КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 359/4177/22 Головуючий у суді першої інстанції - Чирка С.С.
Номер провадження № 22-ц/824/7867/2024 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Сукач О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» про стягнення заробітної плати,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ» про стягнення заробітної плати, який обґрунтовував тим, що з 22 липня 2016 року по 15 лютого 2021 року він працював на посаді командира повітряного судна льотної служби.

Так, 15 лютого 2021 року його було звільнено з роботи за власним бажанням.

Вказував, що у відповідача на день звільнення діяв колективний договір на 2017-2019 роки та було затверджено положення про оплату праці та соціально-побутове забезпечення пілотів.

Відповідно до п. 2.18 положення відповідач гарантує оплату 60 польотних годин на місяць.

В підпунктах 2.18.1 та 2.18.2 положення вказано перелік випадків, коли гарантована оплата 60 годин може бути зменшена або взагалі скасована.

Разом з тим, як зазначено в п. 2.23 положення, за підсумками роботи щомісяця всім пілотам МАУ виплачується компенсація, розмір якої розраховується за правилом (К:ЗП); (п. 2.3 положення КПС за 1 годину складає 387,2 грн.).

Так, за квітень 2020 року оплата гарантованих положенням, як КПС 60 польотних годин складає 23 232 грн (387,2 грн х 60). Загальний розмір компенсації за квітень та травень 2020 року складає 247 823,33 грн, а розмір виплати компенсації за затримку розрахунку при звільненні складає 440 320,86 грн.

Від позовної вимоги щодо недоплати за червень (1 426,30 грн), липень (1 409,87 грн), грудень (1 508,45 грн) позивач відмовився у зв`язку з наданням відповідачем документів, які спростовують цю вимогу.

ОСОБА_1 вказував, що при звільненні, а також під час роботи в МАУ протягом 2020 року заробітна плата була йому нарахована та виплачена не у повному обсязі, тобто відповідачем не дотримано вимог норм трудового законодавства, які регулюють правовідносини в сфері оплати праці.

Враховуючи вказане, а також заяву про уточнення предмету позову (а.с. 9-10, т. 2) просив стягнути з відповідача недоплачену йому заробітну плату у розмірі 668 144,19 грн (247 823,33 грн + 440 320,86 грн).

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 жовтня 2023 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що на підприємстві діяв Колективний договір, а Положенням про оплату праці та соціально-побутове забезпечення пілотів не передбачено такого випадку для невиплати гарантованого мінімуму, як простій або впровадження карантину. Натомість пунктом 2.23 вказаного положення визначено розмір гарантованої виплати.

Наданий позивачем розрахунок розміру гарантованої оплати роботодавцем не оспорювався.

Апелянт наголошує, що впроваджений карантин, знаходження працівника на простої, заборона виконання польотів жодним чином не впливає на чинність наданих Колективним договором гарантій працівникам відповідача.

Крім того, призупинення дії певних пунктів Положення на підставі позачергового засідання Виконавчого комітету ПЛП МАУ від 16 березня 2020 року не відповідає вимогам закону, адже протокол про призупинення не підписаний всіма підписантами Колективного договору. Крім того, про наявність такого протоколу у встановлений двомісячний строк позивач не повідомлявся.

ОСОБА_1 звертає увагу, що дія пункту 2.18 Положення була призупинена, однак це відбулось 19 березня 2021 року шляхом підписання додаткової угоди №2 про внесення тимчасових змін до Колективного договору, тобто після звільнення позивача.

Щодо відмови у стягненні відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні, апелянт зазначає, що суд надав перевагу локальному нормативно-правовому акту, а не закону та взяв до уваги умови Положення щодо проведення розрахунків в кінці відповідних місяців, тоді як стаття 116 КЗпП встановлює виплату всіх належних працівникові сум в день звільнення, а стаття 117 КЗпП - що в разі невиплати у вказані строки підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Враховуючи наведене, ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, до суду апеляційної інстанції не з`явились.

12 червня 2024 року засобами електронного зв`язку від позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку із його перебуванням у відрядженні. Проте, вказана заява у відповідності до вимог закону не була підписана електронним цифровим підписом, а тому не може бути врахована апеляційним судом.

Апеляційний суд враховує, що позивача по справі було належним чином повідомлено про розгляд справи, шляхом направлення на його адресу судової повістки (а.с.118-121, т.2). Крім того, представника позивача було додатково повідомлено про призначене судове засідання на 12 червня 2024 року засобами телефонного зв`язку (а.с.122, т.2).

