ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2024 року

м. Київ

справа № 756/13943/16-ц

провадження № 61-9279св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

Шиповича В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» на рішення Оболонського районного суду м. Києва, у складі судді Диби О. В.,

від 29 листопада 2021 року та постанову Київського апеляційного суду,

у складі колегії суддів: Слюсар Т. А., Білич І. М., Коцюрби О. П.,

від 29 листопада 2022 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

1. У жовтні 2016 року товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» (далі - ТОВ «Порше Лізинг Україна») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про витребування майна та визнання права власності на майно.

2. Позовна заява мотивована тим, що 23 вересня 2014 між позивачем, як лізингодавцем, та ОСОБА_2 , як лізінгоодержувачем, укладено договір про фінансовий лізинг № 00010406, предметом якого був автомобіль марки «Volkswagen», модель «Touareg», 2014 року випуску, № кузова/шасі: НОМЕР_1 .

3. Згідно умов укладеного договору лізингоодержувач зобов`язався здійснювати лізингові платежі у відповідності до погодженого графіку, зокрема, перший платіж підлягав сплаті 23 вересня 2014 року, а останній -

15 вересня 2019 року.

4. На виконання умов договору про фінансовий лізинг позивач уклав із ТОВ «Автогранд Миколаїв» договір купівлі-продажу автомобіля № 914610

від 23 вересня 2014 року, відповідно до умов якого придбав автомобіль марки «Volkswagen», модель «Touareg», № кузова/шасі: НОМЕР_1 , який було зареєстровано за позивачем та у подальшому передано у користування під виплату лізингових платежів лізингоодержувачу.

5. У зв`язку з невиконанням лізингоодержувачем умов договору про фінансовий лізинг позивач звернувся до приватного нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, внаслідок чого 04 вересня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г. В. вчинено виконавчий напис про повернення позивачу автомобіля «Volkswagen», модель «Touareg», № кузова/шасі: НОМЕР_1 .

6. На підставі зазначеного виконавчого напису 11 вересня 2015 року державним виконавцем відділу ДВС Бучанського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження, а 21 вересня 2015 року винесено постанову про розшук майна боржника.

7. В подальшому позивачу стало відомо, що автомобіль «Volkswagen», модель «Touareg», № кузова/шасі: НОМЕР_1 був зареєстрований за ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , а станом на 26 липня 2016 року власником спірного автомобіля є ОСОБА_1 .

8. Посилаючись на те, що автомобіль вибув з володіння позивача не з його волі і на даний час належить ОСОБА_1 , ТОВ «Порше Лізинг Україна» просило суд витребувати у ОСОБА_1 автомобіль марки «Volkswagen», модель «Touareg», 2014 року випуску, № кузова/шасі: НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 та визнати за позивачем право власності на вказаний автомобіль.

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

9. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 29 листопада

2021 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду

від 29 листопада 2022 року, у задоволенні позову відмовлено.

10. Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, встановив, що заочним рішення Святошинського районного суду м. Києва

від 14 липня 2020 року у справі № 759/20940/18 визнано недійсною довідку-рахунок серії ААЕ № 526958 від 18 листопада 2015 року, на підставі якої спірний автомобіль було зареєстровано за ОСОБА_3 . Під час розгляду вказаної справи ТОВ «Порше Лізинг Україна» наголошувало, що ніяких заяв про перереєстрацію об`єкту лізингу не подавало і не видавало довіреності на вчинення дій щодо його відчуження.

11. Натомість у розглядуваній справі ТОВ «Порше Лізинг Україна» звернулось з вимогами до ОСОБА_1 , який не був учасником справи

№ 759/20940/18, а тому суд не може вважати заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 14 липня 2020 року таким, що має преюдиційне значення.

12. Також суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено факту вибуття спірного автомобіля з його володіння не з його волі, а відтак підстав для задоволення вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння не встановлено.

13. Щодо вимоги про визнання за позивачем права власності на спірний автомобіль, суд вважав, що вказаний спосіб захисту не є ефективним.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

14. У касаційній скарзі представник ТОВ «Порше Лізинг Україна» - адвокат Літвінов Є. В. просить оскаржувані судові рішення скасувати, ухваливши нове судове рішення про задоволення позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

15. 20 червня 2023 року представник ТОВ «Порше Лізинг Україна» - адвокат Літвінов Є. В. подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 29 листопада 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 листопада 2022 року у справі № 756/13943/16-ц.

16. Ухвалою Верховного Суду від 16 серпня 2023 року відкрито касаційне провадження, витребувано матеріали справи з суду першої інстанції.

