Провадження № 2/752/699/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.2024 року м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Ольшевської І.О.,

за участю секретаря судових засідань Крекотень О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа державний реєстратор - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чорногуз Ольга Валеріївна про визнання недійсним договору купівлі, -

присутні:

позивач: не з`явився

представник позивача: Шаповалов С.В. - адвокат (ордер серія АА №1352536 від 15.09.2023р.)

відповідач 1: не з`явився

відповідач 2: не з`явився

відповідач 3: не з`явився

третя особа: не з`явилась

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договорів купівлі-продажу та визнання права власності на приміщення, за яким просив визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, загальною площею 53,5 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , від 28.02.2012 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , посвідчений державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори Литвиненко Л.В., зареєстрований у реєстрі за №1-176, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000; визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, загальною площею 53,5 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , від 18.03.2017 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. за реєстровим номером 333, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000; скасувати рішення про державну реєстрацію права та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 34088232

від 01.03.2017 року 12:59:55, Франчик Зоя Андріївна , Державне підприємство «Сетам», м. Київ, щодо права власності ОСОБА_2 , на нежитлове приміщення, загальною площею 53,5 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , номер запису про право власності 19255938; визнати право власності за ОСОБА_1 на нежитлове приміщення, загальною площею 53,5 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Свої вимоги позивач мотивував тим, що ОСОБА_5 був власником нежитлового приміщення, загальною площею 53,5 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, його єдиним спадкоємцем є ОСОБА_1 . При оформленні спадкових прав позивач дізнався, що 28 лютого 2012 року вказане нерухоме майно відчужено на користь ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу. Позивач зазначає, що вказаний договір має ознаки підробленого, тому, виходячи з положень статей 203, 215 ЦК України, просив позов задовольнити.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 01.12.2020р. позов ОСОБА_1 задоволено.

Постановою Київського апеляційного суду від 03.08.2021р. рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 01.12.2020р. в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 18.03.2017р., стягнення судового збору скасовано і ухвалено за цими вимогами нове судове рішення, позов про визнання недійсним договору купівлі-продажу майна від 18.03.2017р. залишено без задоволення, рішення суду в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 28.02.2012р., скасування рішення про його державну реєстрацію, визнання за ОСОБА_1 права власності на нежитлове приміщення загальною площею 53,5 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 02.02.2022р. рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 01.12.2020р. та постанову Київського апеляційного суду від 03.08.2021р. в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 28.02.2012р., скасування рішення про його державну реєстрацію скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції, рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 01.12.2020р. та постанову Київського апеляційного суду від 03.08.2021р. в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на нежитлове приміщення АДРЕСА_2 скасовано, в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на нежитлове приміщення АДРЕСА_2 - відмовлено, постанову Київського апеляційного суду від 03.08.2021р. в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу майна від 18.03.2017р. залишено без змін.

Верховний Суд у постанові від 02.02.2022р. вказав про те, що нотаріальна форма спірного правочину додержана, матеріали справи містять копію договору від 28.02.2012р., який посвідчено нотаріально. Лист нотаріальної контори про те, що зазначений договір у цій нотаріальній конторі не посвідчувався, сам по собі не є безумовною підставою для висновку про недійсність правочину. За умови

додержання сторонами нотаріальної форми договору купівлі-продажу й відсутності належних доказів про підробку договору, а також про відсутність волевиявлення власника приміщення ОСОБА_5 на його відчуження, висновок про недійсність правочину відповідно до вимог статей 203, 215 Цивільного кодексу України є передчасним. З висновком судів про недійсність договору купівлі-продажу за підстав недодержання нотаріальної форми його посвідчення також неможливо погодитись, оскільки якщо такий договір не посвідчувався нотаріально, є підробленим, це може свідчити про недодержання форми договору купівлі-продажу і, відповідно, про його нікчемність. З огляду на предмет і підстави заявленого позову ОСОБА_1 підлягає з`ясуванню питання ідентифікації виконавця підпису в оспорюваному договорі, та має визначальне значення для встановлення обставин справи та є способом реалізації основоположних засад цивільного судочинства - змагальності сторін, доведеності та переконливості їх доводів та доказів перед судом. За таких обставин, Верховний Суд направив справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції. Також Верховний Суд зазначив, що ОСОБА_1 , вважаючи себе власником спірного майна, може задовольнити свої вимоги лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені ст. 388 Цивільного кодексу України, які дають право витребувати майно в добросовісного набувача.

Ухвалою від 28.04.2022р. суддею Ольшевською І.О. прийнято до свого провадження справу за позовом ОСОБА_1 , постановлено розглядати її в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

При новому розгляді справи позивач подав заяву про зміну предмету позову, за якою просив скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, вчинене 27.02.2017р. державним реєстратором ДП «Сетам» м. Київ Франчик Зоя Андріївна, про реєстрацію права власності на нежитлове приміщення загальною площею 53,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000) за ОСОБА_2 рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 34088232 від 01.03.2017р. та запису про право власності №19255938; витребувати у ОСОБА_4 нежитлове приміщення загальною площею 53,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000) на користь ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 ; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 64980387 від 29.09.2022р. (номер відомостей про речове право: 48008554) та запис про право власності №19255938, вчинений державним реєстратором приватним нотаріусом Чорногуз О.В., Київський міський нотаріальний округ, м. Київ щодо права власності ОСОБА_4 на нежитлове приміщення загальною площею 53,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000); право власності ОСОБА_4 на нежитлове приміщення загальною площею 53,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000) припинити.

