ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 639/13/23 Головуючий суддя І інстанції ЦЕНДРА Н. В.
Провадження № 22-ц/818/1782/24 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи у спорах, що виникають із сімейних відносин, з них
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2024 року м.Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Бурлака І.В., Мальованого Ю.М.,

за участю секретаря судового засідання Зінченко М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 16 лютого 2024 року, у справі №639/13/23, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини, та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: служба у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області, виконавчий комітет Лозівської міської ради Харківської області, як орган опіки та піклування, служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної у місті Києві Державної адміністрації про визначення місця проживання дитини з батьком,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернулася до Лозівського міськрайонного суду Харківської області з позовом до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини, посилаючись на те, що вони перебували в зареєстрованому шлюбі з 14.01.2015 року по 04.12.2017 року. Від даного шлюбу народилась дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина проживає з нею як внутрішньо-переміщені особи за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач вихованню дитини не приділяє достатньо часу. Позивач приймає безпосередню участь у вихованні дитини, зокрема, постійно водить його до школи та до лікарні, якщо дитина хворіє. Позивач вважає, що їх спільній дитині, буде краще та безпечніше проживати із нею. Дитина буде завжди доглянутою, будуть забезпечуватися її потреби та приділятиметься максимальна увага, що життєво необхідно для дітей такого віку. У зв`язку з чим просить визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 . Стягнути сплачений судовий збір та витрати на правову допомогу.

01 березня 2023 ухвалою суду відкрито провадження у справі за даним позовом та призначено справу до розгляду в загальному позовному провадженні.

Не погодившись з позовом відповідач подав до суду відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, мотивуючи тим, що відповідач виїхала до м.Київ, де вона проживає в орендованій квартирі, свого житла вона не має, постійної роботи теж. Він має постійне житло в м.Лозова. Дитина з 08.11.2018 року по 05.03.2020 року мешкала з ним, відвідувала дитячий садочок «Джерельце» Лозівської міської ради Харківської області. В подальшому дитина відвідувала дитячий садочок АДРЕСА_2 по 24.02.2022 року та на даний час знаходиться на дистанційному навчанні. Дитина всім забезпечена в повному обсязі: житлом, одягом і тд. У нього є в квартирі окрема кімната, належним чином облаштована для нормального розвитку та життя дитини. ОСОБА_1 має постійний заробіток. Відповідачка бачилась з дитиною нерегулярно. Дитина особливої прихильності до матері не відчувала. Відповідачка не цікавилась його життям з 2018 року. Коли син знаходився у лікарні, саме він був з ним та доглядав його. Мати навіть не знає, що дитина знаходиться на Д-обліку у фтизіатра, але при цьому в своїй позовній заяві вказує на те, що вона лікує сина та піклується про нього. Саме він забезпечував дитині його розвиток у безпечному, спокійному та стійкому середовищі. Мати дитини жодного разу не допомогла їм матеріально, позивач вихованню дитини з 2018 року майже не приділяла уваги. 14.07.2022 року відповідачка обманним шляхом забрала дитину.

10 квітня 2023 року відповідачем надано до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини з батьком. В обґрунтування якого зазначив, що з 14.01.2015 року по 04.12.2017 року він знаходився в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . Від цього шлюбу мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживав з ним з 2018 року. Відповідач виїхала до м.Київ, де вона проживає в орендованій квартирі, свого житла вона не має, постійної роботи теж. Він має постійне житло в м.Лозова. Дитина з 08.11.2018 року по 05.03.2020 року відвідувала дитячий садочок «Джерельце» Лозівської міської ради Харківської області. В подальшому дитина відвідувала дитячий садочок АДРЕСА_2 по 24.02.2022 року та на даний час знаходиться на дистанційному навчанні. Дитина всім забезпечена в повному обсязі: житлом, одягом і тд. У нього є в квартирі окрема кімната, належним чином облаштована для нормального розвитку та життя дитини. ОСОБА_1 має постійний заробіток. Відповідачка бачилась з дитиною нерегулярно. Дитина особливої прихильності до матері не відчувала. Відповідачка не цікавилась його життям з 2018 року. Коли син знаходився у лікарні, саме він був з ним та доглядав його. Мати навіть не знає, що дитина знаходиться на Д-обліку у фтизіатра, але при цьому в своїй позовній заяві вказує на те, що вона лікує сина та піклується про нього. Саме він забезпечував дитині його розвиток у безпечному, спокійному та стійкому середовищі. Мати дитини жодного разу не допомогла нам матеріально, позивач вихованню дитини з 2018 року майже не приділяла уваги. 14.07.2022 року відповідачка обманним шляхом забрала дитину. Дитина зараз находиться за новим місцем проживання, у нього нове оточення, відсутні друзі, порушене звичайне, усталене життя дитини, що є стресовою ситуацією для дитини. Вважає, що на даний час відсутня необхідність, саме в інтересах дитини, змінювати його місце проживання та звичний життєвий режим дитини. Вважає, що дитина повинна проживати саме з ним. Саме він створив і буде створювати для дитини належні умови для його морального, духовного та фізичного розвитку. В зв`язку з чим просить визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за місцем реєстрації батька, за адресою: АДРЕСА_3 .