17. У серпні 2023 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

18. Ухвалою Верховного Суду від 06 грудня 2023 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

19. Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду

від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, від 11 лютого 2020 року у справі № 922/614/19, від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18, у постановах Верховного Суду від 28 січня 2021 року у справі № 367/8910/17, від 02 травня 2018 року у справі № 914/904/17, від 22 травня 2018 року у справі № 923/1283/16, від 05 березня 2019 року у справі № 917/377/17,

від 08 квітня 2021 року у справі № 5023/5383/12, від 03 липня 2019 року у справі № 128/2526/16-ц, від 27 листопада 2018 року у справі № 908/236/18, у постанові Верховного Суду України від 17 грудня 2014 року у справі

№ 6-140цс14 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

20. Крім того, вказує на порушення судами норм процесуального права та наявність передбачених пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підстав для скасування оскаржуваних судових рішень (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

21. Зауважує, що транспортний засіб вибув з володіння позивача поза його волею, оскільки ТОВ «Порше Лізинг Україна» ніяких заяв про перереєстрацію об`єкта лізингу не подавало і не видавало довіреностей на вчинення дій щодо його відчуження, а тому вимоги про витребування спірного автомобіля із власності останнього набувача є обґрунтованими.

22. Наголошує, що обставини встановленізаочним рішення Святошинського районного суду м. Києва від 14 липня 2020 року у справі

№ 759/20940/18 підлягають врахуванню під час розгляду цієї справи.

23. Стверджує, що у випадку коли відповідач незаконно володіє чужим майном, вважає себе власником спірного майна і не визнає права власності позивача на це майно (при цьому, сторони не перебувають між собою у зобов`язальних відносинах), у позивача виникає можливість одночасного заявлення вимог про визнання права власності та витребування майна із чужого незаконного володіння.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

24. У вересні 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат

Токовенко О. В. подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому, посилаючись на обґрунтованість та законність оскаржуваних судових рішень, просить касаційну скаргу залишити без задоволення.

25. Зазначає, що спірний автомобіль вперше вибув з власності ТОВ «Порше Лізинг Україна» на підставі заяви товариства на проведення експертного дослідження транспортного засобу. Крім того, транспортний засіб до цього було передано у користування та розпорядження ОСОБА_2 на підставі договору про фінансовий лізинг.

26. Вважає ОСОБА_1 добросовісним набувачем, у якого не може бути витребуване спірне майно. При цьому наголошує, що конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, у цьому випадку є неприйнятною і покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар.

Фактичні обставини справи встановлені судами

27. 23 вересня 2014 між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ОСОБА_2 укладено договір про фінансовий лізинг № 00010406, предметом якого є автомобіль марки «Volkswagen», модель «Touareg», 2014 року випуску,

№ кузова/шасі: НОМЕР_1 . Згідно умов укладеного договору лізингоодержувач зобов`язався здійснювати лізингові платежі у відповідності до погодженого графіку, зокрема, перший платіж підлягав сплаті 23 вересня 2014 року, останній - 15 вересня 2019 року, строк лізингу 60 місяців.

28. На виконання умов вказаного договору ТОВ «Порше Лізинг Україна» укладено з ТОВ «Автогранд Миколаїв» договір купівлі-продажу автомобіля

№ 914610 від 23 вересня 2014 року, відповідно до умов якого позивач придбав автомобіль марки «Volkswagen», модель «Touareg», № кузова/шасі: НОМЕР_1 , вартістю 807 300 грн, який було зареєстровано за ТОВ «Порше Лізинг Україна» у визначеному чинним законодавством порядку з присвоєнням державного номерного знаку НОМЕР_3 .

29. 04 вересня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г. В. вчинено виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за № 1558 про повернення лізингоодержувачем

ТОВ «Порше Лізинг Україна» автомобіля марки «Volkswagen», модель «Touareg», 2014 року випуску, № кузова/шасі: НОМЕР_1 .

30. На підставі зазначеного виконавчого напису 11 вересня 2015 року державним виконавцем відділу ДВС Бучанського міського управління юстиції Кудрановським Ю. В. відкрито виконавче провадження.

31. Згідно із відповіддю Територіального сервісного центру 8041 Регіонального сервісного центру в м. Києві станом на 05 грудня 2015 року автомобіль марки «Volkswagen», модель «Touareg», 2014 року випуску,

№ кузова/шасі: НОМЕР_1 на праві власності ТОВ «Порше Лізинг Україна» не належить.

