КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження № 22-ц/824/4925/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2024 року м. Київ

Справа № 757/14256/22

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.

за участю секретаря судового засідання Кравченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», яка подана представником Федоренком Євгенієм Миколайовичем, на рішення Печерського районного суду міста Києва від 25 травня 2023 року, ухвалене у складі судді Батрин О.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей Колект», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Амбер», ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про визнання договорів недійсними,

встановив:

У червні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів ТОВ «Кей Колект», ТОВ «Фінансова компанія «Амбер», ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про визнання договорів недійсними.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що у провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває справа № 755/15692/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором про відступлення прав вимоги від 10.06.2021 року № 733115/Ф-2, в межах якої ОСОБА_2 просить стягнути з нього 126 263,20 доларів США.

Підставою подання ОСОБА_2 позову стало те, що 10.06.2021 року між ТОВ «Кей Колект» та ТОВ «Фінансова компанія «Амбер» укладено договір про відступлення прав вимоги № 733115/Ф-1, згідно з яким до ТОВ «Фінансова компанія «Амбер» перейшло право вимоги за кредитним договором від 14.09.2006 року № 0, укладеним між ПАТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 . Цього ж дня, 10.06.2021 року ТОВ «Фінансова компанія «Амбер» уклало аналогічний договір про відступлення права вимоги № 733115/Ф-2 з фізичною особою ОСОБА_2 , згідно з яким до останньої перейшло право вимоги за договором про споживчий кредит від 14.09.2006 року № 0.

Позивач вважав, що наведені договори про відступлення права вимоги порушують його права і є незаконними, оскільки на час укладення договору про відступлення права вимоги, згідно з повідомленням ТОВ «Кей-Колект» від 18.07.2018 року, фінансові зобов`язання ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором були відсутні, заборгованість анульована. Також відступлення права грошової вимоги має здійснюватися шляхом укладення саме договору факторингу з відповідним суб`єктним складом його сторін, а не шляхом укладання договору про відступлення права вимоги з фізичною особою.

Таким чином, оспорювані договори відступлення права вимоги від 10.06.2021 року укладені з порушенням вимог ч. 3 ст. 512, ст. 1054, ч. 3 ст. 1079, ч. 2 ст. 1083 ЦК України, ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», у зв`язку з чим ОСОБА_1 звернувся до суду з метою визнання їх недійсними та захисту своїх порушених прав.

Позивач також зазначив, що фізична особа ОСОБА_2 у будь-якому статусі не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише спеціалізованими установами.

Із урахуванням наведених обставин, позивач просив визнати недійсними договір про відступлення прав вимоги № 733115/Ф-1, укладений між ТОВ «Кей Колект» та ТОВ «Фінансова компанія «Амбер» 10.06.2021 року, та договір про відступлення прав вимоги № 733115/Ф-2, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Амбер» та ОСОБА_2 10.06.2021 року.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 25 травня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсними договір про відступлення прав вимоги № 733115/Ф-1, укладений ТОВ «Кей Колект» та ТОВ «Фінансова компанія «Амбер» 10.06.2021 року, та договір про відступлення прав вимоги № 733115/Ф-2, укладений ТОВ «Фінансова компанія «Амбер» та ОСОБА_2 10.06.2021 року.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням, представник ТОВ «Кей-Колект» - Федоренко Є.М. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на його необґрунтованість, порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що позивачем не наведено жодного доказу, який би свідчив, що його права та законні інтереси, як заінтересованої особи, безпосередньо порушені оспорюваними договорами і яким чином визнання договорів недійсним захистить майнові права заінтересованої особи. В судовому рішенні також не визначено, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторін оскаржуваних правочинів, не наведено жодного доказу, який би свідчив про порушення прав позивача і яким чином визнання договорів недійсними захистить та відновить майнові права позивача.

Посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 08.08.2023 року у справі № 910/19199/21, зазначає, що передача новому кредитору вимоги, яка припинилася, є підставою для відповідальності первісного кредитора перед новим кредитором, а не підставою недійсності відповідного договору, за яким була передана така вимога, а отже висновки суду першої інстанції суперечать вказаній правовій позиції.

