеріалах справи відсутні підтвердження того, що позивач звертався до державних органів із запитами про встановлення фактичного місця перебування відповідача, в т.ч. підтвердження інформації щодо виїзду останньої з межі країни, а також щодо неможливості отримання такої інформації.

Окрім того, зі змісту позову слідує, що відповідач останнім часом почала надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітніх дітей, в тому числі неповнолітнього ОСОБА_5 , але не систематично і в неналежному розмірі. Однак, на підтвердження вказаного у позовній заяві не було зазначено про розміри таких сум, відомостей щодо дат їх отримання, не додано доказів на підтвердження викладених обставин, що може свідчити про добровільну сплату відповідачем аліментів на утримання позивачем дітей.

Позивач зазначає, що відповідач є працездатною та систематично отримує дохід, однак зі змісту позову також не можливо встановити, чи працює офіційно відповідач, який має рівень доходів, що має істотне значення для справи, оскільки впливає як на розмір щомісячних аліментних платежів.

Натомість, позивач просить суд витребувати у ОСОБА_2 відомості про її доходи та майновий стан, однак доказів неможливості самостійного надання позивачем таких відомостей до позову долучено не було.

Також позивач зазначає, що неповнолітній ОСОБА_5 проживає разом з ним за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки позивач проходить військову службу. Однак, з наданої до суду копії Декларації про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу неповнолітньому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , слідує, що первинну медичну допомогу останньому надає лікар КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Звягельської міської ради, однак у відомостях щодо фактичного проживання або перебування ОСОБА_5 вказана адреса: АДРЕСА_1 .

Окрім того, в наданій до суду копії Довідки Служби у справах дітей Звягельської міської ради за №661 від 08.05.2024 року вказані відомості про матір дітей - неповнолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із зазначенням прізвища матері - « ОСОБА_2 » та дати народження « ІНФОРМАЦІЯ_5 », що не узгоджується з відомостями, викладеними у позовній заяві та доданими до неї документами. Також вказано, що остання виїхала за межі України до Чеської Республіки. Однак відомості про неможливість позивачем отримати відомості про фактичне місцезнаходження відповідача на час звернення до суду матеріали справи не містять.

Також позовна заява у порушення вимог п.. 7 ч.2 ст.175 ЦПК України не містить відомостей щодо вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися.

Також суд зазначає, що на підтвердження отримання систематичного доходу у вигляді щомісячного грошового забезпечення позивачем була надана до суду Довідка про суми грошового забезпечення від 18.01.2024 року з інформацією за період з березня 2022 року по листопад 2023 року. Актуальних відомостей щодо фінансового забезпечення позивача на підтвердження викладених у позовній заяві доводів про майновий стан позивача, що має значення для вирішення судом питання про визначення місця проживання неповнолітнього ОСОБА_5 , матеріали справи не містять.

Отже, позовна заява не містить підтверджень викладених фактичних обставин справи, якими позивач обґрунтовує свої вимоги до відповідача ОСОБА_2 та правові підстави залучення останнього в якості відповідача у справі.

Таким чином, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, підтвердження та встановлення усіх обставин по справі позивачу необхідно надати до суду виправлену позовну заяву та належні, достатні та допустимі докази на підтвердження заявлених позовних вимог.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

При цьому, судом при винесенні ухвали враховується прецедентна практика Європейського суду з прав людини, яка виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв`язку з наведеним, вказані вимоги суду не є порушенням права на справедливий судовий захист та не можуть вважатися обмеженням права доступу до суду.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Виконавчий комітет Звягельської міської ради, як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання неповнолітньої дитини та стягнення аліментів слід залишити без руху та надати позивачу строк для усунення вищевказаних недоліків, повідомивши, що відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 175, 177, 185, 260, 261, 353 ЦПК України, суддя

постановив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Виконавчий комітет Звягельської міської ради, як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання неповнолітньої дитини та стягнення аліментів залишити без руху та надати позивачу строк на усунення недоліків 5 (п`ять) днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Роз`яснити позивачу, що у разі невиконання ухвали в зазначений строк позовна заява буде вважатись неподаною та буде повернена зі всіма доданими до неї документами.

Копію ухвали надіслати позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Ухвала складена та підписана 14 червня 2024 року.

Суддя О. Н. Борис