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 16.02.2024 року позовну заяву ОСОБА_2 задоволено частково.

Визначено місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_2 , за місцем проживання позивача, за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у розмірі 10780 (десять тисяч сімсот вісімдесят) грн. 00 коп.

В іншій частині позову відмовлено.

У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: служба у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області, виконавчий комітет Лозівської міської ради Харківської області, як орган опіки та піклування, служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної у місті Києві Державної адміністрації про визначення місця проживання дитини з батьком - відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким ОСОБА_2 в задоволенні позову відмовити та задовольнити його зустрічний позов.

Скарга мотивована тим, що 14.07.2022 року відповідачка обманним шляхом забрала дитину, сказала, що поїде до бабусі, а сама вивезла дитину до Києва, телефон відключила, адреси свого проживання не залишила. У сина є телефон, але на даний час, з моменту її від`їзду, телефон сина недоступний. Дитина зараз знаходиться зха новим місцем проживання, у нього нове оточення, відсутні друзі, порушене звичайне, усталене життя дитини, що є стресовою ситуацією для дитини.

Вважає, що на даний час відсутня необхідність, саме в інтересах дитини, змінювати його місце проживання та звичний життєвий режим дитини.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, відповідно до ст. 367 ЦПК України перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 суд зазначив наступні мотиви.

При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди, насамперед, мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Під час розгляду справи судом встановлено, що батько і мати люблять дитину. Згідно висновку органу опіки, при спілкуванні з працівниками Служби дитина повідомила, що любить обох батьків.

Суд зазначив, що в судовому засіданні не було добуто доказів на підтвердження обставин, що є винятковими у розумінні положень статті 161СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання дитини разом з матір`ю.

Одночасно суд встановив, що мати дитини тривалий час винаймає двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ., в якому зробила ремонт, має постійне місце роботи та джерело існування, вона створила всі умови для проживання, виховання та розвитку сина. Даріан з вересня 2022 навчається в школі №27 Шевченківського району м.Києва, за місцем мешкання матері, а отже у дитини за місцем проживання з матір`ю склалося комфортне коло спілкування, сталі соціальні зв`язків з матір`ю та звичним для неї середовищем. Доводи відповідача про неналежне виконання ОСОБА_2 батьківських обов`язків не знайшли свого підтвердження.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_4 . В даній квартирі окрім ОСОБА_1 мешкають: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , продавець в супермаркеті; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , пенсіонер, інвалід 3 гр.; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , пенсіонер, листоноша в АТ «Укрпошта».

Судом не встановлено обставин, які б давали підстави для висновку, що визначення місця проживання дитини з батьком буде мати більш позитивний вплив на дитину, ніж визначення місця проживання дитини з матір`ю.

Також, суд взяв до уваги те, що після того, як в липні 2022 року ОСОБА_2 забрала дитину в Київ, ОСОБА_1 не звертався до компетентних органів з приводу вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Лише в квітні 2023 року, після того, як позивач 23.02.2023 звернулась до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, ОСОБА_1 подав зустрічну позовну заяву про визначення місця проживання дитини з батьком.

