КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
______________________________
Справа №756/6232/23
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/5486/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Старовойтової Дарини Андріївни та Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 16 серпня 2023 року (суддя Диба О.В.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» про стягнення грошових коштів,

встановила:

у травні 2023 року позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача грошових коштів в розмірі 53 066грн, три відсотка річних в розмірі 56грн 66коп., суму сплаченого судового збору 1 073грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000грн.

Мотивуючи позовні вимоги, позивачка зазначала, що 9 лютого 2022 року уклала з ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» попередній договір №52П/02/2022 про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність), пакет «Просто пологи», за умовами якого медичний заклад взяв на себе зобов`язання у термін з 22 по 32 тижні вагітності пацієнта (у разі спостереження вагітності в Медичному закладі або афілійованих закладах) або з 32 по 34 тиждень вагітності пацієнта (у разі спостереження вагітності в інших медичних закладах) укласти договір про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність), пакет «Просто пологи» («Основний договір» або «Договір»), на умовах якого пацієнт зможе отримати від медичного закладу кваліфіковану медичну допомогу, що полягає у веденні пологів пацієнта. Пунктами 1.4., 1.6. попереднього договору було визначено, що пацієнт здійснює на користь медичного закладу авансовий платіж у розмірі 47 766грн, що дорівнює ціні/вартості послуг медичного закладу за основним договором, які у подальшому зараховуються в рахунок оплати ціни послуг медичного закладу за основним договором.

Позивачка посилалася на те, що відповідно до рахунку-фактури № 71490 від 9 лютого 2022 року сплатила авансовий платіж на користь медичного закладу, а також додатково сплатила 9 лютого 2022 року послугу «додаткове перебування в післяпологовій палаті «Стандарт», 1 доба (без вартості лікування), у розмірі 5 300грн.

Позивачка зазначала, що 18 травня 2022 року в Канаді народила доньку, тому основний договір між сторонами не укладався, однак відповідач сплачені грошові кошти

не повертає, на направлену 14 квітня 2023 року письмову вимогу про повернення коштів, яка була отримана відповідачем 28 квітня 2023 року, відповідь не надав.

Позивачка вважала, що має право на повернення сплачених коштів та 3% річних за невиконання обов`язку по поверненню грошових коштів.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 16 серпня 2023 року позов задоволено, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 53 066грн та три відсотки річних у розмірі 56грн 66коп; витрати на правничу допомогу у розмірі 3 000грн та судовий збір у розмірі 1 073грн 60коп.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Старовойтова Д.А. просить рішення суду змінити в частині стягнення витрат на правову допомогу, стягнувши з відповідача 8 000грн витрат на правову допомогу, в іншій частині рішення залишити без змін та стягнути з відповідача витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги в суді апеляційної інстанції в розмірі 4 000грн.

Представник позивача зазначає, що стягнення з відповідача на її користь витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000грн є необґрунтовано малим та таким, що не відповідає обсягу правової допомоги, фактично отриманої позивачкою від свого представника.

Представник позивача посилається на те, що обсяг наданих послуг підтверджено належними документами, а потреба відповідача у понесені значних фінансових витрат та зусилля з метою реставрації будівлі медичного закладу не звільняє відповідача від обов`язку компенсувати понесені позивачем витрати на правову допомогу з огляду на задоволення позовних вимог.

Також, представник позивачки зазначає, що незважаючи на незначну складність справи, нею було витрачено істотний проміжок часу на підготовку правової позиції, спрямованої на захист прав позивачки. Справа має надважливе значення для позивачки, оскільки позивачка в стані вагітності, під час війни, залишилась без медичної допомоги відповідача, оскільки договір для отримання медичних послуг з ведення пологів між позивачкою та відповідачем так і не було укладено, при цьому відповідач ухиляється протягом більше року від повернення коштів без жодних правових підстав.

У поданій апеляційній скарзі генеральний директор ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» - Зукін В. просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що у зв`язку з дією на території України воєнного стану та дію форс-мажорних обставин на весь період воєнного стану, зобов`язання сторін продовжуються на цей період та відповідно у особи, перед якою це зобов`язання має бути виконано, ще не виникло порушене право та відповідно відсутні підстави для захисту порушеного права в судовому порядку.

