Провадження № 2/756/243/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2024 року місто Київ

Оболонський районний суду міста Києва у складі:

головуючого судді - Ткач М.М.,

за участю секретаря судового засідання -Тагієва Р.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ТОВ «Страхова компанія «Ю.Ес.АЙ», третя особа: ПрАТ «СК «Універсальна» про відшкодування шкоди,

УСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Новаковська Л.Я. звернулася до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 , ТОВ «Страхова компанія «Ю.Ес.АЙ», третя особа: ПрАТ «СК «Універсальна», про відшкодування шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 16.07.2020 на автодорозі М-03 Київ-Харків-Довжанський 94 км. +68 м. сталася дорожньо-транспортна пригода за участю ТЗ Renault Sandero, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 , та ТЗ Mercedes-Benz 312D, реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 . Постановою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 11.08.2020 у справі №373/984/20 ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП була застрахована в Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.АЙ» (далі - ТДВ «СК «Ю.Ес.АЙ»). Між позивачем та ПРАТ «Страхова компанія «Універсальна» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №3111/261/003224 від 06.05.2020, відповідно до умов якого страхова сума за шкоду, заподіяну майну, становила 330000,00 грн. Згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/4997119 від 06.05.2020, укладеним між позивачем та страховою компанією, страхова сума за шкоду, заподіяну майну, становить 130000,00 грн. На підставі страхового акту від 11.08.2020 №61717/1 ПРАТ «Страхова компанія «Універсальна» виплатила ОСОБА_1 відшкодування в розмірі 111480,83 грн. Позивач звернувся до ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» з заявою про виплату йому 17519,17 грн. (з розрахунку 130 000,00 грн. страхової суми - 111480,83 грн. виплаченої суми відшкодування - 1000, 00 грн. франшизи), у відповідь на яку надійшов лист ТДВ « СК «Ю.ЕС.АЙ» про прийняте рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 16500,00 грн. Однак, станом на момент звернення до суду свої зобов`язання ТДВ « СК «Ю.ЕС.АЙ» не виконало. З метою проведення оцінки вартості матеріального збитку, завданого ОСОБА_1 , позивач звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС АССІСТ» (далі - ТОВ «БІЗНЕС АССІСТ»). На підставі огляду, під час якого був присутній відповідач ОСОБА_2 , складено Звіт № ВА 200819-001 та висновок ТОВ «БІЗНЕС АССІСТ», відповідно до якого величина матеріального збитку становить 203170,53 грн. Таким чином, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню різниця між розміром заподіяної шкоди і страховим відшкодуванням, яке здійснено ПРАТ «Страхова компанія «Універсальна» та має бути здійснено ТДВ «Ю.Ес.АЙ»: 203170,53 грн. (розмір збитку, заподіяного позивачеві) - 17519,17 грн (страхова виплата, яку зобов`язане виплатити ТДВ «СК «Ю.Ес.АЙ») - 111480,83 грн. (страхове відшкодування, виплачене ПРАТ СК «Універсальна»). Також, представник позивача зазначає, що в момент ДТП в багажнику авто позивача знаходився дитячий візок, який повністю пошкодився та не підлягає ремонту, у зв`язку з чим просить стягнути з ОСОБА_2 його вартість у розмірі 15600,00 грн. Крім того, позивач просить стягнути на його користь з відповідача ОСОБА_2 100000,00 грн. в якості відшкодування моральної шкоди, яка була спричинена знищенням майна, оскільки знищення автомобіля в ДТП завдало позивачеві та його сім`ї душевних страждань та негативно вплинуло на моральний стан у зв`язку з втратою нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, яке сім`я вела, маючи власний автомобіль. Окрім того, позивач просить стягнути з ОСОБА_3 судові витрати, які складаються із судового збору у розмірі 2382,70 грн, витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 45000,00 грн., витрат на послуги ТОВ «БІЗНЕС АССІСТ» у розмірі 3500,00 грн.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 21.12.2021 цивільну справу №752/30218/21 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ТОВ «Страхова компанія «Ю.Ес.ЕЙ», третя особа ПРАТ «СК «Універсальна» про відшкодування шкоди, передано на розгляд до Оболонського районного суду міста Києва.

