Справа № 204/5818/24
Провадження № 2-о/204/149/24
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2024 року м. Дніпро

Суддя Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська Приваліхіна А.І., розглянувши у приміщенні суду у м. Дніпрі матеріали позовної заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа Відділ захисту прав дітей Центральної адміністрації Дніпровської міської ради, про встановлення факту утримання та самостійного виховання батьком дитини, -

В С Т А Н О В И В:

11 червня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі заявою про встановлення факту утримання та самостійного виховання батьком дитини, визначивши заінтересованою особою Відділ захисту прав дітей Центральної адміністрації Дніпровської міської, яка передана судді працівниками апарату суду 12 червня 2024 року.

В обґрунтування заяви зазначено, що з 04 жовтня 2008 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який в подальшому розірваний рішенням Кремінського районного суду Луганської області від 11 червня 2021 року. Зазначає, що за час перебування у шлюбі у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який наразі проживає разом з ним та перебуває на його самостійному утриманні, бо дружина виїхала за кордон, участі у вихованні та утриманні дитини не приймає. Разом з цим, вказує на те, що встановлення даного факту йому необхідно для захисту прав та інтересів дитини, а саме: для подальшого звернення до суду із позовною заявою про стягнення з матері аліментів на утримання дитини та позбавлення її батьківських прав.

Дослідивши матеріали заяви, суд доходить наступних висновків.

Так, відповідно до вимог ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Перелік фактів, які можуть встановлюватися судом, є не вичерпним.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі № 287/167/18-ц (провадження №14-505цс19) вказано, що «для розгляду справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються, зокрема, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян, але тільки якщо воно не пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право і якщо заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах. Заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би факт, що має юридичне значення, але йому в цьому було відмовлено (із зазначенням причин відмови). Вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, зокрема, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність, тобто суддя повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. Якщо при розгляді заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, визначено, що існує спір про право і справа має розглядатися за правилами того судочинства, за яким подано цю заяву, проте в порядку позовного провадження, то суд залишає заяву без розгляду. У випадку якщо справа підлягає розгляду в порядку іншого судочинства, ніж подано заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, то суд відмовляє у відкритті провадження або закриває провадження у справі, якщо провадження у справі було відкрито».

Так, судом встановлено, що звертаючись до суду із заявою в порядку окремого провадження з посиланням на статті 293, 315 ЦПК України, заявник просив встановити факт самостійного виховання і утриманням ним сина. Встановлення такого факту йому необхідно для реалізації ним права на захист інтересів дитини у судовому порядку, зокрема стягнення з матері дитини аліментів на її утримання та позбавлення матері батьківських прав.

Зазначені заявником в заяві обставини дають суду підстави вважати, що вимога про встановлення факту самостійного виховання неповнолітньої дитини та її утримання фактично пов`язана зі спором між батьком та матір`ю щодо здійснення батьківських прав та виконання батьківських обов`язків по вихованню малолітньої дитини.

Зважаючи на наведене, подана заява не може бути предметом судового розгляду в порядку окремого провадження у цивільній справі, оскільки законодавством визначено певний порядок вирішення цього питання та передбачено право на оскарження у судовому порядку саме відмови відповідного органу чи уповноваженої особи у встановленні такого факту або позбавлення батьківських прав у випадку ухилення матері від виконання батьківських обов`язків щодо утримання та виховання дитини.

Більш того, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 22 вересня 2022 року в справі № 462/5368/16-ц вказала на те, що захист цивільних прав та інтересів не досягається встановленням юридичних фактів. Таке встановлення є елементом оцінки обставин справи й обґрунтованості вимог. Тому воно не зумовить попередження порушення або відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного права чи інтересу.

Таким чином, звернення до суду із заявою про встановлення певного факту з метою створення підстав для звільнення від доказування в можливій іншій справі (для встановлення обставин, які би не потрібно було надалі доказувати під час розгляду іншої справи) є недопустимим та таким, що не відповідає завданням цивільного судочинства.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що саме по собі встановлення судом факту, який просить заявник, не може породжувати для нього юридичних наслідків, тобто від його встановлення не буде залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав останнього.

Крім того, суд зазначає, що документами (доказами), що підтверджують самостійне виховання батьком дитини можуть бути: довідки, листи, акти, інша інформація установ та організацій, рішення суду про позбавлення матері батьківських прав, рішення суду про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини з батьком, рішення суду про визнання матері дитини безвісно відсутньою, рішення органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини з батьком, нотаріально посвідчений договір між батьками, яким визначене місце проживання дитини з батьком, тощо.

Також, чинним законодавством передбачена можливість звернення до державних органів та інших закладів чи установ від імені та в інтересах дитини одним із батьків, зокрема з тим, з ким вона проживає, при цьому додатково рішення суду про встановлення факту самостійного виховання дитини не вимагається.

Жодний нормативно-правовий акт, що регулює сімейні відносини та захист прав дітей, не зобов`язує підтверджувати факт відсутності участі одного з батьків у вихованні дитини наявністю рішення суду про встановлення факту, який просить заявник.

Більш того, суд зазначає, що жодними нормами чинного законодавства України не передбачено права суду перебирати на себе повноваження інших державних органів. У разі відмови заявнику в прийнятті певних документів, якими він підтверджує наявність відповідних обставин чи в прийнятті певного рішення, заявник має право оскаржити такі дії чи рішення до суду.

Приписами ч. 4 ст. 315 ЦПК України визначено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи - залишає заяву без розгляду.

З огляду на викладене, зважаючи на те, що саме по собі встановлення судом факту, який просить заявник, не може породжувати для останнього юридичних наслідків, натомість фактично пов`язано зі спором між батьком та матір`ю щодо здійснення батьківських прав та виконання батьківських обов`язків по вихованню малолітньої дитини, суд доходить висновку про відмову у відкритті провадження у справі у зв`язку з наявністю спору про право, який має розглядатися судом в порядку позовного провадження.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2-5, 19, 48, 55, 186, 260, 268, 315, 353 ЦПК України, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

У відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Відділ захисту прав дітей Центральної адміністрації Дніпровської міської ради, про встановлення факту утримання та самостійного виховання батьком дитини відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів зо дня її підписання суддею або протягом п`ятнадцяти днів зо дня отримання її копії учасниками справи.

Ухвала суду набирає законної сили протягом п`ятнадцяти днів зо дня її підписання суддею або протягом п`ятнадцяти днів зо дня отримання її копії учасниками справи, якщо не буде оскаржена у встановленому законом порядку.

Суддя А.І. Приваліхіна