У відзиві на апеляційну скаргу представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Старовойтової О.В., представник відповідача просить залишити її без задоволення, посилаючись на те, що розмір витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції цілком відповідає стягненій сумі 3 000грн. Разом з тим, вважає, що розмір витрат позивачки на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції є завищеним та просить зменшити до 1 500грн.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Старовойтова Д.А., зазначає, що відповідачем не зазначено підстави апеляційного оскарження рішення, не вказано, які норми процесуального права були порушені та/або які норми матеріального права неправильно застосовані судом першої інстанції, а тому доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують зроблених у рішенні висновків, а зводяться виключно до незгоди із судовим рішенням, а тому підстави для скасування рішення відсутні. Зазначає, що позивачка добросовісно виконана усі свої

обов`язки за договором, проте, основний договір між сторонами укладено не було, оскільки відповідач припинив свою роботу.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи апеляційним судом проведено без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг та відзивів на них, вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 9 лютого 2022 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» укладено попередній договір №52П/02/2022 про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність), пакет «Просто пологи», за умовами якого медичний заклад взяв на себе зобов`язання у термін з 22 по 32 тижні вагітності пацієнта (у разі спостереження вагітності в Медичному закладі або афілійованих закладах) або з 32 по 34 тиждень вагітності пацієнта (у разі спостереження вагітності в інших медичних закладах) укласти договір про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність), пакет «Просто пологи» («Основний договір» або «Договір»), на умовах якого пацієнт зможе отримати від медичного закладу кваліфіковану медичну допомогу, що полягає у веденні пологів пацієнта.

Згідно з п.п. 1.4 та 1.6. попереднього договору при підписанні даного попереднього договору пацієнт здійснює на користь медичного закладу авансовий платіж у розмірі 47 766грн, що дорівнює ціні/вартості послуг медичного закладу за основним договором (договором про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність), пакет «Просто пологи»). Грошові кошти, сплачені пацієнтом у якості авансового платежу за даним попереднім договором, зараховуються в рахунок оплати ціни послуг медичного закладу за основним договором.

Згідно рахунку-фактури № 71490 від 9 лютого 2022 року сума для оплати послуги «Родопоміч через природні родові шляхи при одноплідній вагітності «Просто пологи» (Програма1)» складає 6 500грн з урахуванням ПДВ, послуги «Родопоміч через природні родові шляхи при одноплідній вагітності «Просто пологи» (Програма1)» складає 42 400грн з урахуванням ПДВ, сума страхового платежу «Безпечні пологи розширена» програма 1 складає 1 800грн, всього 47 766грн (с.с.18).

Згідно рахунку-фактури № 71493 від 9 лютого 2022 року вартість додаткового перебування в післяпологовій палаті «Стандарт», 1 доба (без вартості лікування) склала 5 300грн (с.с.19).

На рахунках-фактурах наявні відмітки про їх оплату, що не заперечувалося відповідачем під час судового розгляду.

Відповідно до п. 1.8 попереднього договору передбачено, що у разі відмови пацієнта або медичного закладу від укладання основного договору, у термін, передбачений п.1.1 цього попереднього договору, зобов`язання за цим попереднім договором припиняються, при цьому грошові кошти сплачені в якості авансового платежу за даним попереднім договором підлягають поверненню медичним закладом пацієнтові, протягом 5 робочих днів з моменту одержання відповідної письмової вимоги пацієнта. При цьому повернення суми авансового платежу здійснюється медичним закладом у безготівковій формі шляхом перерахування на розрахунковий рахунок пацієнта та/або в інший не заборонений чинним законодавством України спосіб, виключно на його письмову вимогу та за відрахування вартості фактично наданої медичним закладом медичної допомоги (медичних послуг).

Згідно п.1.10 договору діями пацієнта спрямованими на укладання основного договору є сукупність його дій, що складається зі сплати авансового платежу, безпосередньої явки пацієнта до медичного закладу, з паспортом або іншими документом,

що посвідчує його особу, медичною документацією, обмінною картою тощо, проходження процедури верифікації та підписання основного договору, в робочий час згідно розпорядку медичного закладу.

Сторони не заперечували, що основний договір між ними укладений не був.

Як вбачається зі свідоцтва про народження № НОМЕР_1 , виданого 7 липня 2022 року службою реєстрації актів громадянського стану провінції Онтаріо, Канада, ІНФОРМАЦІЯ_1 позивачка народила дитину у АДРЕСА_1 (с.с.22) .

