НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

02 грудня 2024 рокуСправа № 322/1141/24

Новомиколаївський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Губанова Р.О.,

секретар судового засідання Блажко О.П.,

за участю представника відповідача адвоката Скользнєвої В.В. (в режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (далі АТ «ПУМБ») до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості.

Короткий зміст позовних вимог, рух справи.

До Новомиколаївського районного суду Запорізької області надійшов зазначений цивільний позов, в якому представник позивача просив суд стягнути з ОСОБА_1 , заборгованість у сумі 161447,35 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначила таке.

21 лютого 2019 року між сторонами був укладений кредитний договір №401, на підставі якого відповідачу видано кредитну картку з кредитним лімітом 20000 гривень, який збільшено до 101600 гривень.

Відповідач не виконував свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк у зв`язку з чим станом на 3 вересня 2023 року має заборгованість в сумі 161447,35 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 101600 гривень, заборгованості за процентами в сумі 59113,97 гривень та заборгованості за комісією 733,38 гривні.

Кредитною карткою відповідач користувався до серпня 2022. Строки позовної давності позивачем не пропущені.

Як підставу посилався на положення ст.ст.530, 526, 629, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України. Також просив стягнути з відповідача понесені витрати на сплату судового збору в сумі 2422,40 грн.

Ухвалою від 24 липня 2024 року у справі за позовом АТ «ПУМБ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відкрито провадження та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами позовного провадження.

14.08.2024 представником відповідача надано відзив на позовну заяву, в якому він просив задовольнити частково позов, посилаючись на те, що в заяві №401 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб визначено реальну річну процентну ставку 47,88%, водночас вказана ставка, згідно з розрахунком заборгованості інша, до того ж більша. Також представник відповідача вказає, що паспорт споживчого кредиту не встановлює остаточних умов кредитування, а тому відповідач не міг розраховувати, що саме інформація вказана в паспорті буде використовуватись позивачем для визначення умов кредитування, більше того вказаний паспорт не містить жодних даних, на які кредитні відносини він міг би поширювати свою дію, оскільки не містить інформації ні про номер кредитного договору чи заяви, ні про номер рахунку чи картки. Відповідач заперечує щодо того, що він був ознайомлений з Публічною пропозицією ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (нова редакція діє з 6 квітня 2018 року) наданою в якості додатків до позову, яка вказана у Заяві №401 розміщена на сайті АТ «ПУМБ»: pumb.ua, оскільки вказана Публічна пропозиція взагалі відсутня на зазначеному сайті та відповідно була відсутня станом на час підписання Заяви №401 від 21.02.2019, а саме Публічна пропозиція, яка діє з 06.04.2018 відсутня, отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Також представник відповідача зазначив, що позивачем станом на 20.08.2023 було зараховано в рахунок процентів за користування кредитом кошти сплачені відповідачем в сумі 53 228,31 грн, отже позовна заява підлягає частковому задоволенню, на загальну суму 48371,69 грн.Відповідач вважає, що отримання кредитором комісійної винагороди в сумі 733,38 грн є таким, що не відповідає принципу справедливості, добросовісності та розумності в розумінні Закону України «Про споживче кредитування».

16.08.2024 представником позивача, подано відповідь на відзив, зі змісту якого випливає, що відповідачем підписані Заява №401 від 21.02.2019, паспорт споживчого кредиту, підписанням вказаного відповідач погодився з умовами, а також не висловлював жодних заперечень щодо умов Заяви. Протягом дії договору відповідач користувався кредитними коштами неодноразово здійснював операції покупки через POS-термінал, отримував готівкові кошти.

Ухвалою судді від 28 жовтня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник АТ «ПУМБ» в судове засідання не з`явилася. В позовній заяві просила розглянути справи за її відсутності.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримала доводи викладені в своїй заяві по суті справи, просила позов задовольнити частково, стягнути різницю суми сплачену відповідачем на погашення кредиту.

Фактичні обставини встановлені судом,

застосовані норми права і мотиви з яких виходив суд.

21.02.2019 ОСОБА_1 звернувся до АТ «ПУМБ» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №401 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, відповідно до якої він погодився з тим, що строк кредитного ліміту, процентна ставка за користування кредитним лімітом, розмір мінімального платежу та інші умови надання та обслуговування кредитної картки встановлюються відповідно до умов Договору комплексного банківського обслуговування в залежності від типу кредитної картки. Відповідачу був встановлений кредитний ліміт в сумі 20000 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 47,88 % річних, платіжна дата 30 число місяця.

В подальшому розмір кредитного ліміту за договором №401 був збільшений до 101600,00 гривень, що підтверджується довідкою про збільшення кредитного ліміту.

На підтвердження факту укладення кредитного договору позивач надав заяву від 21.02.2019 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та Паспорт споживчого кредиту.

Згідно з наданими позивачем розрахунком заборгованості та випискою по особовому рахунку з 21.02.2019 по 03.09.2023 заборгованість відповідача за вказаним договором, яким є заява від 21.02.2019, станом на 03.09.2024 складає 161447,35 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 101600,00 гривень, заборгованості за процентами в сумі 59113,97 гривень та заборгованості за комісією за користування кредитом 733,38 гривні.

