КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/8883/2024 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 червня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Слюсар Т.А.,

за участі секретаря Спис Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Раєцького Андрія Олександровича на рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного агентства України з питань кіно про стягнення заборгованості по виплаті стипендії,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного агентства України з питань кіно про стягнення заборгованості по виплаті стипендії.

В обґрунтування заявленого позову посилався на те, що він перебував в складі Ради з державної підтримки кінематографії (далі - «Рада») з 06.03.2019 по 06.03.2021.

Державне агентство України з питань кіно мало сплачувати позивачу, як члену ради - стипендію щомісяця за рахунок коштів загального фонду державного бюджету за програмою «Державна підтримка кінематографії» у розмірі 35 прожиткових мінімумів для працездатних осіб (постанова КМУ №588 від 26.07.2018 «Деякі питання виплати стипендій членам Ради з державної підтримки кінематографії»).

З початку діяльності Ради та до лютого 2020 стипендія її членам не виплачувалась. У зв`язку з чим 18.11.2019 члени Ради звернулись до Кабінету Міністрів України з колективним зверненням.

З лютого 2020 йому протягом 11 місяців нараховано стипендію у розмірі 809 270,00 грн. Відповідач перерахував стипендії у розмірі 651 462,35 грн: (з вирахуванням ПДФО 18 % та військового збору 1,5%). За січень - лютий 2021 позивачу сплатили 127 914,50 грн.

Вказує, що відповідач досі не виплатив членам Ради стипендію за 9 місяців (з квітня по грудень) 2019 та за січень 2020, у зв`язку з чим загальний розмір заборгованості перед позивачем становить 678 685 грн.

Посилаючись на викладені обставини просив стягнути з Державного агентства України з питань кіно на його користь заборгованість у загальному розмірі 794 825, 47 грн з яких: заборгованість по виплаті стипендії у загальному розмірі 678 685 грн, інфляційні нарахування у розмірі 79 707,82 грн, 3% річних у розмірі 36 432,65 грн, а також просив стягнути понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 7 948,25 грн та судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 79 482,55 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 25 липня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Раєцький А.О. подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 липня 2023 року скасувати з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, неправильного застосуванням норм матеріального права і порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що відносини щодо функціонування Ради, а також виплати щомісячної стипендії її членам та порядку її виплати виникли з нормативно-правових актів, які регулювали відносини між особою та державою в певній сфері суспільних відносин, які були чинними та діяли до початку функціонування Ради, яка виконує свої функції з квітня 2019 року.

Обов`язок з виплати стипендії встановлений Законом існував на дату призначення членів Ради (06.03.2019). Закон не обмежує право на стипендію, вона не залежить від розміру бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів, а тому підлягає виплаті, незважаючи на те, чи передбачені кошти на це у бюджеті на момент виникнення такого права чи пізніше.

Вважає, що у зв`язку з виконанням функцій члена Ради у позивача з`явилось право отримати виплату у вигляді стипендії за рахунок коштів загального фонду державного бюджету за програмою «Державна підтримка кінематографії».

Також вказує, що норми бюджетного законодавства не можуть відміняти виконання приписів інших Законів, і позбавляти позивача такого права.

Відсутність встановленого механізму їх виплати не звільняє державу від обов`язку здійснити виплату та не може позбавляти права особи на отримання належних їх сум.

Вказує, що помилковим є висновки суду про те, що п. 4 Порядку використання коштів вичерпно визначив напрямки, на які спрямовуються кошти державного бюджету і іншого способу як виплатити стипендію діяти відповідач не мав.

Отже, органи державної влади не можуть посилатися на відсутність бюджетних асигнувань або відсутність механізму виплати як на причину невиконання своїх зобов`язань, навіть після отримання коштів та створення механізму виплати.

У відзиві на апеляційну скаргу Державне агентство України з питань кіно просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін посилаючись на його законність та обґрунтованість.