14 квітня 2023 року представник ОСОБА_1 направила на адресу відповідача письмову вимогу про повернення сплачених коштів, проте грошові кошти повернені не були, відповідь на вимогу не надана.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що основного договору між сторонами не укладалося, позивачка не користувалась послугами відповідача, а тому наявні підстави для стягнення з відповідача отриманих грошових коштів.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду відповідає обставинам справи, наданим суду доказам та ґрунтується на нормах матеріального права.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтями 626, 629 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частина 1 статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно частин 1 та 3 статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно положень ч. ч. 1, 2 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

В силу ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Частиною 2 статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три

проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Встановивши, що умовами попереднього договору № 52П/02/2022 про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність) пакет «Просто пологи», укладеного сторонами, передбачено право, як позивачки, так і відповідача відмовитись від укладання основного договору, у термін, передбачений п.1.1 цього попереднього договору, що свідчить про припинення зобов`язань медичного закладу по передньому договору, при цьому грошові кошти сплачені позивачкою в якості авансового платежу за даним попереднім договором, підлягають поверненню медичним закладом протягом 5 робочих днів з моменту одержання відповідної письмової вимоги пацієнта, яку позивачка направила відповідачу, яка ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» виконана не була, сплачені позивачкою кошти не повернуто, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Доводи відповідача про неможливість виконати взяті на себе зобов`язання у зв`язку із веденням на території України військового стану та пошкодженням майна відповідача, не є підставою для звільнення відповідача від повернення отриманих грошових коштів, оскільки повернення сплачених пацієнтом грошових коштів в якості авансового платежу за попереднім договором за положеннями п. 1.8 цього договору не ставиться в залежність від можливості чи неможливості медичного закладу надати відповідні послуги, а є безумовним.

Посилання відповідача на звільнення від відповідальності за невиконання зобов`язання на підставі ст. 617 ЦК України, колегія суддів вважає безпідставними.

Згідно зі ст. 617 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Так, Торгово-промислова палата України у своєму листі від 28 лютого 2022 року вказала, що: «…засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні».

Разом із тим, ключовою ознакою форс-мажору є причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконати конкретне зобов`язання. Форс-мажор, або ж обставини непереборної сили - це надзвичайні та невідворотні обставини, настання яких призвело до об`єктивної неможливості виконати зобов`язання.

Стаття 617 ЦК України звільняє від відповідальності за порушення зобов`язань, якщо воно стало саме наслідком форс-мажору. Однак, сам по собі воєнний стан не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні. Війна як обставина непереборної сили звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин компанія/фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання (правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 10 березня 2023 року в справі №922/1093/22).

У постанові Верховного Суду від 14 червня 2022 року у справі № 922/2394/21 зазначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.

Разом з цим, відповідачем не надано належних доказів, що введення на території

воєнного стану та пошкодження майна відповідача, унеможливило виконання зобов`язання по поверненню отриманих від позивачки грошових коштів, враховуючи, що своє письмове звернення ОСОБА_1 направила на адресу відповідача 14 квітня 2023 року, а відповідач продовжив свою діяльність з вересня 2022 року.

Твердження відповідача на значні пошкодження будівлі пологового будинку, що потребує значних фінансових витрат та зусиль для відновлення попереднього стану, через що ТОВ «Лелека» опинилось у скрутному матеріальному становищі, не можуть бути підставою для відмови у задоволенні даного позову з повернення авансового платежу, сплаченого за попереднім договором.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу.

Зменшуючи заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції врахував заперечення відповідача щодо неспівмірності заявлених вимог з сумою позовних вимог та виконаною адвокатом роботою, а також врахував, що будівля пологового будинку постраждала від російської агресії та діяльності пологового будинку була зупинена близько півроку.

Переглядаючи рішення суду в цій частині, колегія суддів зазначає про наступне.