У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.06.2022, вищезазначену позовну заяву розподілено судді Оболонського районного суду міста Києва Ткач М.М.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 28.06.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ТОВ «Страхова компанія «Ю.Ес.АЙ», третя особа ПРАТ «СК «Універсальна» про відшкодування шкоди. Розгляд справи постановлено здійснювати у порядку загального позовного провадження.

17.08.2022 на адресу суду від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Пархоменка С.С. надійшов відзив, у якому представник відповідача, серед іншого зазначає, що у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження понесення позивачем витрат на здійснення фактичного відновлювального ремонту автомобіля Renault Sandero, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та їх розміру, а звіт про оцінку не може бути допустимим доказом, оскільки втратив чинність на момент звернення із позовною заявою до суду, немає відомостей про вартість відновлення транспортного засобу та акт огляду транспортного засобу (дефектна відомість) від 19.08.2020 до цього звіту, відрізняється від акту огляду транспортного засобу (дефектна відомість) від 17.07.2020, який став підставою для виплати ПРАТ «СК «Універсальна». Рахунок з ремонтною калькуляцією №00769 від 17.07.2020 з ремонтною калькуляцією №21072020 від 27.07.2020 ТОВ «Ніко Техно Мегаполіс» позивачем не долучено, розрахункова вартість відновлювальних робіт відсутня, а тому, сторона відповідача, вважає, що фактична майнова шкода не доведена. Крім того, зазначається, що наданими доказами не встановлено, стан транспортного засобу на даний час, чи буде він відновлюватись або утилізовуватись, оскільки такі відомості прямо впливають на можливість надлишкового стягнення майнової шкоди, а також не дають змоги визначити різницю від страхової суми, яка фактично підлягає сплаті за умовами договору обов`язкового страхування та різниці, яку в подальшому матиме сплатити відповідач 1 уразі недостатності страхової виплати. Стосовно заявленого розміру відшкодування пошкодженого дитячого візка у розмірі 15600,00 грн. зазначається, що докази вартості та характер пошкодження в матеріалах справи відсутні. Щодо заявленого розміру моральної шкоди, вказано, що позивач в обґрунтування завданої йому моральної шкоди послався на страждання осіб, які не є учасниками даної судової справи, а також жодним чином не підтверджено причинного зв`язку між моральною шкодою і протиправним діянням відповідача ОСОБА_2 , а тому заявлена сума моральної шкоди не підлягає задоволенню. Відносно відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 45000,00 грн. зазначається, що вказані вимоги не підлягають задоволенню, оскільки відображена у поданих на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу документах інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом роботи, їх складність не відповідає критерію розумності та часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт. Окрім того, наявність додаткової угоди не може бути підтвердженням наданих послуг та їх сплати. Беручи до уваги зазначене, представник відповідача просить залишити позовні вимоги без задоволення.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 23.11.2022 було задоволено клопотання представника позивача про зупинення провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ТОВ «Страхова компанія «Ю.Ес.АЙ», третя особа ПРАТ «СК «Універсальна» про відшкодування шкоди та зупинено провадження у справі до припинення перебування позивача ОСОБА_1 у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені у воєнний стан, тобто до закінчення обставин, що зумовили зупинення провадження у справі.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 09.03.2023 поновлено провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ТОВ «Страхова компанія «Ю.Ес.АЙ», третя особа: ПРАТ «СК «Універсальна» про відшкодування шкоди.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 04.12.2023 задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Янчука А.А. про витребування доказів у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ТОВ «Страхова компанія «Ю.Ес.АЙ», третя особа: ПРАТ «СК «Універсальна» про відшкодування та витребувано у Головного сервісного центру МВС України належним чином засвідчені копії документів, що стосуються перереєстрації автомобіля марки Renault Sandero реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_3 , 2019 року випуску.

09.01.2024 на адресу суду на виконання вимог ухвали суду від 04.12.2023 надійшов лист Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Київській області Головного сервісного центру МВС, відповідно до якого 30.09.2020 вказаний автомобіль було перереєстровано на ОСОБА_4 на підставі договору, укладеного через суб`єкт господарювання ФОП ОСОБА_5 від 30.09.2020. При цьому, повідомлено, що надати копії документів, що стали підставою для перереєстрації автомобіля марки Renault Sandero, номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_3 , 2019 року випуску, не вбачається можливим, у зв`язку з тим, що реєстраційні дії здійснювались в територіальному сервісному центрі №5641 РСЦ ГСЦ МВС в Рівненській області.