4 вересня 2023 року АТ «ПУМБ» надіслано відповідачу ОСОБА_1 письмову вимогу (повідомлення) про наявність заборгованості за кредитом в сумі 161447,35 грн та про необхідність її погашення.

Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з такого.

Згідно з ст.ст.12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін.

Зі змісту ст.ст.76 -79 ЦПК України випливає, що доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст.82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Положеннями ч.1 ст.89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти до висновку про те, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений, при цьому умови договору повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

З матеріалів справи випиває, що ОСОБА_1 не виконував належним чином умови кредитного договору, у зв`язку з чим станом на 3 вересня 2023 року утворилась заборгованість за тілом кредиту в сумі 101600,00 грн.

Доводи представника відповідача на предмет того, що паспорт споживчого кредиту не може свідчити про те, що відповідач погодився із відповідною відсотковою ставкою суд відхиляє, оскільки згаданий паспорт фактично є додатком до заяви до приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, тобто є частиною договору на підставі якого відповідачу була видана кредитна картка з певним кредитним лімітом, який в подальшому зазвичай тільки збільшувався. ОСОБА_1 в свою чергу активно користувався цією карткою.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Таким чином, оскільки відповідач не вносив своєчасно платежі на погашення заборгованості за кредитом, банк відповідно до вимог законодавства та погоджених сторонами умов договору, нарахував проценти.

Відповідно до розрахунку позивача заборгованість за процентами станом на 3 вересня 2023 року становить 59113,97 грн.

Відповідачем і його представником розмір заборгованості за процентами не спростовано, суть контррозрахунку зводиться до того, що від тіла кредиту слід відняти суму коштів, яка вносилася відповідачем на кредитний рахунок без урахування будь-яких відсотків, з чим суд не погоджується.

Щодо вимог позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за комісією в сумі 733,38 грн суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 6 ст.3 ЦК України справедливість, добросовісність та розумність належать до загальних засад цивільного законодавства.

Згідно з абзацом третім ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 1 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року №1734-VІІІ. Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері.

У зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст ст.11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно з ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Відповідно до ч.8 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

В свою чергу відповідно до п.17 ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

У розумінні положень чинного законодавства України, зокрема, ст.1056 ЦК України, послуга, яку надає банк споживачу, - надання грошових коштів.

У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі №6-1746цс16 викладена правова позиція про те, що встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсація сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Суд, вважає, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, проте, в кредитному договорі щодо сплати щомісячної комісії за обслуговування кредиту позивач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються відповідачу. На переконання суду умови кредитного договору, якими встановлено обов`язок позичальника сплачувати комісію за обслуговування кредиту, є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків.

Стягнення із ОСОБА_1 комісії за обслуговування кредиту, а саме за дії, які Банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості позичальника), або за дії, які позичальник здійснює на користь Банку, суперечить Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції чинній на момент вказаних правовідносин). Такі платежі банки не мають права встановлювати і такі положення договору є несправедливими. Зазначене узгоджується з постановою Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 по справі №342/180/17.

Відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

З урахуванням вказаного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч.ч.1, 2 ст.11, ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування».

У кредитному договорі не зазначено конкретного переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена комісія.

Також АТ «ПУМБ» не надав доказів наявності переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, а тому положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними відповідно до ч.1 та ч.2 ст.11, ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування».

За таких обставин, нарахування банком комісії за обслуговування кредитної заборгованості є неправомірним, а відтак банк не має права вимагати її сплати від відповідача. Тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29 постанови від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (провадження №14-44цс21).

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі №202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з ч.1 та ч.2 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до ч.1 та ч.2 ст.11, ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування».

Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №401 від 21 лютого 2019 року на загальну 160713,97 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 101600,00 гривень та заборгованості за процентами в сумі 59113,97 гривні, без комісії.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у числі інших, витрати на професійну правничу допомогу (ч.ч.1, 3 ст.133 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

До позовної заяви додана квитанція про сплату №45 від 24.11.2023, якою підтверджується сплата позивачем судового збору в сумі 2422,40 грн, отже, враховуючи часткове задоволення позову на суму 160713,97 грн, що становить 99,55% від заявленої позивачем суми, сума судових витрат, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить: 2422,40*99,55% = 2411,50 грн.

Інших документально підтверджених судових витрат до матеріалів справи не додано.

Керуючись ст.ст.258, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд

вирішив:

позов Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість у сумі 160713,97 грн (сто шістдесят тисяч сімсот тринадцять гривень 97 копійок).

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» судові витрати у сумі 2411,50 грн (дві тисячі чотириста одинадцять 50 копійок).

Реквізити учасників справи:

- позивач: Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк», 04070, м. Київ, вул. Андріївська, буд. 4, ідентифікаційний код 14282829;

- відповідач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.

Повне судове рішення складено 12.12.2024.

Суддя Р.О. Губанов