В доводах відзиву зазначає, що згідно положень пункту 3 Порядку виплати стипендій членам Ради з державної підтримки кінематографії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.2018р. № 588 виплата стипендій членам Ради з державної підтримки кінематографії здійснюється за рахунок коштів загального фонду державного бюджету за програмою «Державна підтримка кінематографії»

- враховуючи, що відповідно до преамбули Бюджетного кодексу України від 08.07.2010 № 2456-VI (зі змінами) ним визначаються правові засади функціонування бюджетної системи України, її принципи, основи бюджетного процесу і міжбюджетних відносин та відповідальність за порушення бюджетного законодавства;

- враховуючи, що відповідно до положень частини першої статті 1 Бюджетного кодексу України ним регулюються відносини, що виникають у процесі складання, розгляду, затвердження, виконання бюджетів, звітування про їх виконання та контролю за дотриманням бюджетного законодавства, і питання відповідальності за порушення бюджетного законодавства, а також визначаються правові засади утворення та погашення державного і місцевого боргу,

- в питанні виплати стипендії членам Ради з державної підтримки кінематографії за рахунок коштів загального фонду державного бюджету за програмою «Державна підтримка кінематографії» слід керуватися саме положеннями спеціального законодавства - бюджетного законодавства України: Конституції України, Бюджетного кодексу України, Закону України про Державний бюджет на відповідний рік та нормативно - правових актів Кабінету Міністрів України, прийнятих на підставі і на виконання Бюджетного кодексу України та інших законів України.

Отже, Держкіно за оспорюваний період не було допущено порушень чинного законодавства України з огляду на об`єктивну та юридичну неможливість здійснити виплату стипендії апелянту у зв`язку із відсутністю необхідних правових норм в спеціальному законодавстві - бюджетному законодавстві України у 2019 році, оскільки необхідні для виконання Держкіно своїх зобов`язань щодо сплати стипендії правові норми бюджетного законодавства України були прийняті компетентними органами (Верховною Радою України та Кабінетом Міністрів України) лише наприкінці 2019 року та набули чинності на початку 2020 року.

Виплата позивачу стипендії за відсутності у бюджетному законодавстві України відповідних правових норм призвела 6 до порушення Держкіно бюджетного законодавства України.

Відтак, позивач не може вимагати від Держкіно свідомо здійснити порушення бюджетного законодавства України та вчинити бюджетні правопорушення заради виплати йому стипендії.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що «Право на стипендію гарантоване законом, відсутність бюджетного регулювання не звільняє від зобов`язання її виплатити» вважає безпідставним з огляду на наступне.

Нормативно-правовими актами вищої юридичної сили - Бюджетним кодексом України від 08.07.2010 № 2456-VI (в редакції до 25.09.2019) та Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» від 23.11.2018 № 2629-VIII (в редакції до 09.11.2019) такого напряму видатків з Державного бюджету України як «Державна підтримка кінематографії» та такої бюджетної програми як «Державна підтримка кінематографії» не було передбачено. Не було передбачено і напрям спрямування видатків з державного бюджету на виплату стипендії членів Ради з державної підтримки кінематографії і спеціальним підзаконним нормативно-правовим актом Кабінету Міністрів України, виданим у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» - Порядком використання коштів, передбачених у державному бюджеті для державної підтримки кінематографії, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 18.04.2018 № 339 (в редакції до 06.02.2020).

Отже, бюджетне законодавство України є спеціальним в даній ситуації, оскільки стосується питання видатків з Державного бюджету України за певними напрямами та бюджетними програмами та бюджетними призначеннями виплата фізичним або юридичним особам коштів за рахунок Державного бюджету України за умов відсутності закріплення напрямів таких видатків, бюджетних програм та бюджетних призначень безпосередньо в Бюджетному кодексі України, Законі України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» та прийнятих на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України була б порушенням бюджетного законодавства України з відповідними правовими наслідками.

Звертає увагу суду, що в Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 № 228 (зі змінами) йдеться не про стипендію членам Ради з державної підтримки кінематографії, а про стипендії особам, які навчаються у начальних закладах або наукових установах за державним замовленням за рахунок коштів загального фонду державного бюджету, учням професійно-технічних, студентам вищих навчальних закладів, наукових установ державної та комунальної форми власності, а також переможцям, призерам та учасникам інтелектуальних змагань.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Раєцький А.О. підтримав апеляційну скаргу, посилаючись на викладені у ній доводи.