У відповідності до вимог ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у відсутність учасників справи, які були належним чином повідомлені про розгляд в суді апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що відповідно до наказу (витягу) ПрАТ «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» від 22 липня 2016 року № 570/п ОСОБА_1 прийнятий з 26 липня 2016 року з тримісячним строком випробування командиром повітряного судна льотної служби на основне місце роботи (т.1 а.с.12).

Наказом ПрАТ «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» від 10 лютого 2021 року № 109/п звільнено ОСОБА_1 , командира повітряного судна льотної служби з 15 лютого 2021 року на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням (т.1 а.с.13).

Оплата праці пілотів в авіакомпанії МАУ здійснюється на підставі Положення про оплату праці та соціально побутове забезпечення пілотів, яке є додатком № 7 до Колективного договору МАУ на 2017-2019 роки (надалі-Положення) (т.1 а.с.16-19).

Згідно даного Положення п. 2.1 заробітна плата пілота складається з посадового окладу (для КПС-2700), оплату за наліт годин та інших доплат та премій, які встановлені зазначеним Положенням.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211, з наступними змінами, та доповненнями на усій території України був запроваджений карантин (пандемія гострої респіраторної хвороби COVID -19).

Відповідно до рішення Ради національної безпеки і оборони України, введеного в дію Указом Президента України від 13.03.2020 № 87, розпорядження Кабінету Міністрів України від 14.03.2020 № 287-р, з наступними змінами та доповненими тимчасово закриті пункти пропуску через державний кордон України для пасажирських перевезень та тимчасово припинений в`їзд на територію України іноземців та осіб без громадянства.

Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 2020 року № 228 заборонено прийняття та відправлення повітряних суден, що виконують пасажирські перевезення осіб, які здійснюють подорож з туристичною метою.

Наказом № 55 від 31 березня 2020 року, у відповідності до ст. 34 КЗпП, в авіакомпанії МАУ був оголошений простій з 00:00 год. 01 квітня 2020 року на період до усунення /припинення обставин, що спричинили простій, п.2 передбачене нарахування заробітної плати на період простою працівників у розмірі двох третин посадового окладу, однак не нижче встановленої законом мінімальної заробітної плати (т.1 а.с.139-140).

Наказом № 75 від 05 травня 2020 року «Про внесення змін до наказу від 31.03.2020 № 55 «Про простій в авіакомпанії» відповідно до якого нарахування заробітної плати на період простою (оплата часу простою) працівників здійснювалася у розмірі двох третин посадового окладу, однак не нижче: для пілотів та бортпровідників - 9 446 грн на місяць, для інших працівників - мінімальної заробітної плати, встановленої законом. Зазначені зміни застосовувалися з 01 квітня 2020 року (т.1 а.с. 141).

Оскільки у період часу квітень - травень 2020 року ОСОБА_1 не був задіяний у виконанні польотів, тобто знаходився у простої, у нього були відсутні наліт, додаткові надбавки та премії, оплата здійснювалась за простій згідно наказу № 75 у розмірі 9 446 грн на місяць.

У квітні 2020 року позивач перебував у відпустці без збереження заробітної плати 11 днів (т.1 а.с.142), розмір нарахованої заробітної плати склав 4 468,47 грн.

У травні 2020 року позивачу, окрім оплати простою у розмірі 9 446 грн була здійснена оплата лікарняного за січень 2020 року, тому сума нарахованої заробітної плати склала 29 637, 90 грн (т.1 а.с. 148-149).

Відповідно до наказу (витягу) № 171/в від 05.03.2020 ОСОБА_1 перебував у відпустці з 15.03.2020 по 15.03.2020, з 16.03.2020 по 24.03.2020 (т.1 а.с.182).

Відповідно до наказу (витягу) № 319/в від 17.04.2020 ОСОБА_1 перебував у відпустці без збереження заробітної плати з 01.04.2020 по 03.04.2020, з 06.04.2020 по 10.04.2020, з 13.04.2020 по 15.04.2020 (т.1 а.с.184).

15 лютого 2021 року у день звільнення ОСОБА_1 з ним був проведений розрахунок та виплачені кошти у сумі 230 000,00 грн (т.1 а.с. 143).

03 березня 2021 року наказом по авіакомпанії № 171/п, встановлювався курс долара США у розмірі 22,344 (а.с.145). На підставі зазначеного наказу позивачу був проведений розрахунок коефіцієнта, та встановлена компенсація у сумі 12 924,47 грн (т.1 а.с.153).

