Справа № 688/1885/24
Провадження № 2-з/675/4/2024
У Х В А Л А

01 травня 2024 року м. Ізяслав

Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі: головуючого судді Пашкевича Р. В., розглянувши заяву ОСОБА_1 , яка подана в його інтересах адвокатом Руденком Дмитром Володимировичем, про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

в с т а н о в и в :

До Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, у якому позивач просить стягнути з відповідача борг, який виник внаслідок невиконання договору позики в загальному розмірі 168639,41 грн.

Одночасно із поданням позову, позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, у якій просить накласти арешт на рухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_2 на праві власності та заборонити відчуження даного рухомого та нерухомого майна.

В обґрунтування вимог заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 зазначив, що у зв`язку з тим, що відповідач не має наміру повертати борг, ігнорує та уникає намагання вирішити спір в позасудовому порядку, вважає, що остання може під час розгляду справи відчужувати або передати у будь-якій спосіб рухоме та нерухоме майно, що на сьогоднішній день належить їй на праві особистої приватної власності, що унеможливить виконання судового рішення. Крім того, повідомляє суд, що забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборона відчуження майна ОСОБА_2 є тимчасовим явищем на період розгляду справи, що не забороняє останній ним користуватися, чим не порушує її права. Відтак, вважає, що у даній справі наявні підстави для вжиття заходів забезпечення позову.

Розпорядженням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 26.04.2024 року справу за позовом адвоката Руденка Д. В. в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів передано для розгляду до Ізяславського районного суду Хмельницької області.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.04.2024 року по даній справі було визначено суддю Пашкевича Р. В.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи судом за відсутності учасників справи.

Вивчивши доводи поданої заяви про забезпечення позову, перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку, що вказана заява до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Так, у відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 149, ч.ч. 1, 2 ст. 150 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Згідно з вимогами ст. 151 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити, крім іншого, предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, ціну позову, про забезпечення якого просить заявник, інші відомості, потрібні для забезпечення позову У заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

Забезпечення позову по суті є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Згідно з п.п. 1, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року №9, роз`яснено судам, що єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь - якої з осіб, котрі беруть участь у справі.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Встановлено, що предметом позову ОСОБА_1 , який заявлений до ОСОБА_2 , є стягнення боргу за договором позики, оскільки відповідач ігнорує та уникає намагання вирішити спір в позасудовому порядку, відмовляється повернути борг.

Заява ОСОБА_1 про забезпечення позову та необхідність застосування заходів забезпечення позову обґрунтована зокрема й тим, що невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання майбутнього судового рішення та порушить право позивача на ефективний захист.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Однак, позивачем не обґрунтовано у своїй заяві співмірності заходів забезпечення позову, які він просить застосувати, із заявленими позовними вимогами, його заява обґрунтовується виключно припущеннями.

Так, заявник просить накласти арешт на рухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_2 на праві власності, не зазначаючи при цьому вид рухомого та нерухомого майна, а також правовстановлюючий документ, підтверджуючий право власності останньої на нього.

В додатки до поданої заяви про забезпечення позову представником заявника додано лише щорічну декларацію за 2023 рік, в розділі 3 якої містять відомості про набуття права власності ОСОБА_2 19.05.2020 року права на квартиру, загальною площею 49,2 м2.та відповідь територіального сервісного центру №6845 №31/22/5-Р-8за від 18.04.2024 року про належність ОСОБА_2 транспортного засобу.

При цьому, в даній декларації відсутні будь які відомості щодо місця знаходження зазначеної в ній квартири, що позбавляє суд ідентифікувати її як окремий об`єкт нерухомого майна зазначивши її розташування у певному населеному пункті. Також вартість даної квартири зазначена на дату набуття права в розмірі 7000,00 грн., при цьому дійсна вартість об`єкта нерухомості квартири та транспортного засобу є необґрунтованою та не підтвердженою належними доказами, що позбавляє можливості суд визначити співмірність заявленого заходу забезпечення позову із заявленими заявником вимогами.

Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен, зокрема, з`ясувати обсяг позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулась із заявою, позовним вимогам. При цьому, вжиті заходи забезпечення позову не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець, оскільки обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися майном може призвести до незворотних наслідків.

При обранні заходів забезпечення позову слід також враховувати необхідність збереження балансу прав і законних інтересів усіх учасників спірних правовідносин та інших осіб, не допускаючи використання заходу забезпечення позову у якості тиску на відповідача.

Крім того, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, а також те, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення до нього позову може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Слід зазначити, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що невжиття таких заходів, як накладення арешту на об`єкти рухомого та нерухомого майна, які перебувають у власності відповідача, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Також суддею критично оцінюється твердження позивача щодо наявності у відповідача можливості відчуження належного їй рухомого та нерухомого майна, про що вона неодноразово зазначала, оскільки будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження наявності у відповідача наміру на вчинення таких дій заявником не надано. Більше того, заявником не надано дійсної вартості рухомого та не рухомого майна на час звернення до суду з вказаною заявою. Також заява не містить обґрунтувань щодо неможливості надати суду відповідних документів про вартість вказаних об`єктів і клопотань про їх витребування, що позбавляє суд перевірити належним чином доводи позивача шляхом з`ясування місця знаходження нерухомого майна та співставлення співмірності дійсної вартості майна з сумою боргу заявленою у позові.

Інші, наведені позивачем доводи в обґрунтування своєї позицій, не спростовують наведених висновків суду. Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року)

З огляду на викладене, заява ОСОБА_1 про забезпечення позову до задоволення не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149-154, 157 ЦПК України, суддя,-

п о с т а н о в и в :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , яка подана в його інтересах адвокатом Руденком Дмитром Володимировичем, про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Хмельницького апеляційного суду протягом 15 днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на її апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 01.05.2024 року

Суддя: Р. В. Пашкевич