Представник Державного агентства України з питань кіно - Гробова М.А. у судовому засіданні заперечувала проти задоволення вимог скарги, просила залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача у справі, пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що розпорядженням Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 № 202-р утворено Раду з державної підтримки кінематографії, до складу якої включено, зокрема, ОСОБА_1 .

Позивач перебував в складі Ради з державної підтримки кінематографії («Рада») з 06.03.2019 по 06.03.2021.

Державне агентство України з питань кіно мало сплачувати позивачу, як члену ради, стипендію щомісяця за рахунок коштів загального фонду державного бюджету за програмою «Державна підтримка кінематографії» у розмірі 35 прожиткових мінімумів для працездатних осіб (постанова КМУ №588 від 26.07.2018 «Деякі питання виплати стипендій членам Ради з державної підтримки кінематографії»).

Відповідно до копії колективної заяви, в тому числі від імені ОСОБА_1 , на адресу Кабінету Міністрів України від 18 листопада 2019 року, в якій заявники, посилаючись на те, що є членами Ради з державної підтримки кінематографії, порядок і розмір виплати стипендій яким затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 2018 року № 588, однак за сім місяців роботи стипендія членам Ради не виплачувалась, просили розпочати виплати стипендій та виплатити заборгованість за попередні сім місяців.

09 грудня 2019 року листом Державного агентства України з питань кіно повідомлено, що кошторисні призначення на нарахування і виплату стипендії державним бюджетом на 2019 рік не передбачалися, і відповідно до бюджетного законодавства Держкіно не мало підстав для нарахування стипендії членам Ради та брати на облік кредиторську заборгованість у 2019 році. Після прийняття постанови Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 18.04.2018 р. № 339» та внесення в установленому порядку відповідних змін до річних кошторисних призначень та паспорту бюджетної програми 1806030 «Державна підтримка кінематографії» Держкіно зможе взяти поточні зобов`язання для нарахування та виплати стипендії членам Ради з державної підтримки кінематографії.

27 грудня 2019 року член Ради ОСОБА_2 звернулася до Кабінету Міністрів України та відповідача із запитами про надання публічної інформації щодо стадії прийняття рішення про внесення вищезгаданих змін.

Відповідач надав відповідь на цей запит та повідомив, що зміни на той момент не набрали чинності.

11 травня 2021 року адвокат адвокатського об`єднання «Аксон Партнерз» направив адвокатський запит до відповідача з проханням надати належним чином завірені копії документів, на підставі яких нараховувалась та виплачувалась стипендія членам Ради, повідомити суми стипендії, які підлягали до сплати та були фактично сплачені за весь період дії Ради попереднього складу до якого входив позивач.

Відповідач повідомив, що/не мав законних підстав для нарахування та виплати стипендії у 2019 (Додаток № 11).

3 матеріалів справи вбачається, що з лютого 2020 позивачу протягом 11 місяців нараховано стипендію у розмірі 809 270,0 грн. Відповідач перерахував стипендії у розмірі 651 462,35 грн: (з вирахуванням ПДФО 18% та військового збору 1,5%). За січень-лютий 2021 позивачу сплатити 127 914,50 грн. (з вирахуванням податків).

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності повноважень у відповідача, як розпорядника бюджетних коштів, на сплату стипендії у зв`язку з відсутністю необхідних норм в бюджетному законодавстві України у 2019 року.

Колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з такого.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про державну підтримку кінематографії» державна підтримка кінематографії здійснюється за рахунок коштів, передбачених для зазначених цілей відповідно до цього Закону, Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законодавчих актів. Управління коштами, отриманими для цілей державної підтримки кінематографії, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері кінематографії. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері кінематографії, є розпорядником коштів державної підтримки кінематографії та розпоряджається ними виключно на підставі рішень Ради з державної підтримки кінематографії.

Джерелами формування коштів державної підтримки кінематографії є: 1) кошти, отримані від Українського культурного фонду, що виконує спеціальні функції щодо сприяння національно-культурному розвитку України; 2) кошти Державного бюджету України, передбачені законом про Державний бюджет України на відповідний рік; 3) інші надходження, не заборонені законодавством. Видатки на державну підтримку кінематографії передбачаються в Державному бюджеті України за окремою бюджетною програмою.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про державну підтримку кінематографії» з метою ефективного розпоряджання коштами державної підтримки кінематографії у формах, передбачених статтею 7 цього Закону, Кабінетом Міністрів України в установленому ним порядку утворюється Рада з державної підтримки кінематографії (далі - Рада) у складі дев`яти осіб, члени якої призначаються строком на два роки. Після закінчення дворічного строку повноваження члена Ради припиняються автоматично. Одна й та сама особа не може бути включеною до складу Ради більш як на один строк поспіль.

Згідно з положеннями розділу ІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну підтримку кінематографії» з дня набрання чинності цим Законом закони та інші нормативно-правові акти діють у частині, що не суперечить цьому Закону. Кабінету Міністрів України у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом доручено подати на розгляд Верховної Ради України проекти законів України про внесення змін до Бюджетного та Податкового кодексів України з метою забезпечення практичної реалізації положень цього Закону.

На виконання вказаних положень Закону України «Про державну підтримку кінематографії» Кабінетом Міністрів України в 2018 році прийнято Порядок утворення ради з державної підтримки кінематографії, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 березня 2018 року № 195 (набрав чинності 30 березня 2018 року), Порядок використання коштів, передбачених у державному бюджеті для державної підтримки кінематографії, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 18 квітня 2018 року № 339 (набрав чинності 18 травня 2018 року), Порядок виплати стипендій членам Ради з державної підтримки кінематографії, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 2018 року № 588 (набрав чинності 31 липня 2018 року).

Згідно з частиною восьмою статті 9 Закону України від 23 березня 2017 року «Про державну підтримку кінематографії» члени Ради не є державними службовцями. За виконання своїх функцій члени Ради отримують плату - стипендію. Розмір та порядок виплати стипендій членам Ради встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 26 липня 2018 року № 588 «Деякі питання виплати стипендій членам Ради з державної підтримки кінематографії» передбачено, що розмір щомісячної стипендії кожному членові Ради з державної підтримки кінематографії становить 35 прожиткових мінімумів для працездатних осіб у розмірі, встановленому станом на 1 січня календарного року.

Пунктами 3, 4 Порядку виплати стипендій членам Ради з державної підтримки кінематографії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 2018 року № 588, визначено, що виплата стипендій членам Ради здійснюється щомісяця не пізніше ніж 15 числа за рахунок коштів загального фонду державного бюджету за програмою «Державна підтримка кінематографії». Держкіно перераховує стипендії членам Ради на їх особисті банківські рахунки.

Відповідно до пункту 4 Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для державної підтримки кінематографії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18 квітня 2018 року № 339 (в редакції станом на час утворення Ради 06 березня 2019 року), бюджетні кошти спрямовуються на:

1) виробництво (створення) та розповсюдження документальних, просвітницьких, анімаційних фільмів, фільмів для дитячої аудиторії (з урахуванням художньої та культурної значущості), фільмів художньої та культурної значущості (авторських фільмів) та фільмів-дебютів в обсязі до 100 відсотків включно загальної кошторисної вартості виробництва відповідного фільму;

2) виробництво (створення) та розповсюдження фільму (ігрового, анімаційного тощо), обсяг яких не може перевищувати 80 відсотків загальної кошторисної вартості виробництва фільму за умови підтвердження заявником наявності у нього коштів, необхідних для фінансування виробництва фільму, в обсязі не менш як 20 відсотків загальної кошторисної вартості виробництва (створення) відповідного фільму;

3) виробництво (створення) та розповсюдження телевізійного фільму, телевізійного серіалу, обсяг яких не може перевищувати 50 відсотків загальної кошторисної вартості виробництва телевізійного фільму, телевізійного серіалу за умови підтвердження заявником наявності у нього коштів, необхідних для фінансування виробництва телевізійного фільму, телевізійного серіалу, в обсязі не менш як 50 відсотків загальної кошторисної вартості виробництва (створення) відповідного телевізійного фільму, телевізійного серіалу;

4) проведення міжнародних і вітчизняних кінофестивалів, кіноринків, кіноконференцій, кіносемінарів та інших кіномистецьких заходів та забезпечення участі в них фахівців у сфері кінематографії; забезпечення виконання міжнародних договорів у сфері кінематографії; проведення днів українського кіно за кордоном та днів кіно зарубіжних країн в Україні;

5) фінансову підтримку державного підприємства «Національний центр Олександра Довженка» під час виконання його статутних завдань з метою сприяння збереженню та популяризації творів кіномистецтва;

6) фінансову підтримку Національної спілки кінематографістів у частині виконання її статутних завдань з метою сприяння розвитку та популяризації кінематографії;

7) покриття витрат, пов`язаних з видачею державних посвідчень на право розповсюдження і демонстрування фільмів;

8) популяризацію національних фільмів шляхом повної або часткової оплати витрат на проведення творчих зустрічей, презентацій, прем`єрних показів, рекламування (незалежно від використаних рекламних засобів) та інших необхідних заходів, у тому числі за участю творчих груп фільмів;

9) оплату заходів із збереження, відновлення, реставрації та популяризації національної кінематографічної спадщини, повернення її в Україну, якщо вона перебуває за кордоном, а також для оплати виготовлення архівних комплектів вихідних матеріалів національних фільмів, що відповідають сучасним технологічним вимогам щодо тривалого консерваційного зберігання в Державному фонді фільмів архівного комплекту вихідних матеріалів, вихідних матеріалів та фільмокопій усіх національних фільмів;

10) покриття витрат, пов`язаних з проведенням конкурсного відбору фільмів для формування програми виробництва та розповсюдження національних фільмів (проведення експертної оцінки кінопроектів, придбання канцелярських товарів, оргтехніки, обладнання, програмного забезпечення).

06 лютого 2020 року набрали чинності зміни до вказаного Порядку № 339, зокрема перелік напрямків використання бюджетних коштів доповнено підпунктом 12 - виплата стипендій членам Ради з державної підтримки кінематографії.

25 вересня 2019 року набрали чинності зміни до пункту 10 частини першої статті 87 Бюджетного кодексу України, зокрема доповнено цей пункт підпунктом «г», згідно з яким включено державну підтримку кінематографії у склад видатків, що здійснюються з Державного бюджету України, на культуру і мистецтво.

Судом встановлено, що позивач перебував у складі Ради з державної підтримки кінематографії з 06.03.2019 року, тобто, починаючи з квітня 2019 року йому повинна була бути виплачена стипендія у разі, якщо він брав участь у засіданнях Ради.

При цьому Законом України «Про державну підтримку кінематографії в Україні» не передбачено жодного обмеження щодо виплати стипендії у разі відсутності коштів на зазначені цілі.

У Рішенні від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 Конституційний Суд України вказав, що невиконання державою своїх соціальних зобов`язань підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної та правової держави.

У Рішенні від 27 листопада 2008 року у справі № 1-37/2008 Конституційний Суд України вказав, що Закон про Державний бюджет України як правовий акт, що має особливий предмет регулювання (визначення доходів та видатків на загальносуспільні потреби), створює належні умови для реалізації законів України, інших нормативно-правових актів, ухвалених до його прийняття, які передбачають фінансові зобов`язання держави перед громадянами і територіальними громадами. Саме у виконанні цих зобов`язань утверджується сутність держави як соціальної і правової.

Відповідно до статей 1, 3 Конституції України та принципів бюджетної системи (стаття 7 Кодексу) держава не може довільно відмовлятися від взятих на себе фінансових зобов`язань, передбачених законами, іншими нормативно-правовими актами, а повинна діяти ефективно і відповідально в межах чинного бюджетного законодавства (абзаци другий, третій підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення 27 листопада 2008 року у справі № 1-37/2008).

Таким чином, законодавство, що визначає фінансові зобов`язання держави, має первинний характер, а бюджетне законодавство - похідний від нього характер.

При цьому Верховний Суд України у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що відсутність чи скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення будь-яких виплат, гарантованих державою (постанови Верховного Суду України від 22 червня 2010 року у справі № 21-399во10, від 03 грудня 2010 року у справі № 21- 44а10, від 07 грудня 2012 року у справі № 21-977во10,).

Така правова позиція підтримана Конституційним Судом України, зокрема, у Рішеннях від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004, від 01 грудня 2004 року № 20-рп/2004, від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007, в яких зазначено про неможливість поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету.

Зокрема, у Рішенні від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 Конституційний Суд України вказав на те, що невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави. Разом із тим держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. У протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності правового регулювання покладаються на державу.

Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїх рішеннях неодноразово констатував, що органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Відповідно до рішень ЄСПЛ у справі «Кечко проти України» (заява № 63134/00, пункти 23, 26) та у справі «Ромашов проти України» (заява № 67534/01, пункт 43) реалізація особою права, яке пов`язано з отриманням бюджетних коштів, що базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов`язань, є безпідставними.

Зокрема, ЄСПЛ у рішенні від 08 листопада 2005 року у справі «Кечко проти України» (заява № 63134/00) зауважив, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплати з державного бюджету, однак свідома відмова від цих виплатах не допускається, доки відповідні положення є чинними (пункт 23). У пункті 26 вказаного рішення зазначено, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

У рішеннях ЄСПЛ у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» (заява № 70297/01) та у справі «Бакалов проти України» (заява № 14201/02) також зазначено, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (пункти 48 та 40 цих рішень відповідно).

Аналогічний правовий висновок про те, що сама собою відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання, викладено в постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року у справі № 3-77гс17, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 12-46гс18.

Колегія суддів приходить до висновку про те, що з моменту утворення Ради з державної підтримки кінематографії та початку виконання членом Ради своїх обов`язків у відповідача виникло зобов`язання оплачувати виконувану ним роботу в розмірах та на умовах, що передбачені Постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 2018 року № 588 «Деякі питання виплати стипендій членам Ради з державної підтримки кінематографії» та затвердженого цією ж постановою Порядку виплати стипендій членам Ради з державної підтримки кінематографії.

За таких обставин колегія суддів вважає, суд першої інстанції неповно встановив обставини справи та прийшов до висновків, які не відповідають обставинам справи з порушенням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Звертаючись до суду позивач посилався, що йому не сплачено стипендію з квітня 2019 року по грудень 2019 року в розмірі 35 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто по 67 235 гривень щомісячно та за січень 2020 року в розмірі 73 570 гривень, що в загальному розмірі становить 678 685 гривень.

Відповідач у відзиві на позовну заяву та апеляційну скаргу не наводив заперечень щодо визначеного позивачем розміру стипендії.

Таким чином, колегія суддів вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача на користь позивача за період роботи Ради з квітня 2019 року по січень 2020 року 678 685 гривень стипендії.

Оскільки відповідачем не виконано грошове зобов`язання перед позивачем, то колегія суддів вважає , що вимоги позивача про застосування ст. 625 ЦК України також підлягають задоволенню, та підлягають стягненню інфляційні нарахування у розмірі 79 707,82 грн та 3 % річних у розмірі 36 432,65 грн.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, у зв`язку з цим рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Враховуючи, що суд першої інстанції допустив неповне з`ясування обставин справи, дав їм неналежну правову оцінку, що згідно з положеннями ст.376 ЦПК України дає підстави для його скасування та ухвалення нового судового рішення про задоволення позову з підстав, наведених у цій постанові.

В порядку ст. 141 ЦПК України перегляду підлягає і питання компенсації судових витрат, з урахуванням наявності підстав для задоволення апеляційної скарги та вимог позову, підлягають компенсації понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 17 486,15 грн, за рахунок відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Раєцького Андрія Олександровича задовольнити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 липня 2023 року скасувати та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Державного агентства України з питань кіно () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) заборгованість по виплаті стипендії у розмірі 678 685 (шістсот сімдесят вісім тисяч шістсот вісімдесят п`ять) гривень 00 коп., інфляційні витрати у розмірі 79 707 (сімдесят дев`ять тисяч сімсот сім) грн 82 коп. та 3% річних у розмірі 36 432 (тридцять шість тисяч чотириста тридцять дві) гривень 65 коп., та судовий збір у розмірі 17 486 (сімнадцять тисяч чотириста вісімдесят шість) гривень 15 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 18 червня 2024 року.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді: С.А. Голуб

Т.А. Слюсар