Справа № 676/7928/23
Провадження №2/367/4414/2024
РІШЕННЯ

Іменем України

11 грудня 2024 року Ірпінський міський суд Київської області в складі:

головуючого судді Мерзлого Л.В.,

за участі секретаря судових засідань Маленко О.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні в м. Ірпінь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, -

в с т а н о в и в :

15.11.2023 ОСОБА_1 звернувся до Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 17.11.2023 вказану справу направлено за підсудністю до Ірпінського міського суду Київської області.

Ухвалою суду від 21.06.2024 року по справі відкрито загальне позовне провадження.

Разом з тим, суд зазначає про те, що як було встановлено, відповідач ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому судом було відмовлено у відкритті провадження в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

Ухвалою суду від 30.09.2024 року по справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

24.07.2024 до суду від ОСОБА_1 надійшла заява про зменшення позовних вимог, в якій позивач, обгрунтовуючи позовні вимоги, посилаєтсья на наступне.

11.12.2017 року між позивачем та відповідачами в простій письмовій формі було укладено договір позики грошей, згідно з яким позивач позичив відповідачу гроші в сумі 5 000,00 (п?ять тисяч) доларів США строком до 12 березня 2017 року.

24.05.2018 року між позивачем та відповідачем була досягнута домовленість про продовження договору позики до кінця 2018 року та збільшення суми позики на 5 000,00 (п?ять тисяч) доларів США.

Загальна сума коштів, які відповідач отримав від позивача станом на 24.05.2018 року становила 10 000,00 (десять тисяч) доларів США, які відповідач обіцяв повернути до кінця 2018 року. Вказана обставина стверджується копією розписки від 11.12.2017 із пролонгацією строку та збільшення запозиченої суми від 24.05.2018, яка долучена до позову.

В подальшому, у зв?язку із врегулюванням боргових зобов?язань та із урахуванням частини повернутих коштів відповідачем, 27 грудня 2019 відповідач оформив розписку, в якій, незважаючи на вказівку про отримання коштів в розмірі 8 000 (вісім тисяч) доларів США, відповідач підтвердив розмір заборгованості станом на 27.12.2019 за договорами позики від 11.12.2017, 24.05.2018 в розмірі 11 860, 00 доларів США (із урахуванням процентів за користування позикою в розмірі 400, 00 доларів США за кожний місяць, встановлених за договором позики від 11.12.2017) станом на 27.12 2019.

Метою написання розписки від 27.12.2019 року було врегулювання розміру заборгованості за попередньо укладеним договором позики, зокрема, в частині неповернутої суми основного боргу з урахуванням нарахованих кредитором відсотків та розміру частково повернутих коштів.

Щодо правових підстав врегулювання заборгованості шляхом написання відповідачем 27.12.2019 року нової розписки, зазначає про те, що заміна боргу позиковим зобов`язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики. Таким чином, вказує про те, що 27.12.2019 відбулась новація договору позики, укладеного 11.12.2017 з урахуванням збільшення суми позики 24.05.2018, нарахованих процентів за користування позикою та частково повернутих коштів. Відповідач взяв на себе зобов`язання повернути борг в розмірі 11 860,00 доларів США до кінця 2020 та сплатити проценти кожного місяця за користування позикою в розмірі 690,00 доларів США кожного місяця до 12 числа.

Вказує також про те, що позивач має право на нарахування процентів лише до дати закінчення строку дії договору позики (31.12.2019). Отже, з відповідача підлягають стягненню проценти за користуванням позикою в розмірі 8280, 00 доларів США (за період з 12.01.2020 по 12.12.2020) (що в еквіваленті до гривні України за офіційним курсом продажу станом на дату звернення до суду (1 долар США - 36, 3171 гривень) становить 300 705,60 гривень. (еквівалент визначений для розрахунку інфляційних та 3% річних з простроченої суми). Сума боргу за договором позики станом на 27.12.2019 року становила 11 860,00 доларів США.

Зазначає про те, що відповідачем за період з 31.12.2019 року по 19.08.2021 року на картковий рахунок позивача були внесені кошти еквівалентні 2 581,87 доларам США.

Станом на дату звернення позивача з позовом до суду заборгованість відповідача становила

9 278, 13 доларів США (що в еквіваленті до гривні України за офіційним курсом продажу станом на дату звернення до суду (1 долар США = 36, 3171 гривень) становить 336954, 80 гривень (без урахування процентів за користування позикою) (еквівалент визначений для розрахунку інфляційних та 3% річних з простроченої суми).

Загальна заборгованість відповідача станом на дату звернення до суду становить 17 558,13 доларів США з яких: основний борг по розписці в розмірі 9 278,13 доларів США; проценти за користування позикою за період з 12.01.2020 по 12.12.2020 в розмірі 8 280,00 доларів США. Сума збитків від інфляції становить 289 153,50 грн, 3% річних за час прострочення становить 55 030,90 грн.

У зв?язку з викладеним, просить стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в розмірі 17 558,13 доларів США; суму збитків від інфляції в розмірі 289 153,50 грн; 3% річних за час прострочення в розмірі 55 030,90 грн. Стягнути з відповідача судовий збір.

Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

До суду від відповідача надходив відзив на позовну заяву, в якому зазначає про те, що відповідач категорично не погоджується з позицією, викладеною позивачем у позовній заяві.

Відповідач зазначає про те, що 11 грудня 2017 позивачем було надано відповідачу позику у розмірі 5 000 (п?ять тисяч) доларів США, що підтверджується відповідною розпискою.

24.05.2018 у зв?язку з надмірними платежами по відсоткам та неможливістю повернути борг, відповідачем було додатково отримано 3 000 (три тисячі) доларів США.

27 грудня 2019 року відповідачем було написано третю розписку, якою відповідач визнає раніше отриману суму 8 000 (вісім тисяч) доларів США, а не отримання додаткової суми.

Зазначає про те, що твердження позивача про надання відповідачу позики у розмірі 18 000 (вісімнадцять тисяч) доларів США не відповідають дійсності. Всього від позивача відповідачем було отримано 8 000 (вісім тисяч) доларів США, що витікає з тексту самих розписок.

При цьому, зазначає, що надані позивачем розписки писалися відповідачем під моральним тиском з боку позивача та невідомих осіб, без належного розуміння їх умов та суті, так як відповідач є громадянином Шрі-Ланки і не до кінця розумів суть того, що його змушували підписувати, а тому вимоги з приводу оплати відсотків відповідачем не визнаються.

З 2018 року по 2021 відповідачем було передано позивачу та довіреним йому особам кошти на загальну суму близько 16 000 (шістнадцяти тисяч) доларів США. Після того, як відповідач зрозумів, що вимагання коштів будуть продовжуватись, відповідач почав переводити кошти позивачу на його банківські картки. Всього відповідачем було переведено на рахунки позивача 2 581 (дві тисячі п`ятсот вісімдесят один) долар США 87 центів, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями. Відповідач стверджує, що позивач свідомо вводить в оману суд щодо суми отриманих відповідачем коштів, а також не повідомляє суд про погашення боргу відповідачем. Враховуючи викладене, в задоволенні позову просить відмовити.

В судовому засіданні позивач та представник позивача просили позов задовольнити повністю.

В судовому засіданні відповідач та представник відповідача просили в задоволенні позову відмовити повністю.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, вислухавши думку сторін по справі та покази свідків, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів,

Згідно з частинами першою та другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Схожий за змістом висновок зроблений в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).

За змістом статей 15 та 16 ЦК України, кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Зазначені правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17-ц (провадження № 14-144цс18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17 зазначено, що «як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено правовий висновок про те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст.80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1); докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (частина 5).

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Так, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

11.12.2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 уформі розписки було укладено договір позики грошей, згідно з якою ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1 гроші в сумі 5 000,00 (п?ять тисяч) доларів США, зобов`язується повернути дану суму протягом трьох місяців (12 березня 2018 року). Кожен місяць відповідач 12 числа повинен платити 8% від суми, 400 доларів США. Крім того, на розписці міститься також напис від 24.05.2018, виконаний ОСОБА_3 про те, що останній хоче продовжити виконання розписки і умови по ній до кінця 2018 року, просить збільшити суму позики ще на 5000,00 доларів США, загальна сума позики буде становити 10000,00 доларів США, зобов`язується повернути до кінця 2018.

До матеріалів справи також долучено розписку від 27 грудня 2019, згідно якої ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1 гроші в сумі 8 000,00 (вісім тисяч) доларів США. В розписці також зазначено про те, що на сьогоднішній день у відповідача не получається повертати проценти вчасно, а саме 12 числа кожного місця, тому сума боргу виросла до 11 860,00 (одинадцяти тисяч вісімсот шістдесят) доларів США. Зобов`язується всю суму повернути до кінця 2020 року, а також платити проценти й дальше кожного місяця 12 числа 690,00 доларів США. На розписці також зазначено: 5000,00 доларів США 9%, 3000,00 доларів США 8%.

На вказаних розписках міститься підпис ОСОБА_3 , його особисті дані, що не заперечувалось відповідачем.

Так, в судовому засіданні було допитано позивача в якості свідка, який суду показав, що знає відповідача, останній займався бізнесом, тому, позичаючи відповідачу кошти, думав, що останній поверне йому позичену суму протягом обумовленого терміну. Відповідачем надавалися розписки про боргові зобов`язання перед позивачем, відповідачем за період з 31.12.2019 року по 19.08.2021 року на картковий рахунок позивача були внесені кошти, еквівалентні 2 581,87 доларів США, що є відсотками за користування позикою. Зазначене стверджується копією виписки по картці, належній позивачу від 16.05.2022 року.

В судовому засіданні також було допитано відповідача в якості свідка, який суду показав те, що отримував від позивача в борг суму коштів в розмірі 8000,00 доларів США, про що ним було надано розписку позивачу, відповідач на банківську карту позивача перерахував кошти в розмірі 2500 доларів США, інші кошти відповідач не повертав.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч. 2 ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до приписів ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

З огляду на викладене, суд виходить з того, що між сторонами була дотримана форма договору позики та представленим договором посвідчено передання позивачем відповідачу коштів у борг.

За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Згідно положень ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Стаття 524 ЦК України вказує, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. При цьому також зазначено, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Зобов`язання відповідача за договором позики грошей обумовлено його сторонами у доларах США.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Так, у позовній заяві позивач як на підставу для стягнення з відповідача коштів у заявленій сумі, посилається на те, що метою написання розписки 27.12.2019 було врегулювання розміру заборгованості за попередньо укладеним договором позики, зокрема, в частині неповернутої суми основного боргу з урахуванням нарахованих відсотків та розміру частково повернутих коштів.

З огляду на зазначене, суд вказує про наступне.

Зобов?язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України).

В доктрині приватного права припинення зобов?язання обумовлюється дією правоприпиняючих юридичних фактів. Юридичні факти, що зумовлюють припинення зобов?язання, отримали назву підстав припинення. Припинення зобов?язання - це припинення правового зв?язку його суб?єктів, у яких припиняються суб?єктивні права і обов?язки, що складають зміст зобов?язальних правовідносин (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 січня 2023 року в справі N? 161/13862/19 (провадження N? 61-7868св21).

Зобов?язання припиняється за домовленістю сторін. Зобов?язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов?язання новим зобов?язанням між тими ж сторонами (новація). Новація не допускається щодо зобов?язань про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров?я або смертю, про сплату аліментів та в інших випадках, встановлених законом. Новація припиняє додаткові зобов`язання, пов?язані з первісним зобов?язанням, якщо інше не встановлено договором (стаття 604 ЦК України, в редакції, чинній на момент складення розписки від 08 липня 2014 року).

Відповідно до статті 1053 ЦК України, за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов?язанням. Заміна боргу позиковим зобов?язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (стаття 1047 цього Кодексу).

Під новацією слід розуміти одну з підстав припинення зобов?язання, яка представляє собою домовленість сторін про заміну первісного зобов?язання новим зобов?язанням між тими ж сторонами (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2019 року в справі N? 483/2085/16-ц, провадження N? 61-33184св18).

Договір як універсальний регулятор приватних відносин, покликаний забезпечити їх регулювання та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення приватних прав та обов?язків (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 лютого 2023 року в справі N? 465/5980/17, провадження N? 61-1178св20).

Тлумачення частини другої статті 604, статті 1053 ЦК України, з урахуванням принципу розумності, свідчить, що не виключається за домовленістю сторін заміна первісного зобов?язання, яке виникло на підставі договору позики, новим позиковим зобов?язанням між тими ж сторонами.

Згідно з ч.1 ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання.

Враховуючи викладене, позивачем доведено факт того, що розписка від 27.12.2019 не припинила грошових зобов`язань відповідача за розписками договорами позики від 11.12.2017 та 24.05.2018, більш того, відповідач у розписці від 27.12.2019 підтвердив те, що сума боргу становить станом на 27.12.2019 року 11 860,00 доларів США. Таким чином, укладений між сторонами договір позики 27.12.2019 у формі розписки, є новацією та покликаний на врегулювання зобов`язань з урахуванням сплачених відсотків за заборгованістю.

Відповідачем, в свою чергу, не доведено факту повернення коштів відповідачу за розписками від 11.12.2017 та 24.05.2018.

Статтею 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Правом вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції, а також трьох процентів річних кредитор наділений у силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

За змістом ч. 2 ст. ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних як складова грошового зобов`язання та особлива міра відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Згідно розрахунку заборгованості, в тому числі, інфляційних втрат та 3% річних, наданих позивачем, загальна заборгованість відповідача станом на дату звернення до суду становить 17 558,13 доларів США з яких: основний борг по розписці в розмірі 9 278,13 доларів США; проценти за користування позикою за період з 12.01.2020 по 12.12.2020 в розмірі 8 280,00 доларів США. Сума збитків від інфляції становить 289 153,50 грн, 3% річних за час прострочення становить 55 030,90 грн.

На підставі викладеного, суд задовольняє позов повністю.

Крім того, позивачем згідно квитанції від 15.11.2023 сплачено судовий збір в розмірі 13420,00 грн за подання позовної заяви, які суд при задоволенні позову стягує з відповідача.

Керуючись ст.ст. 11, 509, 525, 524,526, 545,598,610, 625,1046,1047,1049 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 12, 13, 76-81, 133, 141, 259, 263-265, 268, 273, 280-282, 289, 352-355 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , заборгованість за договором позики в розмірі 17 558,13 доларів США; суму збитків від інфляції в розмірі 289 153,50 грн; 3% річних за час прострочення в розмірі 55 030,90 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , судовий збір в розмірі 13 420,00 грн.

Повний текст судового рішення складено 12.12.2024.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - https://court.gov.ua/sud1013/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням - http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя: Л.В. Мерзлий