Протокольною ухвалою суду від 22.01.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляд справи повідомлявся. При цьому, 29.04.2024 на адресу суду від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Янчука А.А. надійшла заява, в якій просив провести судове засідання без участі сторони позивача.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляд справи повідомлявся. При цьому, 29.04.2024 представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Пархоменко С.С. подав до суду клопотання, у якому підтримав висловлені раніше заперечення, просив розглянути справу у його відсутність.

Представник ТДВ «Ю.Ес.АЙ» у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляд справи повідомлявся про причини неявки в судове засідання суд не повідомив. Відзив на позовну заяву до суду не подав.

Представник третьої особи ПРАТ «Страхова компанія «Універсальна» у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся про причини неявки в судове засідання суд не повідомив. Пояснення по справі не подав.

Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Судом встановлено, що власником транспортного засобу «Renault Sandero», реєстраційний номер НОМЕР_1 згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 є позивач ОСОБА_1 .

06.05.2020 між ПРАТ «СК «Універсальна» та ОСОБА_1 було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №3111/261/003224, зі строком дії договору з 10.05.2020 по 09.05.2021, відповідно до умов якого, були застраховані майнові інтереси позивача, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Renault Sandero», реєстраційний номер НОМЕР_1 . Страхова сума за цим договором становить 330 000,00 грн. Страхувальник ОСОБА_1 . Вигодонабувач АТ «Креді Агріколь Банк».

Згідно із Полісу №АО/4997119 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних позивач застрахував в ПРАТ «СК «Універсальна» цивільно-правову відповідальність як власника наземного транспортного засобу. Страхова сума за шкоду заподіяну майну становить 130000,00 грн. Строк дії вказаного полісу визначено з 10.05.2020 по 09.05.2021.

16.07.2020 ОСОБА_2 близько 20: 00 год, керуючи транспортним засобом марки «Mercedes Benz 312D», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись на 94 км + 68 м автодороги «Київ - Харків», не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з транспортним засобом марки «Renault Sandero», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_6 . В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Такими діями ОСОБА_2 порушив п.п. 12.1, 13.1 ПДР України.

Постановою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 11.08.2020 ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Постанова набрала законної сили 22.08.2020.

Відповідно до ч. 6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Оскільки вказана вище постанова суду є чинною і має по цій справі преюдиційне значення, вказані обставини стосовно вини ОСОБА_2 у вказаному ДТП, відповідно до вказаної норми ч. 6 ст.82 ЦПК України, не підлягають повторному доведенню.

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Згідно з ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлений обов`язок власників транспортних засобів застрахувати свою відповідальність.

В силу ст.5 зазначеного вище Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

На момент ДТП, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.».

Згідно з даними, розміщеними у відкритому доступі Моторним транспортним (страховим) бюро України, транспортний засіб «Mercedes-Benz 312», державний номер НОМЕР_2 , був забезпечений полісом №198360951, який станом на момент ДТП перебував у статусі «діючий».

Позивач 17.07.2020 звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна» з заявою про виплату страхового відшкодування.

Відповідно до аварійного сертифікату та страхового акту № 61717/1 від 11.08.2020 на рахунок АТ «Креді Агріколь Банк» було перераховано страхове відшкодування у розмірі 111 480,83 грн., про що свідчить платіжне доручення № 203101 від 12.08.2020.

У подальшому позивач звернувся до ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» із заявою про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до листа ТДВ «Ю.Ес.АЙ.» від 09.03.2021 за вих. № 02-364, з якого вбачається, що відповідач прийняв рішення про виплату позивачу страхового відшкодування в розмірі 16500,00 грн., до вказаного листа додано копію повідомлення щодо виплати страхового відшкодування.. У повідомленні про виплату страхового відшкодування ТДВ «Ю.Ес.АЙ», зазначається, що у зв`язку з розглядом документів щодо відшкодування шкоди позивачу, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 16.07.2020 з вини ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якого застрахована в страховій компанії за полісом 198360951, було прийнято рішення про виплату позивачу страхового відшкодування в розмірі 16500,00 грн. Відповідно до п.5 полісу 198360951 франшиза становить 0,00 грн. Відповідно ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством…».