Відповідно до наказу (витягу) № 174/п від 03 березня 2021 року за інтенсивність праці у лютому 2021 року ОСОБА_1 була нарахована та виплачена доплата у сумі 1117, 00 грн (т.1 а.с. 146, 153).

Зокрема п. 1 Наказу № 10 від 30.03.2022 з 01.04.2022 на період дії воєнного стану призупинили дію договорів з працівниками на час неможливості надання їм роботи та неможливості виконання цього наказу, а також окрім працівників, яких мобілізовано до лав ЗСУ, та тих, які вступили до підрозділів територіальної оборони України. Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин (т.1 а.с. 188).

Відповідно до витягу з протоколу (позачергового засідання Виконавчого комітету ПЛП МАУ від 16.03.2020) погодились призупинити дію п. 2.18 Положення про оплату праці та соціально-побутове забезпечення коштів (щодо гарантії оплати польотних годин на місяць) до 01.05.2020. Підтримали пропозицію керівництва АК МАУ щодо виходу пілотами у відпустку на 15 днів без збереження заробітної плати відповідно до особистих графіків від відділу планування з 17.03.2020 (т.1 а.с.190).

Суд першої інстанції, залишаючи без задоволення позовні вимоги ОСОБА_1 без задоволення, мотивував своє рішення тим, що оскільки протягом квітня-травня 2020 року ОСОБА_1 не був задіяний у виконанні польотів, тобто знаходився у простої, а тому йому додаткові надбавки і премії не нараховувалися, а оплата здійснювалася згідно наказу №75 у розмірі 9 446 грн на місяць.

Суд зазначив, що пунктом 2.18 Положення авіакомпанія МАУ гарантує оплату 60 польотних годин на місяць. При нальоті КПС за місяць менш ніж 60 польотних годин, розрахованих відповідно до інструкції «Про розробку та затвердження норм нальоту для оплати пілотам та бортпровідникам за виконання рейсів КПС оплачується 60 польотних годин згідно з таблицею.

У відповідності до п.18.1 Положення, гарантований наліт розраховується: 60годин/ кількість календарних днів у місяці х кількість календарних днів протягом яких пілот виконував або міг виконувати польоти.

Суд вказав, що у період квітень - травень 2020 року ОСОБА_1 польоти не виконував і не міг виконувати, оскільки в авіакомпанії МАУ був оголошений простій, а тому вона не зобов`язана була виплатити позивачу оплату 60 польотних годин на місяць.

Суд першої інстанції виснував, що з огляду на це та те, що позивачу були виплачена заробітна плата за квітень-травень 2020 року у розмірі встановленому законодавством України, тому у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача грошових коштів в розмірі 247 320,86 грн слід відмовити. Крім того, суд не вбачав підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 440 320,86 грн за затримку розрахунку при звільненні.

Апеляційний суд не може повністю погодитись із вказаним рішенням суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ухвалою Господарського суду м. Києва від 22 листопада 2023 року відкрито провадження у справі № 910/16870/23 про банкрутство Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» (01030, м. Київ, вул. Лисенка, 4, ).

У частині першій статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Відповідно до п.п. 3, 8, 12 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів; справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України; справи у спорах між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) такої посадової особи, за позовом власника (учасника, акціонера) такої юридичної особи, поданим в її інтересах.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 травня 2021 року в справі № 759/9008/19 (провадження № 14-35цс21) зазначено, що: «в частині другій та третій статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства, який набрав чинності 21 квітня 2019 року передбачено, що господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. Матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо майнових спорів з вимогами до боржника та його майна, провадження в якій відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство, надсилаються до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, який розглядає спір по суті в межах цієї справи.

Отже, вказаними нормами врегульовано, що господарським судам підвідомчі справи про банкрутство та справи у спорах з майновими та з немайновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство.

Крім того, у пункті 8 частини першої статті 20 ГПК України та частині другій і третій статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства законодавчо закріплено, що господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі спори, стороною в яких є боржник, що є цілком логічним, унеможливлює будь-який вплив у процедурі банкрутства та забезпечує реалізацію основоположних принципів судочинства.

