Пр.№2/756/909/24
У Х В А Л А

30 квітня 2024 року Оболонський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Майбоженко А.М.,

секретаря Приходько К.А.,

за участі

представниці відповідачки Мельнікової І.Г. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , Двадцять перша Київська державна нотаріальна контора про усунення від права на спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

У провадженні суду знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , Двадцять перша Київська державна нотаріальна контора про усунення від права на спадкування.

Провадження у цій справі було відкрито ухвалою від 25.10.2023.

В судові засідання, які призначені на 19.03.2024 і 30.04.2024 представник позивача адвокат Кригіна О.В. не з`явилась, про розгляд справи була повідомлена належним чином.

13.03.2024 вона звернулась до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи 19.03.2024, посилаючись на відрядження і те, що не встигає повернутись до м.Києва. 26.04.2024 звернулась до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи 30.04.2024, посилаючись на зайнятість у іншому судовому засіданні Господарського суду м.Києва у справі №910/18940/24.

В судовому засіданні 30.04.2024 представник відповідача - адвокат Мельнікова І.Г. просила суд вжити заходи процесуального примусу щодо представника позивача у зв`язку з неявкою в судові засідання. Зазначила про те, що судом у цій справі закінчено підготовче провадження, сторони висловили свої позиці у письмових заявах по суті справи, витребувано та отримано докази, які долучені до справи. Залишення позову без розгляду негативно вплине на завдання цивільного судочинства, оскільки конфлікт між позивачем і відповідачем триває давно і спір щодо спадкування між ними не припиниться. Звернула увагу на те, що у справі вчинено учасниками справи і судом ряд процесуальних дій і відповідач бажає вирішити цю справу у мінімальні строки.

Відповідно до п.11 ч.3 ст. 2 ЦПК України однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Частиною 4 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Пунктами 2, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України передбачено, що учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Приписами ч.3 вказаної вище статті процесуального закону передбачено, що у випадку невиконання учасником справи його обов`язків суд застосовує до такого учасника справи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 44 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення (п.1 ч.2 ст. 44 ЦПК України).

Крім того, частиною 4 вказаної вище статті процесуального закону передбачено обов`язок суду вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Статтею 143 ЦПК України визначено, що заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду дійшов висновку про те, що під зловживанням процесуальними правами слід розуміти форму умисних, несумлінних дій учасників процесу, що знаходить своє вираження, зокрема, у вчиненні дій, неспівмірних з наслідками, до яких вони можуть призвести; використанні наданих прав всупереч їхньому призначенню з метою обмеження можливості реалізації чи обмеження прав інших учасників провадження; перешкоджанні діяльності суду з правильного та своєчасного розгляду і вирішення справ; необґрунтованому перевантаженні роботи суду (рішення від 13.03.2019 р. у справі №814/218/14).

З аналізу норм статей 44, 143 ЦПК України слідує, що зловживання правами можуть бути визнані дії учасника процесу, які хоча й передбачені серед його повноважень та прав, однак здійснюються ним не з метою досягнення передбаченого законом процесуального результату, а з метою затягування чи взагалі перешкоджання розгляду справи чи іншого процесуального тиску на суд.

Саме цей критерій є основним для кваліфікації дій особи як зловживання правами.

Правовідносини суду із кожним учасником процесу підпорядковані досягненню головної мети - ухвалення у розумні строки законного та обґрунтованого рішення, а також створення особам, які беруть участь у справі, процесуальних умов для забезпечення захисту їх прав, а також прав та інтересів інших осіб.

Процесуальний закон вимагає та забезпечує належну поведінку сторони у суді, що також кореспондує суб`єктивному процесуальному праву суду.

Процесуальні права надано законом тим особам, які беруть участь у процесі для сприяння суду під час розгляду справ, їх правильному вирішенню, і кожного разу, коли сторона у справі вчиняє будь-яку процесуальну дію не із цією метою, а задля досягнення якихось сторонніх цілей (для введення суду в оману, затягування розгляду, створення перешкод опоненту) вона виходить за межі дійсного змісту свого права, тобто використовує його всупереч основним засадам цивільного судочинства, а отже зловживає ним.

Суд врахувавши наведені вище обставини, обсяг процесуальних дій суду та інших учасників справи, вчинених у ній, стадію судового процесу, позицію представника відповідача, яка мотивувала своє клопотання про застосування заходів процесуального примусу в тому числі тим, що не бажає припиняти провадження шляхом залишення позову без розгляду, суд вважає, що дії представника позивача щодо неявки в судове засідання є зловживанням процесуальними правами. При цьому, процесуальний закон не містить положень про можливість розгляду справи за відсутності позивача, а її представником доказів поважності причин неявки в судове засідання 19.03.2024 не подано взагалі. У клопотанні про відкладення розгляду справи, що призначений на 14:30 годину 30.04.2024 міститься посилання на участь у справі Господарського суду м.Києва №910/18940/23, розгляд якої згідно сайту Судової влади України призначено на 16:00 30.04.2024.

Неявка представника позивача в судові засідання є нічим іншим як спробою затягнути розгляд справи або перешкодити йому, внаслідок чого буде порушено положення законодавства про завдання та основні засади цивільного судочинства. Крім того, дії представника позивача - адвоката Кригіної О.В. суд розцінює як такі, що спрямовані на перешкоджання розгляду справи, оскільки не з`являючись в судове засідання без поважних на те причин або не підтверджуючи їх наявність, вона створює перешкоди у своєчасному вирішенні справи на підставі аналізу зібраних у справі доказів, які подані обома сторонами на обґрунтування своїх вимог і заперечень.

В своїх рішеннях, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (див. рішення Суду у справі "Шульга проти України", пункт 28, № 16652/04, від 02.12.2010) і запобігання неналежній та такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі є завданням саме державних органів (див. рішення Суду у справі "Мусієнко проти України", пункт 24, № 26976/06, від 20.01.2011).

У відповідності до положень ст. 144 ЦПК України одним із заходів процесуального примусу є штраф.

Суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству (п.2 ч.1 ст. 148 ЦПК України).

З цих підстав, суд вважає правильним застосувати до представника позивача ОСОБА_5 - адвоката Кригіної О.В. заходи процесуального примусу у вигляді штрафу у дохід державного бюджету в розмірі двох прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що на день постановлення ухвали становить 6 056 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. 33-40, 44, 143, 148, 353 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Застосувати до представника позивача ОСОБА_5 - адвоката Кригіної Оксани Володимирівни (адреса: м.Київ, вул.Євгена Коновальця, 36Д, оф.4Г) заходи процесуального примусу, стягнувши з неї штраф у дохід державного бюджету в розмірі двох прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що на день постановлення ухвали становить 6 056 (шість тисяч пятдесят шість) грн.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 15 днів, з моменту її проголошення.

Оскарження ухвали не перешкоджає розгляду справи.

Після набрання ухвалою законної сили, її копію направити до Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ для відома та виконання.

Стягувач: Державна судова адміністрація України (01601, м.Київ, вул.Липська, 18/5).

Боржник: адвокат Кригіна Оксана Володимирівна (адреса: м.Київ, вул.Євгена Коновальця, 36Д, оф.4Г, дата народження та реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомі).

Суддя: А.М.Майбоженко