Відповідно до ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно п.34.1 ст.34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Відповідно до п.36.1 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Згідно з положенням п. 36.2 ст.36 Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Відповідно до вимог п. 36.4. ст. 36 зазначеного вище Закону, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування).

З урахуванням вищевказаного, беручи до уваги, що позивач не навів обґрунтованих підстав для стягнення страхового відшкодування у розмірі 17519,17 грн., суд вбачає правові підстави для часткового задоволення позовних вимог до відповідача ТДВ «Ю.Ес.АЙ» та стягнення на користь позивача 16500,00 грн. У решті заявлених вимог слід відмовити.

Станом на день розгляду справи докази сплати відповідачем ТДВ «Ю.Ес.АЙ» позивачу вказаної суми страхового відшкодування у матеріалах справи відсутні.

Стороною відповідача ТДВ «Ю.Ес.АЙ» не надано доказів в розумінні положень ст. ст.76-81 ЦПК України на спростування вказаного.

Щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача 238 270,53 грн., з яких: 74170,53 грн. матеріальної шкоди, 15600,00 грн вартість дитячого візочка, 100 000,00 грн. моральної шкоди, 3500,00 грн. витрати на проведення оцінки вартості матеріального збитку та 45000,00 грн. витрат на правову допомогу, слід зазначити наступне.

Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Такий правовий висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у Постанові від 04 липня 2018 року у справі № 754/1108/15-ц, провадження № 61-20780св18.

За змістом ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається за реальною вартістю втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

У відповідності до абз. 2 п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавала за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Особою, яка зобов`язана відшкодовувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом статей 9, 22 - 31, 35, 36 Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

З огляду на зазначене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобов`язанні ним є страховик).

Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц дійшла висновку про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Отже, за загальним правилом, потерпіла особа має право на відшкодування завданих їй збитків у повному розмірі, а вищенаведені норми матеріального права встановлюють спеціальний порядок відшкодування такої шкоди, а саме: в межах лімітів відповідальності страховика відшкодування завданої потерпілій особі шкоди здійснюється страховиком, а у випадку якщо розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика відшкодування здійснюється винною особою в межах суми, яка становить різницю між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

За таких обставин, потерпіла особа наділена правом на стягнення з винної особи завданих збитків в межах суми, яка становить різницю між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, і це право може використовуватися такою особою як після отримання всієї суми страхового відшкодування від страховика, так і як самостійна вимога.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6 при визначені розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому, на його вимогу, відшкодовуються неодержані доходи у зв`язку із заподіянням шкоди майну.

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки її частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Тобто, порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Згідно зі статтею 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження 14-176цс18, зроблено висновок, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

У Постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 наведено правовий висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Таким чином, особа, яка має право на отримання відшкодування, може вимагати від страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виплати страхового відшкодування в розмірі повної вартості відновлювального ремонту з урахування коефіцієнта фізичного зносу.

Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Знос пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків) (пункт 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що з особи, винної у ДТП підлягає стягненню різниця між фактичною вартістю відновлювального ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу), який вже проведено або буде проведено у майбутньому, і страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що зазначені збитки є меншими за страхове відшкодування.

З метою визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «БІЗНЕС АССІСТ».

28.08.2020 на замовлення позивача ТОВ «БІЗНЕС АССІСТ», оцінювачем ОСОБА_7 було складено звіт № ВА 200819-001 про незалежну оцінку вартості матеріального збитку, завданого ОСОБА_1 , власнику колісного транспортного засобу «Renault Sandero», реєстраційний номер НОМЕР_5 , відповідного до якого ринкова вартість вказаного транспортного засобу становить 359 977,00 грн., вартість відновлювального ремонту - 184126,89 грн., величина втрати товарної вартості - 19043,64 грн., вартість матеріального збитку - 203170,53 грн. Вказаний розмір відповідачем не спростовано, клопотань про проведення судової експертизи заявлено не було.