З огляду на встановлені у справі обставини, враховуючи, що батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги те, що саме мати в найбільшій мірі може сприяти більш гармонійному розвитку своєї малолітньої дитини, суд вважав, що проживання дитини з матір`ю буде відповідати як найкращим інтересам дитини, сприятиме повноцінному її вихованню та розвитку, а тому суд дійшов висновку, що місце проживання ОСОБА_3 слід визначити з матір`ю ОСОБА_2 , у задоволенні вимог ОСОБА_1 слід відмовити повністю.

Разом з тим, батько дитини, який безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того, з ким дитина буде проживати, і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дитини, а у разі недосягнення такої - за рішенням органу опіки і піклування чи за рішенням суду. При цьому мати не повинна чинити батькові перешкоди у спілкуванні з дитиною.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в період з 14.01.2015 року по 04.12.2017 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого сторони мають спільну дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно довідок про взяття на облік внутрішньо-переміщеної особи, ОСОБА_2 разом з сином ОСОБА_3 проживають за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки директора школи І-ІІІ ступенів №27 Шевченківського району м.Києва №170 від 22.11.2023 року, ОСОБА_3 учень 2-В класу, навчається в школі з 01.09.2022 року по теперішній час.

ОСОБА_2 винаймає квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , з липня 2022 року, що підтверджується договором оренди квартири від 15 липня 2022 року.

На підтвердження своїх доходів ОСОБА_2 надала копію довідки ОК-7 Пенсійного фонду України від 21.11.2023 року, за період з 2014 року по 2023 рік.

Актом обстеження умов проживання від 21.04.2023 року встановлено, що на праві сумісної власності належить ОСОБА_1 квартира за адресою: АДРЕСА_4 . Умови проживання задовільні, газо-, водо-, електропостачання в наявності, необхідні меблі, побутова техніка, приготовлена їжа та запас продуктів харчування. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: в наявності спальне ліжко, шафа для одягу, стіл, комп`ютер, відсутні дитячий одяг та взуття, дитячі іграшки в обмеженій кількості.

За вказаною адресою проживають: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , волонтер, інвалід 2 гр., керівник ОСББ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , продавець в супермаркеті; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , пенсіонер, інвалід 3гр.; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , пенсіонер, листоноша в АТ «Укрпошта».

Між членами родини добрі відносини. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає разом з матір`ю ОСОБА_2 в місті Києві. ОСОБА_1 спілкується з сином в телефонному режимі. Висновки: створені задовільні умови для проживання дитини.

На обґрунтування своїх доводів відповідачем за первісним позовом та позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_1 були надані наступні документи: копія довідки до акту МСЕК, за якою ОСОБА_1 має другу групу інвалідності з 01.05.2022 року; довідка КЗ Катеринівський заклад дошкільної освіти (ясла-садок) «Джерельце» Лозівської міської ради Харківської області №61 від 20.03.2023, згідно якої ОСОБА_3 відвідував садочок з 08.11.2018 року по 05.03.2020 року; довідка КЗ «Лозівський заклад дошкільної освіти (ясла-садок) №10 «Калинка» Лозівської міської ради Харківської області, згідно якої ОСОБА_3 22.01.2022 року був прийнятий до закладу. Хлопчик відвідував заклад дошкільної освіти по 24.02.2022 року; свідоцтво про право власності на житло серії НОМЕР_1 від 30.09.2019 року, яке посвідчує, що власниками двокімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , на праві приватної спільної часткової власності є ОСОБА_6 та члени її сім`ї ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 в рівних частках по 1/4 кожному співвласнику; виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідно до якої ОСОБА_1 є керівником ОСББ «Л-54»; характеристика ОСОБА_1 ; подяка ОСОБА_1

15 липня 2022 року ОСОБА_8 «Орендодавець» та позивачка ОСОБА_2 «Орендар» уклали Договір оренди квартири за адресою : АДРЕСА_1 . ( т. 2 а.с. 51-52)

З висновку органу опіки та піклування Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації №109-4147 від 14.07.2023 вбачається, що орган опіки та піклування Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації, керуючись інтересами дитини, вважає, що малолітньому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , доцільно проживати з матір`ю ОСОБА_2 , однією родиною, яка не повинна чинити перешкоди в участі батька, ОСОБА_1 , у вихованні дитини, що забезпечить найкращі інтереси дитини.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні повідомила, що є власницею квартири за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 орендує вказану квартиру, мешкає в ній з дитиною. ОСОБА_2 жила і раніше в даній квартирі, робила в ній ремонт, в 2022 році уклали договір оренди. Не заперечує, щоб за вказаною адресою визначили місце мешкання дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Статтею 160 СК України встановлено право батьків на визначення місця проживання дитини. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першочергово повинні бути визначені та враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору.

Міжнародні та національні норми права не містять положень, які б наділяли одного з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судами потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

У статті 19 СК України встановлено, що під час розгляду спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

У постанові від 29 травня 2019 року у справі № 357/17852/15-ц (провадження № 14-199цс19) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що положення статті 162 СК України покликані захистити права того з батьків, з ким на підставі рішення суду визначено проживання дитини, від неправомірних дій другого з батьків щодо зміни її місця проживання.

Отже, для дитини створені належні умови проживання як у матері - позивачки ОСОБА_2 , так і у батька - відповідача ОСОБА_1 .

При цьому з урахуванням встановлених судом відповідно до наявних у справі доказів обставин справи - у матері є більше можливостей забезпечити найкращі інтереси дитини, оскільки вони створила для цього усі необхідні умови, у першу чергу обрала більш безпечне місце проживання, що має першочергове значення у мовах російської неоголошеної війни та військової агресії відносно України. У цьому відношенні місто Київ, де мешкає та працює позивачка є більш захищеним містом у порівнянні з м. Лозовою Харківської області, яке наразі є більш вразливим для засобів вогневого ураження агресора. З цих підстав колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, які доводами скарги не спростовані.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Мати дитини тривалий час винаймає двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ., в якому зробила ремонт, має постійне місце роботи та джерело існування, вона створила всі умови для проживання, виховання та розвитку сина. Даріан з вересня 2022 навчається в школі №27 Шевченківського району м.Києва, за місцем мешкання матері, а отже у дитини дійсно склалося комфортне для неї коло спілкування, виникли сталі соціальні зв`язків з матір`ю та звичним для неї середовищем. Доводи скарги про неналежне виконання ОСОБА_2 батьківських обов`язків не знайшли свого підтвердження у матеріалах справи.

Отже, враховуючим пояснення сторін, висновки органу опіки, та визначаючи місце проживання дитини, відповідно до ст. 89 ЦПК України надавши належну оцінку усім обставинам справи, зокрема тому, що позивачка отримує постійний дохід, має постійне місце проживання, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок, що мати може забезпечити належні та найкращі у порівнянні з батьком умови для проживання та виховання дитини.

У справі відсутні докази, які б давали підстави для висновку, що визначення місця проживання дитини з батьком, буде мати більш позитивний вплив на дитину.

З огляду на такі обставини судом правильно враховано інтереси дитини, її вік , потребу у постійній материнській турботі.

Батько дитини, який безсумнівно відіграє важливу роль у її житті та розвитку, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того, з ким дитина буде проживати.

Виходячи зі встановлених обставин цієї справи, враховуючи, що батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання дитини, колегія суддів вважає, що суд, визначаючи місце проживання малолітньої дитини з матір`ю, дійшов до обґрунтованого висновку про те, що зазначене відповідатиме якнайкращим інтересам дитини, сприятиме повноцінному її вихованню та розвитку.

Таким чином, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної скарги в межах доводів апеляційної скарги, обставини справи, не містять визначених у ст. 376 ЦПК України підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

На підставі вищевказаних обставин та правового обґрунтування колегія суддів визнає, що оскаржене рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи скарги висновків суду не спростували, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Визначені у ст. 141 ЦПК України підстави для перерахунку відшкодування судових витрат - не встановлено.

Керуючись ст.ст. 259, ст. 374, ст.ст. 379, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 16 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 17 червня 2024 року.

Головуючий В.Б.Яцина

Судді І.В.Бурлака

Ю.М.Мальований