32. За інформацією з Єдиного державного реєстру МВС України станом на 26 липня 2016 року власниками автомобіля марки «Volkswagen», модель «Touareg», 2014 року випуску, № кузова/шасі: НОМЕР_1 , за період з грудня 2015 року по теперішній час були: ОСОБА_3 ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 .

33. 19 листопада 2015 року на підставі довідки-рахунку серії ААЕ № 526958 від 18 листопада 2015 року, виданої ТОВ «Інтрансавто» ОСОБА_3 на легковий автомобіль марки «Volkswagen», модель «Touareg», 2014 року випуску, № кузова/шасі: НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_3 , останній був зареєстрований у ТСЦ 8043 РСЦ МВС в м. Києві за ОСОБА_3 , виданий державний номерний знак НОМЕР_4 та свідоцтво про реєстрацію ТЗ НОМЕР_5 .

34. 02 грудня 2015 року спірний автомобіль був знятий ОСОБА_3 з обліку у ТСЦ 8041 для реалізації з видачею транзитного номеру НОМЕР_6 .

35. Із заяви № 85148566 від 09 лютого 2016 року та договору купівлі-продажу № 802/1244, оформлених та підписаних у сервісному центрі МВС

№ 1244, вбачається, що ОСОБА_7 , діючи на підставі довіреності від імені ОСОБА_3 , продав транспортний засіб (транзитний номер НОМЕР_6 )

ОСОБА_6 , за яким того ж дня зареєстровано спірний автомобіль згідно свідоцтва НОМЕР_7 з видачею номерного знаку НОМЕР_8 .

36. 15 березня 2016 року спірний автомобіль був знятий ОСОБА_6 з обліку у ТСЦ 1241 для реалізації з видачею транзитного номеру НОМЕР_9 .

37. Із заяви № 87382878 від 15 березня 2016 року, оформленої та підписаної у сервісному центрі МВС № 3542, та договору купівлі-продажу транспортного засобу № 1839/01/1241/2016 від 15 березня 2016 року, оформленого та підписаного у сервісному центрі МВС № 1241 в присутності адміністратора сервісного центру ОСОБА_8 , вбачається, що ОСОБА_6 продав транспортний засіб (транзитний номер НОМЕР_9 ) ОСОБА_5 , за яким того ж дня зареєстровано спірний автомобіль згідно свідоцтва НОМЕР_14 з видачею номерного знаку НОМЕР_10 .

38. 22 березня 2016 року спірний автомобіль був знятий ОСОБА_5 з обліку у ТСЦ 3542 для реалізації з видачею транзитного номеру НОМЕР_11 .

39. Згідно заяви № 87984861 від 23 березня 2016 року, оформленої та підписаної у сервісному центрі МВС N 3246, та договору купівлі-продажу транспортного засобу № 00500/01/3542/2016 від 22 березня 2016 року, оформленого та підписаного у сервісному центрі МВС № 3542 в присутності адміністратора сервісного центру, ОСОБА_5 продав транспортний засіб (транзитний номер НОМЕР_11 ) ОСОБА_4 , за яким того ж дня зареєстровано спірний автомобіль згідно свідоцтва НОМЕР_12 з видачею номерного знаку НОМЕР_2 .

40. Відповідно до заяви № 88917576 від 05 квітня 2016 року та договору купівлі-продажу транспортного засобу № 0250/02/3246/2016 від 05 квітня 2016 року, оформлених та підписаних у сервісному центрі МВС № 3246 в присутності адміністратора сервісного центру ОСОБА_9 , ОСОБА_4 продав транспортний засіб (державний номерний знак НОМЕР_2 )

ОСОБА_1 , за яким того ж дня зареєстровано спірний автомобіль згідно свідоцтва НОМЕР_13 з видачею державного номерного знаку НОМЕР_2 .

41. Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області

від 23 листопада 2016 року у справі № 509/2/16-ц задоволено позов ТОВ «Порше Лізинг Україна», стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість за договором про фінансовий лізинг № 00010406 від 23 вересня 2014 року в розмірі 758 491,87 грн та судові витрати в розмірі 11 377,38 грн.

42. Постановою Одеського апеляційного суду від 29 жовтня 2020 року у справі № 509/2/16-ц скасовано рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 23 листопада 2016 року та ухвалено нове, яким відмовлено у задоволенні позову ТОВ «Порше Лізинг Україна» до

ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, з підстав нікчемності укладеного між сторонами договору про фінансовий лізинг № 00010406

від 23 вересня 2014 року внаслідок відсутності його нотаріального посвідчення.

43. Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва

від 14 липня 2020 року у справі № 759/20940/18 визнано недійсною

довідку-рахунок серії ААЕ № 526958 від 18 листопада 2015 року видану ТОВ «Інтрансавто» ОСОБА_3 на легковий автомобіль марки «Volkswagen», модель «Touareg», 2014 року випуску, № кузова/шасі: НОМЕР_1 .

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

44. Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

45. Згідно із частинами першою-другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

46. Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

47. Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16

ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

48. Згідно частини першої та другої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

49. Особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту такого свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

50. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17,

від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

51. Згідно з статтею 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

52. Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

53. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 11 грудня 2023 року у справі № 752/5281/20 дійшов наступних висновків щодо застосування норм права, які підлягають врахуванню у розглядуваній справі в силу вимог частини третьої статті 400 ЦПК України.

54. Виникнення права на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

55. Передання власником в користування іншій особі транспортного засобу не вважається вибуттям транспортного засобу з володіння власника (особи, якій він передав майно у користування) поза його волею в розумінні положень пункту 3 частини першої статті 388 ЦК України.

56. Власник речі (в даному випадку автомобіля) повинен нести ризик обрання контрагента, який може своєю недобросовісною поведінкою позбавити його права на витребування своєї речі. У такому разі власник може захистити своє право шляхом звернення з позовом про відшкодування збитків до особи, якій він передав річ у користування і володіння, оскільки спірне майно вибуло з його власності з його волі, а тому правовий механізм, передбачений вимогами 388 ЦК України, застосуванню не підлягає.

57. Судами встановлено, що ТОВ «Порше Лізинг Україна» з власної волі, на підставі договору про фінансовий лізинг № 00010406 від 23 вересня

2014 року, було передано спірний автомобіль у володіння та користування ОСОБА_2 .

58. В подальшому транспортний засіб було відчужено на користь

ОСОБА_3 , а останнім набувачем спірного автомобіля став

ОСОБА_1 , недобросовісність дій якого, у розглядуваній справі, не доведена.

59. З огляду на обставини добровільного передання позивачем належного йому автомобіля ОСОБА_2 , з урахуванням особливостей правого режиму транспортного засобу, як рухомого майна, а також позиції Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, сформульованій у постанові від 11 грудня 2023 року у справі № 752/5281/20, колегія суддів дійшла висновку, що оскільки спірний автомобіль вибув із володіння ТОВ «Порше Лізинг Україна» з волі товариства, тому він не підлягає витребуванню у добросовісного набувача в порядку передбаченому статтею 388 ЦК України.

60. З цих же підстав не можуть бути задоволені вимоги ТОВ «Порше Лізинг Україна» про визнання права власності на спірний автомобіль.

61. З урахуванням висновків Верховного Суду, викладених у постанові

від 11 грудня 2023 року у справі № 752/5281/20, належним способом захисту прав ТОВ «Порше Лізинг Україна» є звернення до суду із позовом про відшкодування збитків.

62. Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня

2020 року у справі № 378/596/16-ц, від 15 вересня 2022 року у справі

№ 910/12525/20).

63. Враховуючи наведене, суди попередніх інстанцій дійшли загалом правильного висновку про відмову у задоволенні позову, але допустили помилку при мотивуванні своїх рішень.

64. Висновки Великої Палати Верховного Суду у постановах

від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, від 11 лютого 2020 року у справі № 922/614/19, від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18, Верховного Суду у постановах від 28 січня 2021 року у справі № 367/8910/17, від 02 травня 2018 року у справі № 914/904/17, від 22 травня 2018 року

у справі № 923/1283/16, від 05 березня 2019 року у справі № 917/377/17,

від 08 квітня 2021 року у справі № 5023/5383/12, від 03 липня 2019 року

у справі № 128/2526/16-ц, від 27 листопада 2018 року у справі № 908/236/18, Верховного Суду України у постанові від 17 грудня 2014 року у справі

№ 6-140цс14, на які посилався заявник у касаційній скарзі, не дають підстав для скасування оскаржених судових рішень та ухвалення нового судового рішення про задоволення позову ТОВ «Порше Лізинг Україна».

65. За змістом статті 412 ЦПК України суд змінює судове рішення повністю або частково, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

66. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).

67. За таких обставин, рішення Оболонського районного суду м. Києва

від 29 листопада 2021 року та постанову Київського апеляційного суду

від 29 листопада 2022 року необхідно змінити, шляхом зміни мотивувальних частин оскаржуваних судових рішень з урахуванням висновків, викладених у цій постанові Верховного Суду.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» задовольнити частково.

2. Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 29 листопада

2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 листопада

2022 року змінити, виклавши їх мотивувальні частини в редакції цієї постанови Верховного Суду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Шипович