Щодо доводів сторони відповідача ОСОБА_2 на те, що звіт про оцінку втратив чинність, слід зазначити, що відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», датою оцінки є дата, за станом на яку здійснюються процедури оцінки майна та визначається вартість майна. Нормативно-правовими актами з оцінки майна можуть бути передбачені строки дії звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) від дати оцінки або дати її затвердження (погодження) замовником.

Чинним законодавством, зокрема Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою наказом ФДМ України та МЮ України від 24.11.2003 № 142/5/2092 (із змінами), не передбачено строку чинності здійсненої оцінки заподіяної внаслідок ДТП шкоди. Відтак, суд вважає, що закінчення терміну дії Звіту не впливає на визначений розмір заподіяної внаслідок ДТП шкоди та не свідчить, що визначений розмір шкоди не відповідає дійсності.

За таких обставин, судом відхиляються доводи сторони відповідача про недопустимість вказаного звіту як доказу по справі.

Отже, розмір реальних збитків, завданих власнику пошкодженого транспортного засобу внаслідок ДТП, становить 203170,53грн., тоді як страховиком відшкодовано завдані збитки з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, а тому на винну особу має бути покладено обов`язок зі сплати різниці між фактичною вартістю відновлювального ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу), який вже проведено або буде проведено у майбутньому, і страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, незважаючи на те, що виплачене страхове відшкодування менше за розмір страхового ліміту.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для покладення на відповідача ОСОБА_2 обов`язку з відшкодування позивачу матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП у загальному розмірі 74170,53 грн, у межах заявлених вимог (із розрахунку: розмір матеріального збитку - розмір страхового відшкодування).

При цьому, слід зазначити, що під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

У даному випадку з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню саме різниця між фактичним розміром завданих позивачу збитків, тобто фактичних втрат, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, які вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, і сумою страхового відшкодування, яка є фактичним розміром завданої шкоди.

Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у Постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц, провадження № 61-1156св 18, Постанові від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц, провадження № 61-20762св18, Постанові від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18, провадження № 61-11244св19, Постанові від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц, провадження № 61-30908св18, Постанові від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18, провадження № 61-14827св19, Постанові від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17, провадження № 61-12032св19, та Постанові від 22 квітня 2021 року у справі № 759/7787/18, провадження № 61-10773св20.

Таким чином, розмір матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, який підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача становить 74170,53 грн.

Стосовно стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача моральної шкоди у розмірі 100 000,00 грн. слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

На підставі ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. При цьому, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, моральна шкода відшкодовується незалежно від наявності вини.

Відповідно до п. 5 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Відповідні обставини встановлюються судом на підставі доказів, поданих сторонами та іншими учасниками справи. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Як вказано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц (провадження N 14-538цс19) розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

В обґрунтування цієї частини позовних вимог, позивач зазначив, серед іншого, про те, що моральна шкода полягала у тому, що внаслідок ушкодження належного йому автомобіля, яким він не мав можливості користуватися, вплинуло на його психологічний стан, створило дискомфорт, змінився ритм його життя, з`явились додаткові клопоти.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 761/14285/16-ц, участь у ДТП, пошкодження власного майна безумовно негативно вплинуло на моральний стан позивача та призвело до моральних страждань.

Згідно з практикою ЄСПЛ, порушення прав людини вже саме по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справа «Науменко проти України»).

Визначаючи розмір моральної шкоди судом враховано моральний стан позивача, який в результаті пошкодження власного майна внаслідок ДТП отримав нервовий стрес, що призвело до душевних страждань, керуючись принципом справедливості, виваженості, розумності, суд приходить до висновку, що з боку неправомірних дій відповідача, що встановлено постановою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 11.08.2020 у справі №373/984/20, позивач дійсно зазнав моральних страждань, які суд визначає в розмірі 5000,00 грн та які вважає за необхідним стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача. Відтак, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди. У решті заявлених вимог слід відмовити.

Відносно вимог щодо стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача вартості пошкодженого дитячого візка у розмірі 15600,00 грн., слід зазначити, що оскільки відсутні докази у підтвердження його перебування у транспортному засобі та що він був знищений/пошкоджений внаслідок ДТП, вимоги у цій частині не підлягають задоволенню, у зв`язку з їх недоведеністю.

Інші доводи сторін не впливають на висновки суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

У частині вимог про стягнення витрат на правову допомогу, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із положень ч. 1, 2 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.

Витрати на правову допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі.

Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, понесених під час розгляду справи, позивачем було надано копію договору №46-д/20 про надання правової допомоги від 09.09.2020, укладений між ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням «Новаковська та партнери», додаткову угоду №1 до договору №46-д/20 від 09.09.2020 про надання правової допомоги, ордер на надання правничої (правової) допомоги, квитанцію від 10.09.2020.

Відповідно до п. 4.7 договору, сума вказана в Додатковій угоді №1 до Договору, що є невід`ємною частиною є гонораром адвокатського об`єднання за надання юридичної допомоги та поверненню не підлягає.

Згідно із Додаткової угоду №1 до договору №46-д/20 від 09.09.2020, за надання правової допомоги відповідно до даного договору клієнт перераховує на рахунок об`єднання гонорар в розмірі 45000,00 грн. Клієнт сплачує 10 000,00 грн. на рахунок об`єднання протягом трьох днів з моменту підписання договору. Другу частину суми клієнт перераховує на рахунок об`єднання протягом трьох днів з дня винесення рішення по справі.

Верховний Суд в постанові від 28.12.2020 року по справі № 640/18402/19 дійшов висновку, що розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним.

Крім того, слід зазначити, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України), що узгоджується з практикою Верховного Суду, зокрема, постановою від 22.01.2021 року в праві 925/1137/19.

За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із : 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При встановленні гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Слід також зазначити, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.07. 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), у додатковій постанові Верховного Суду від 30.09.2020 року в справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19).

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Враховуючи викладене, оцінивши наявні у матеріалах справи докази, ураховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності таких робіт та значимості таких дій у справі, беручи до уваги часткове задоволення позову, заперечення сторони відповідача щодо заявлених позивачем витрат на правову допомогу, суд вважає, що справедливим, співмірним та обґрунтованим є розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу на загальну суму 8000,00грн. Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви представника позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8000,00грн. У решті вимог слід відмовити.

Крім того, відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Як убачається з матеріалів справи, позивачем долучено рахунок-фактуру від 17.08.2020, акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 28.08.2020, на підтвердження сплати коштів за проведення оцінки пошкодженого транспортного засобу у розмірі 3500,00 грн. Оскільки відповідальним за заподіяння шкоди є ОСОБА_8 , відтак, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати за проведення оцінки пошкодженого транспортного засобу у розмірі 3500,00 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 12-13, 76-82, 89, 133, 141, 258-259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ТОВ «Страхова компанія «Ю.Ес.АЙ», третя особа: ПРАТ «СК «Універсальна» про відшкодування шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «Ю.Ес.АЙ» (, адреса місцезнаходження: м. Київ, пр.-т. Героїв Сталінграда, буд.4, корпус 6А) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ) страхове відшкодування у розмірі 16500 (шістнадцять тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок, витрати по сплаті судового збору в розмірі 165 (сто шістдесят п`ять) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_7 ) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ) матеріальну шкоду у розмірі 74170 ( сімдесят чотири тисячі сто сімдесят) гривень 53 копійок, моральну шкоду у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000 (вісім тисяч ) гривень 00 копійок, витрати пов`язані з проведенням оцінки пошкодженого транспортного засобу у розмірі 3500 (ти тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок, витрати по сплаті судового збору у розмірі 791 (сімсот дев`яносто одну) гривню 71 копійку.

У решті заявлених позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 10.06.2024.

Відомості про сторін:

1. Позивач: ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 );

2. Відповідач: Товариство з додатковою відповідальністю «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «Ю.Ес.АЙ» (, адреса місцезнаходження: м. Київ, пр.-т. Героїв Сталінграда, 4, корпус 6А);

3. Відповідач: ОСОБА_2 ( місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_7 );

4. Третя особа: ПРАТ «СК «Універсальна» (, адреса місцезнаходження: м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 9).

Суддя М.М. Ткач