Тобто такі спори належать до виключної підсудності господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, та їх розгляд здійснюється в межах провадження у справі про банкрутство, без порушення нових справ».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року в справі № 916/585/18 (916/1051/20) (провадження № 12-14гс21) вказано, що: «03.05.2018 відкрито провадження у справі про банкрутство позивача і на час розгляду цієї справи ліквідаційна процедура триває. Відповідно до частини першої, абзацу 1 частини другої статті 7 КУзПБ спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими ГПК України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Отже, законодавець вкотре підкреслив, що розгляд усіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і лише господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи.

Аналогічний висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 607/6254/15-ц, від 18.02.2020 у справі № 918/335/17, постановах Верховного Суду від 30.01.2020 у справі № 921/557/15-г/10, від 06.02.2020 у справі № 910/1116/18, від 12.01.2021 у справі № 334/5073/19.

У постановах від 15.05.2019 у справі № 289/2217/17, від 12.06.2019 у справі № 289/233/18, від 19.06.2019 у справах № 289/718/18 та № 289/2210/17 Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що визначення юрисдикційності усіх майнових спорів господарському суду, який порушив справу про банкрутство, має на меті як усунення правової невизначеності, так і захист прав кредитора, який може за умови своєчасного звернення реалізувати свої права й отримати задоволення своїх вимог.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року в справі № 916/585/18 (916/1051/20) (провадження № 12-14гс21) зазначено, що: «Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що якщо наслідком задоволення вимоги, заявленої у справі, стороною якої є особа, щодо якої відкрито провадження у справі про банкрутство, може бути зміна розміру або складу ліквідаційної маси боржника, таку справу слід розглядати у межах справи про банкрутство на підставі статті 7 КУзПБ, а спір є майновим у розумінні положень цього Кодексу.».

Предметом розгляду у даній справі є вимоги позивача про стягнення з відповідача недоплаченої йому заробітної плати у розмірі 668 144,19 грн.

Характер правовідносин між учасниками даної справи свідчить про те, що спір у цій справі є майновим та стороною відповідача в якому є боржник.

З огляду на положення законодавства України, чинного на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції, законодавець підкреслив, що розгляд всіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи.

Отже, виходячи зі змісту та підстав позову, характеру спірних правовідносин, враховуючи наведені положення чинного законодавства, спір між сторонами у цій справі виник з приводу стягнення коштів з відповідача (боржника), відносно якої відкрита справа про банкрутство, що відповідає ознакам спору, який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, згідно з наведеними вище приписами ГПК України.

Захист прав таких осіб полягає у тому, що інші суди, незалежно від юрисдикції, які розглядали справи, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, після відкриття провадження в інших справах не закривають таке провадження, а передають справу до належного суду для розгляду по суті. При цьому таким належним судом є виключно суд господарської юрисдикції, який відкрив справу про банкрутство позивача або відповідача.

Урегулювання процедури розгляду спорів до позивача або відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство, встановлює зрозумілу і справедливу процедуру закінчення розгляду справи належним судом, дотримання принципу визначення юрисдикції та підсудності справ одному господарському суду, який акумулює усі майнові спори, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство.

Отже, спір, який виник між сторонами у цій справі, не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а належить до господарської юрисдикції. При цьому необхідності закриття провадження у справі немає, оскільки зазначені дії можуть призвести до створення перешкод позивачу у доступі до правосуддя та унеможливить захист його прав у господарському процесі у повному обсязі з урахуванням визначених строків звернення, встановлених статтею 45 КУзПБ.

Таким чином, оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а справу необхідно передати до господарського суду, на розгляді якого перебуває справа про банкрутство ПрАТ «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України».

До аналогічних висновків дійшов і Верховний Суд у постановах від 26 лютого 2020 року у справі №199/6577/16-ц, від 18 березня 2020 року у справі №200/10257/14-ц, від 20 травня 2020 року у справі №161/18582/17, від 10 червня 2020 року у справі №640/20224/15-ц, від 08 червня 2022 року у справі №711/8269/17, від 22 червня 2022 року у справі №523/12426/16 , від 26 жовтня 2022 року у справі №753/4673/21, від 09 серпня 2023 року у справі №757/32326/19-ц.

З огляду на вищенаведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку щодо часткового задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , скасування рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 жовтня 2023 року та передачу справи на розгляд до Господарського суду міста Києва, на розгляді якого перебуває справа № 910/16870/23 про банкрутство Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України».

Керуючись статтями 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд , -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 жовтня 2023 року скасувати.

Матеріали справи №359/4177/22 передати до Господарського суду міста Києва, у провадженні якого перебуває справа № 910/16870/23 про банкрутство Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» - для розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.

Текст постанови виготовлено 12 червня 2024 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв