ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/5303/21 Провадження № 2/636/75/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2024 року м. Чугуїв

Чугуївський міський суд Харківської області у складі:

головуючого судді Карімова І.В.,

за участю секретаря судового засідання Ріпи І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю (ТОВ) «Панем» про відшкодування матеріальних збитків, завданих дорожньо-транспортною пригодою,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Панем» про відшкодування матеріальних збитків, завданих дорожньо-транспортною пригодою, яка відбулась 13.02.2021 року шляхом зіткнення автомобіля «ГАЗ KG-3302-0033НГ», р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 з автомобілем «Renault Premium», р.н. НОМЕР_2 , з напівпричепом «Schwarzmuller SPA-3E», р.н. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_3 . Після зіткнення вказаних транспортних засобів відбулось зіткнення передньою частиною належного позивачу автомобіля « DAF CF 65.220», р.н. НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_4 із задньою частиною напівпричепа «Schwarzmuller SPA-3E», р.н. НОМЕР_3 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_5 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди, а водій ОСОБА_3 помер в приміщенні Чугуївської ЦРЛ. Згідно постанови про закриття кримінального провадження від 29.05.2021 року особою, винною у вчиненні ДТП на підставі проведених судової авто технічної та судової транспортно-трасологічної експертиз є водій автомобіля «ГАЗ KG-3302-0033НГ», р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_2 .Позивач заначав, що вказаний автомобіль належить Фермерському господарству «Кегічівське». Проте згідно наказу № 96 від 01.09.2020 року водій ОСОБА_2 працював у ТОВ «Панем» на посаді водія і за ним був закріплений автомобіль «ГАЗ KG-3302-0033НГ», р.н. НОМЕР_1 відповідно до наказу № 95 від 01.09.2020 року. На час ДТП цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 , пов`язана з керуванням вказаного автомобіля, була застрахована у ТзДВ «МСК» згідно полісу №201886316. Ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну потерпілого, становить 130000 грн. За фактом ДТП і пошкодження автомобіля позивач 25.02. 2021 р. звернувся до ТзДВ «МСК» із повідомленням про подію та з заявою про виплату страхового відшкодування, яке до наступного часу йому не виплачено. Позивач посилався на те, що згідно звіту № 28931 від 30.09.2021р. ТОВ «Експертна компанія «Фаворит-Ассистанс» (до якої він звернувся за фіксацією пошкоджень та визначення вартості матеріального збитку внаслідок ДТП) вартість матеріального збитку складає 136 547,52 грн., а вартість відновлювального ремонту КТЗ 308171,01 грн. Тому позивач, враховуючи розмір страхової суми полісу №20 000 грн., просить стягнути з відповідача ТОВ «Панем» різницю між фактичною вартістю ремонту і страховим відшкодуванням в сумі 178 171,01 грн. та витрати на оплату звіту від 30.09.2021 р в сумі 3 500 грн.

У березні 2023 року представником відповідача ОСОБА_6 через систему «Електронний суд» поданий відзив на позовну заяву, в якому міститься прохання про відмову у задоволенні позову з посиланням на те, що страховик ТОВ «Панем» перебуває в процесі припинення, але станом на 17.03.2023 р. не ліквідований, тому позивач зобов`язаний, в першу чергу, звернутись із позовом до страховика ТзДВ «МСК», а вже потім до відповідача. Крім того, вартість запчастин, зазначена у наданому позивачем звіті № 28931 від 30.09.2021 р. значно відрізняється ( у бік завищення) від альтернативного розрахунку вартості запчастин, наданого відповідачем.

У липні2023 року представником відповідача ОСОБА_6 через систему «Електронний суд» подана заява про закриття провадження у справі відповідно до п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України, посилаючись на те, що згідно витягу з ЄДР позивач є фізичною особою-підприємцем, який здійснює діяльність з перевезення вантажів. Під час ДТБ належним позивачу ТЗ керував найманий водій, що свідчить, що вантажівка використовувалася для здійснення підприємницької діяльності, тому цей спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Учасники справи до судового засідання не з`явилися, повідомлені про час та місце розгляду справи відповідно до вимог ст.ст. 128-131 ЦПК України, заяв про відкладення розгляду справи не надали.

Перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Відповідно до вимог статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які спори, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Разом з тим при визначенні юрисдикційної належності справи, окрім предмета спору, приймається до уваги також його суб`єктний склад.

Частиною першою статті 2 ГПК України передбачено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Відповідно до п.1ч.1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: 1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці.

Відповідно до частини другої статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до правових висновків,викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 29 травня 2019 року у справі № 523/44/15-ц (провадження № 14-193цс19), у постанові Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 161/2716/22, провадження № 61-10256св22, критеріями належності справи до господарського судочинства за загальними правилами є одночасно суб`єктний склад учасників спору та характер спірних правовідносин. Ознаками господарського спору є, зокрема: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Фізична особа, яка в установленому законом порядку набула статус підприємця, не втрачає свого статусу фізичної особи. Наявність статусу підприємця не свідчить про те, що з моменту державної реєстрації фізичної особи-підприємця така особа виступає як підприємець у всіх правовідносинах.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення матеріальних збитків, завданих дорожньо-транспортною пригодою, а не з позовом про захист його прав, пов`язаних із фактичним здійсненням господарської діяльності як фізичної особи підприємця.

Крім того, у справі відсутні переконливі докази про те, що між сторонами наявні господарські відносини та існує спір про право, що виникає з цих відносин, тому відсутні підстави вважати, що зазначений спір є господарським на підставі частини першої статті 20 ГПК України, як такий що виник у зв`язку із здійсненням господарської діяльності фізичної особи підприємця.

За вказаних обставин суд відмовляє у задоволенні клопотання представника відповідача у закритті провадження у справі.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 255, ст. ст. 256, 353 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні заяви представника відповідача ТОВ «Панем» Щеглова Д.С. про закриття провадження у справі відповідно до п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І.В. Карімов