Згідно з ч. 1, п.1 ч. ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами 2-4 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частин 5, 6 статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, проте, вказаний розмір може бути зменшений за клопотанням іншої сторони у разі, якщо такі витрати є неспівмірними із

складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг та ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

З наданих суду першої інстанції документів встановлено, що між адвокатським бюро «Горецький і Партнери» та ОСОБА_1 укладено договір про надання правової допомоги №23/2107 від 13 квітня 2023 року, додаткову угоду №1 від 13 квітня 2023 року до вказаного договору, за умовами якого адвокатське бюро зобов`язується надавати правову (професійну правничу) допомогу клієнту, а саме: проводити в інтересах та від імені клієнта всі необхідні дії, пов`язані зі стягненням на її користь грошових коштів за попереднім договором № 52П/02/2022 про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів, укладеного 9 лютого 2022 року з ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» та визначений розмір гонорару адвокатського бюро - 8 000грн.

Згідно звіту №1 про виконану роботу та витрачений час від 12 липня 2023 року, адвокатським бюро Назаренко О.В. надано наступні послуги: надання усної консультації та юридичний аналіз наданих документів (тривалість роботи - 0,5 год.), складення позовної заяви (тривалість роботи - 4 год.), складення заяви про розподіл і стягнення судових витрат (тривалість роботи - 0,5 год.).

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Таким чином, суд може зменшити розмір судових витрат, якщо: заявлені судові витрати завищені, враховуючи обставини справи (ціна позову, тривалість справи, виклик свідків, призначення експертизи тощо); суду не було надано достатніх доказів фактичного здійснення витрат (відсутні акт прийому-передачі юридичних послуг, платіжне доручення та квитанції про сплату за надані послуги тощо); заявлені судові витрати були недоцільні або не обов`язкові (не підтверджена нагальна потреба у вивченні додаткових джерел права, завищений обсяг часу на технічну підготовку документів тощо).

Відповідно до змісту позовної заяви, позивачка просила стягнути з відповідача кошти у розмірі 53 066грн та три відсотки річних від простроченої суми боргу у розмірі 56,66грн, дана справа не є складною та не потребує значного часу для вивчення судової практики та норм матеріального права, тому висновок суду першої інстанції про зменшення витрат позивачки на правову допомогу з 8 000грн до 3 000грн колегія суддів вважає обґрунтованим, оскільки він є співмірним зі складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг позивачці, пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Суд першої інстанції повно встановив обставини справи, оцінив надані докази, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушення норм процесуального права, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування або зміни рішення суду та задоволення апеляційних скарг.

У апеляційній скарзі представник позивачки - адвокат Старовойтова Д.А. просить стягнути з відповідача на користь позивачки витрати на правничу допомогу при апеляційному розгляді у розмірі 4 000грн.

У підтвердження витрат на правову допомогу до апеляційної скарги додана копія додаткової угоди № 2 від 12 вересня 2023 року до договору про надання правової допомоги № 23/2107, за умовами якої сторони погодили порядок оплати послуг адвокатського бюро на стадії апеляційного провадження: 4 000грн за оскарження клієнтом рішення суду першої інстанції та 2 000грн у разі оскарження відповідачем рішення суду першої інстанції.

Згідно зі звітом № 2 від 13 вересня 2023 року про виконану адвокатським бюро роботу, клієнту надані послуги у вигляді усної консультації та складання апеляційної скарги, що становить 4 000грн.

Згідно з положенням пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України у разі відмови в позові інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Враховуючи, що апеляційна скарга представника позивача на рішення суду задоволенню не підлягає, відсутні правові підстави для відшкодування позивачці витрат на правову допомогу.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача, представник позивачки - адвокат Старовойтова Д.А. зазначила, що позивачка очікує понести витрати на правову допомогу у апеляційному суді у сумі 6 000грн.

Докази у підтвердження витрат на правову допомогу у розмірі 6 000грн апеляційному суду надано не було.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК, докази щодо розміру витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Велика Палата Верховного Суду удодатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказала, що така вимога ч. 8 ст. 141 ЦПК застосовується і до справ, що розглядаються у спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні.

У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

Крім того, згідно з п. 6 ч.1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно додаткової угоди № 2 від 12 вересня 2023 року сторони погодили вартість послуг адвокатського бюро у разі оскарження рішення суду відповідачем у сумі 2 000грн.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить зменшити витрати позивачки на правову допомогу у суді апеляційної інстанції до 1 500грн, що колегія суддів вважає співмірним та розумним.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381 - 383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційні скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Старовойтової Дарини Андріївни та Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» залишити без задоволення, рішення Оболонського районного суду міста Києва від 16 серпня 2023 року - без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 1 500грн.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, зазначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.І.Ящук