Звертає увагу на висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 року у справі № 910/12525/20 щодо наявності у позивача права як заінтересованої особи на оскарження правочину, адже звернення з позовом про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги є неналежним та неефективним способом захисту прав, що є самостійною підставою для відмови в позові.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , вважаючи доводи заявника, викладені в апеляційній скарзі, необґрунтованими, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін. Зазначає, що рішення суду першої інстанції відповідає позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній в постанові від 08.11.2023 року у справі № 206/4841/20.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив рішення суду залишити без змін.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, тому апеляційний суд відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважав за можливе розглянути справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок укладення оспорюваного договору про відступлення права вимоги № 733115/Ф-2 між ТОВ «Фінансова компанія «Амбер» та ОСОБА_2 10.06.2021 року, відбулася заміна кредитодавця, який є фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на фізичну особу, яка не може надавати фінансові послуги. Фактично сторони спірних договорів уклали ряд угод, завдяки яким здійснили перехід права вимоги за кредитним договором від банку до фізичної особи. При цьому, оскільки договір факторингу не може бути укладений між банком та фізичною особою, задіяли спосіб переходу формально начебто правильний, проте за змістом такий, що лише приховав дійсні наміри сторін.

Судом враховано, що на час укладення оспорюваного договору про відступлення прав вимоги № 733115/Ф-1, укладеного між ТОВ «Кей Колект» та ТОВ «Фінансова компанія «Амбер» 10.06.2021 року, у позивача були відсутні боргові зобов`язання перед ТОВ «Кей-Колект», що підтверджується повідомленням ТОВ «Кей-Колект» про анулювання боргу від 18.07.2018 року.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки вони відповідають обставинам справи, наявним у матеріалах справи доказам та зроблені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 14.09.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0.

Згідно з п. 1.1 цього договору від 14.09.2006 року № 0 банк зобов`язався надати ОСОБА_1 , а останній зобов`язався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 130 000 доларів США та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах, визначених цим договором. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 656 500 грн за курсом Національного банку України на день укладання цього договору.

У забезпечення виконання зобов`язань за цим договором прийнято в заставу нерухомість (будівлі/споруди/приміщення), а саме: трикімнатну квартиру, загальною площею 53,9 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та є власністю ОСОБА_1 ; порука ОСОБА_4 (п. 2.1 договору) (а. с. 10-13).

14.09.2006 року у забезпечення виконання боржником зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту від 14.09.2006 року № 0 сторони уклали договір іпотеки за № 22156, згідно з яким ОСОБА_1 передав в іпотеку належну йому квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 119, 120).

12.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей Колект» укладено договір про відступлення права вимоги № 1, в тому числі, за укладеним ПАТ «УкрСиббанк» з ОСОБА_1 договором про надання споживчого кредиту від 14.09.2006 №4 , а також договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 14.09.2006 року № 22156.

04 січня 2018 року державним реєстратором Київської філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Дідичуком I.A. прийнято рішення провести державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , за іпотекодержателем ТОВ «Кей-Колект» (а. с. 191).

Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16.11.2020 року № 232759935 власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , є громадянка ОСОБА_2 , яка набула право власності на нерухоме майно па підставі договору купівлі-продажу від 29 січня 2018 року, укладеним між нею та ТОВ «Кей Колект» (а. с. 89).

10 червня 2021 року між ТОВ «Кей Колект» та ТОВ «Фінансова компанія «Амбер» укладений договір відступлення права вимоги № 733115/Ф-1, відповідно до якого ТОВ «Кей Колект» відступає ТОВ «Фінансова компанія «Амбер» права вимоги за договором про надання споживчого кредиту від 14.09.2006 року № 0 з усіма додатками та доповненнями за ціною 4000 грн. (а. с. 20-22).

10 червня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Амбер» та ОСОБА_2 укладений договір відступлення права вимоги № 733115/Ф-2, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Амбер» відступає ОСОБА_2 права вимоги за договором про надання споживчого кредиту від 14.09.2006 року № 0 з усіма додатками та доповненнями за ціною 6 709,06 грн. (а.с. 23-25).

10 серпня 2021 року ОСОБА_2 надіслала ОСОБА_1 повідомлення про зміну кредитора у грошовому зобов`язанні, порушення основного зобов`язання за договором про споживчий кредит, в якому вказала, що заборгованість за договором про споживчий кредит складає 126 263,20 дол. США, що відповідно до курсу НБУ станом на 10.06.2021 року 3 420 545,85 грн, а також повідомила, що починаючи з 10.06.2021 року новим кредитором за договором про надання споживчого кредиту від 14.09.2006 року № 0 є ОСОБА_2 (а.с. 18).

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 13.07.2022 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 06.12.2022 року та постановою Верховного Суду від 29.05.2023 року, позов ОСОБА_1 до ТОВ «Кей Колект», треті особи: ОСОБА_2 , Управління (центр) надання адміністративних послуг Печерської районної в м. Києві державної адміністрації, Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 29 січня 2018 року, укладеного між ТОВ «Кей-Колект» та ОСОБА_2 , - залишено без задоволення (а. с. 53-55).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Таким чином, у ЦК України встановлена можливість замінити кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги новому кредитору, вчинивши відповідний правочин у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким відступається.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16.03.2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21, пункт 38) навела такі ознаки, що притаманні договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Сторони договору відступлення права вимоги, зокрема договору купівлі-продажу права вимоги, мають право на власний розсуд визначити ціну, за якою право вимоги продається, з огляду на реальну вартість права вимоги, що відступається (продається), яка може бути як більшою, так і меншою за номінальну вартість такої вимоги.

Тобто сторони договору відступлення права вимоги, зокрема договору купівлі-продажу права вимоги, не обмежені номінальною вартістю права вимоги та встановлюють ціну, за якою таке право вимоги продається, з огляду на реальну вартість права грошової вимоги, яка залежить від попиту на такий вид грошової вимоги та ліквідності конкретної вимоги, що відступається (продається).

Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Згідно зі статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Відповідно до статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Правочин, який не відповідає ознакам, притаманним договору факторингу, є не договором факторингу, а правочином з відступлення права вимоги (подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18, пункт 106).

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 08.08.2023 року у справі № 910/8115/19 (910/13492/21), якщо предметом та метою укладеного договору є відступлення права вимоги, а інші умови договору притаманні як договору відступлення права вимоги, так і договору факторингу, то за відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату, тобто позики або кредиту) попередньому кредитору, відсутні і підстави вважати такий правочин договором факторингу, а не договором відступлення права вимоги.

У постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11 (провадження № 14-222цс18) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що фізична особа, у будь-якому статусі, не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами які мають право на здійснення фінансових операцій, та внесені до реєстру фінансових установ. Відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини 3 статті 512 та статті 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме, кредитор - банк або інша фінансова установа.

Таким чином, оскільки договорами факторингу допускається наступне відступлення права грошової вимоги, то воно повинно здійснюватися відповідно до положень цієї глави, яка регулює відносини з факторингу (частина другої статті 1083 ЦК України) та наступне відступлення права грошової вимоги має здійснюватися шляхом укладення саме договору факторингу з відповідним суб`єктним складом його сторін (стаття 1079 ЦК України), а не шляхом укладення договору про відступлення права вимоги з фізичною особою.

Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частиною першою статті 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Судом у цій справі встановлено, що внаслідок послідовного укладення договорів відступлення права вимоги за договором про надання споживчого кредиту від 06.09.2006 року № 0, укладеним із ОСОБА_1 , право вимоги за цим договором перейшло від АКІБ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 .

Отже, відбулася заміна кредитодавця, який є фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на фізичну особу, яка у будь-якому статусі не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами, які мають право на здійснення фінансових операцій та внесені до реєстру фінансових установ.

Оскільки відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини третьої статті 512 та статті 1054 ЦК України, то ТОВ «Фінансова компанія «Амбер» не могло відступити право вимоги на користь ОСОБА_2 .

Враховуючи наведене, суд першої інстанції, встановивши, що внаслідок укладення оспорюваного договору про відступлення права вимоги між ТОВ «Фінансова компанія «Амбер» та ОСОБА_2 відбулася заміна із кредитодавця, який є фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на фізичну особу, яка не може надавати фінансові послуги,дійшов правильного висновку про те, що оспорювані договори відступлення права вимоги від 10.06.2021 року укладені з порушенням вимог законодавства, а тому підлягають визнанню недійсними.

Наведене узгоджується із висновками, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 08.11.2023 року у справі № 206/4841/20, у якій Велика Палата Верховного Суду наголосила на сформульованій правовій позиції, що фізична особа у будь-якому статусі не наділена правом надавати фінансові послуги, зокрема за кредитним договором, оскільки такі надаються лише спеціалізованими установами, якими є банки, або інші установи, які мають право на здійснення фінансових операцій та внесені до реєстру фінансових установ. Відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини третьої статті 512 та статті 1054 Цивільного кодексу України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме кредитор - банк або інша фінансова установа.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що звернення з позовом про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги є неналежним та неефективним способом захисту, а передача новому кредитору вимоги, яка припинилася, є підставою для відповідальності первісного кредитора перед новим кредитором, а не підставою недійсності відповідного договору, за яким була передана така вимога.

З матеріалів справи вбачається, що 04 січня 2018 року державним реєстратором проведено державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , за іпотекодержателем ТОВ «Кей-Колект».

У подальшому квартира за адресою: АДРЕСА_1 , за договором купівлі-продажу від 29 січня 2018 року відчужена на користь ОСОБА_2 .

Станом на момент розгляду цієї справи реєстрація за ОСОБА_2 права власності на зазначену квартиру є чинною.

Відповідно до повідомлення ТОВ «Кей-Колект» про анулювання боргу від 18.07.2018 року кредитна заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 14.09.2006 року № 0 у сумі 126 263,20 дол. США, що відповідно до курсу НБУ станом на 27.12.2017 року 3 528 370,45 грн на підставі рішення від 27.12.2017 року була анульована, у зв`язку з реалізацією ТОВ «Кей-Колект» права на нерухоме майно, яким було забезпечено виконання зазначеного кредитного договору (а.с. 15).

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23 вересня 2020 року у справі № № 757/7658/18-ц було частково задоволено позов ОСОБА_1 до ТОВ «Кей-Колект», державного реєстратора Київської філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Дідичука І.А. про захист прав споживача та зобов`язання вчинити дії.

Вказаним рішенням суду скасовано рішення державного реєстратора Київської філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Дідичука І.А. про державну реєстрацію, індексний номер 39104850 від 04.01.2018:

- права власності за ТОВ «Кей-колект», на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Номер запису про право власності: 24294705,

- іпотеку на об`єкт нерухомого майна - квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , номер запису про іпотеку 24294914

- обтяження на об`єкт нерухомого майна - квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , номер запису про обтяження 24295097.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею: 53,9 кв.м.

Разом з тим, як встановлено рішенням Печерського районного суду м. Києва від 13 липня 2022 року у справі № 757/53168/20 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Кей Колект», треті особи: ОСОБА_2 , Управління (центр) надання адміністративних послуг Печерської районної в м. Києві державної адміністрації, Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання договору купівлі-продажу недійсним, 28 жовтня 2020 року на підставі рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 вересня 2020 року у справі № 757/7658/18-ц позивач ОСОБА_1 звернувся до Управління (центр) надання адміністративних послуг Печерської районної в м. Києві державної адміністрації з проханням про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно.

03 листопада 2020 року позивач отримав відповідь у вигляді Рішення Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав виявлення наявних суперечностей між заявленими ним та вже зареєстрованими правами на це нерухоме майно та їх обтяженнями іншої особи.

Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16 листопада 2020 року № 232759935, власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 є громадянка ОСОБА_2 , яка набула право власності на нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу зазначеної квартири від 29 січня 2018 року, укладеним між нею та ТОВ «Кей Колект».

Згідно з п. 2 договору квартира, що продається, належить продавцю на праві приватної власності на підставі договору іпотеки, посвідченого Скляр О.С. , приватним нотаріусом КМНО 14 вересня 2006 року за реєстровим номером №4305. Право приватної власності продавця на відчужувану квартиру зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27 грудня 2017 року за номером 24294705, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000 (Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №110016089 від 05.01.2018 року, виданий державним реєстратором Київської філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Дідичук І.А.).

Таким чином, станом на час укладення оспорюваного договору про відступлення прав вимоги № 733115/Ф-1, укладеного між ТОВ «Кей Колект» та ТОВ «Фінансова компанія «Амбер» 10 червня 2021 року, у позивача ОСОБА_1 були відсутні боргові зобов`язання перед ТОВ «Кей-Колект», оскільки ТОВ «Кей-Колект» зареєструвало за собою право власності на належну позивачу квартиру, в позасудовому порядку звернуло стягнення на предмет іпотеки , а 29 січня 2018 року здійснило відчуження вказаної квартири на користь ОСОБА_2 . Листом від 18 липня 2018 року ТОВ «Кей-Колект» повідомило ОСОБА_1 про те, що у зв`язку з реалізацією ТОВ «Кей-Колект» права на іпотечне майно, яким було забезпечено виконання кредитного договору від 14.09.2006 року, кредитором 27 грудня 2017 року було прийнято рішення про анулювання (прощення) кредитної заборгованості ( а.с. 15).

З відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що у провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває справа № 755/15692/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - ТОВ «Кей Колект» про стягнення боргу, в межах якої ОСОБА_2 заявила вимоги про стягнення із ОСОБА_6 заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 06.09.2006 року № 0 в розмірі 126 263,20 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 10.06.2021 року складає 3 420 545,85 грн.

Враховуючи те, що на час укладення оспорюваних договорів відчуження прав вимоги у позивача ОСОБА_1 був відсутній борг перед первісним кредитором ТОВ «Кей Колект», який був анульований у зв?язку із зверненням стягнення на предмет іпотеки, проте новий кредитор ОСОБА_2 вчиняє дії щодо стягнення такої заборгованості із позивача у судовому порядку, колегія суддів вважає, що визнання недійсним договору про відчуження прав вимоги, який укладений із порушенням вимог законодавства, є ефективним способом захисту порушених прав позивача.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції є безпідставними, спростовуються висновками суду, викладеними в його рішенні.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Отже, рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 375, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», яка подана представником Федоренком Євгенієм Миколайовичем, - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 25 травня 2023 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 14 червня 2024 року

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.