В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_5 був

власником нежитлового приміщення, загальною площею 53, 5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. Єдиним спадкоємцем ОСОБА_5 є ОСОБА_1 28.02.2012р. начебто було укладено Договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, загальною площею 53,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 , приміщення №23 між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , посвідчений державним нотаріусом Другої київської нотаріальної контори Литвиненко Л.В., зареєстрований у реєстрі за №1-176 (Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №210348851 від 27.05.2020р.). Право власності на нежитлове приміщення в КП Київське БТІ за ОСОБА_2 на підставі Договору купівлі-продажу від 28.02.2012р. не реєструвалось. 27.02.2017р. на підставі вказаного договору державним реєстратором ДП «Сетам» Франчик Зоєю Андріївною було внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на майно за ОСОБА_7 , номер запису про право власності 19255938, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 34088232 від 01.03.2017р. На думку позивача, Договір купівлі-продажу нежитлового приміщення між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 не вчинявся (є підробленим), а, отже, є нікчемним. Так, 20.11.2020р. Друга київська державна нотаріальна контора повідомила, що 28.02.2012р. державним реєстратором Другої київської державної нотаріальної контори Литвиненко Л.В. за реєстровим номером 7-176 (бланк серії ВРН №814483) згідно даних реєстру для вчинення нотаріальних дій, договір купівлі-продажу нежитлового приміщення загальною площею 53,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 , приміщення №23 не посвідчувався. Згідно даних реєстру для вчинення нотаріальних дій державним нотаріусом був використаний бланк серії ВРН №814483 для посвідчення договору дарування квартири, у справах Другої київської державної нотаріальної контори зберігається копія іншого правочину, для посвідчення якого був використаний бланк серії ВРН №814483. У матеріалах реєстраційної справи відсутня сканована копія Договору купівлі-продажу від 28.02.2012р. На момент реєстрації в Державному реєстрі прав 27.02.2017р. права власності на підставі Договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 28.02.2012р. за ОСОБА_2 , його права на спірні приміщення були недійсними у зв`язку з відсутністю реєстрації цих прав відповідно до законодавства в БТІ, а, отже, не могли породжувати перехід цього права до інших осіб. Таким чином, як зазначає позивач, Договір купівлі-продажу нежитлового приміщення від 28.02.2012р. не укладався, є нікчемним, майно було відчужено поза волею власника, спадкодавця, особою, яка не мала права на його відчуження. У подальшому між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений Договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. за реєстровим номером 333, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000. 29.09.2022р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено Договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, посвідчений ПНКМНО Чорногуз О.В. , номер 3285. З урахуванням наведеного, позивач вважає, що він може захистити своє порушене право, як особи, яка є спадкоємцем померлого ОСОБА_5 , шляхом витребування майна у ОСОБА_4 на підставі ст. 388 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 22.05.2023р. прийнято заяву ОСОБА_1 про заміну предмету позову, постановлено розглядати справу з урахуванням вказаної заяви.

Ухвалою суду від 22.05.2023р. залучено до участі у справі державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чорногуз О.В. в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідачів.

Також ухвалою від 22.05.2023р. залучено до участі у справі співвідповідача ОСОБА_4 .

Ухвалою від 22.05.2023р. забезпечено позов ОСОБА_1 та накладено арешт на нежитлове приміщення загальною площею 53,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000 із забороною здійснювати відчуження та передавати в іпотеку.

Ухвалою від 13.11.2023р. закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду по суті.

Слід зазначити, що відповідачі належним чином повідомлялись про розгляд даної справи, відзиву на позовну заяву від них не надходило.

Треті особа письмових пояснень щодо позовних вимог до суду не направила.

Дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, заслухавши думку представника позивача, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що вбачається із Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві 12.07.2017р.

Згідно інформації, яка міститься в листі приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мамай Ірини Володимирівни від 22.02.2020р. вих. №8/02-14, у провадженні вказаного приватного нотаріуса знаходиться спадкова справа №01/2014, яка була заведена 16.01.2014р. до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 . Згідно матеріалів спадкової справи та відповідно

до ст. 1262 Цивільного кодексу України (друга черга спадкоємців за законом) ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом щодо заявленого майна.

У матеріалах справи міститься копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.12.2017р. (спадкова справа №»01/2014, зареєстровано в реєстрі за №2694), згідно з яким приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мамай І.В. посвідчила, що на підставі статті 1262 Цивільного кодексу України спадкоємцем на все майно ОСОБА_5 , 1951 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалося, є його рідний брат ОСОБА_1 , 1959 року народження.

ОСОБА_5 мав у власності нежиле приміщення загальною площею 53,50 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 . Вказане нежиле приміщення належало йому на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гарбузовим В.Г. від 06.06.2000р. №Г-4418, та зареєстрованого в КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» 11.07.2000р. за реєстровим №1360.

Як вбачається з тексту Договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 28.02.2012р., ОСОБА_5 відчужив нежитлове приміщення АДРЕСА_2 ОСОБА_2 .

01.03.2017р. державним реєстратором прав на нерухоме майно Франчик З.А . Державного підприємства «Сетам» прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №34088232, а саме державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 .

Зазначене підтверджується матеріалами реєстраційної справи №000.

З Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що право власності на нерухоме майно зареєстровано за ОСОБА_2 27.02.2017р.

Позивач вважає вказаний Договір купівлі-продажу нікчемним, оскільки він не посвідчувався нотаріально. Крім того, як зазначає позивач, на момент реєстрації в Державному реєстрі прав 27.02.2017р., права власності на підставі Договору купівлі-продажу за ОСОБА_2 були недійсними у зв`язку з відсутністю реєстрації цих прав відповідно до законодавства в БТІ. Майно було відчужено поза волею спадкодавця особою, яка не мала права на його відчуження.

Так, при дослідженні Договору купівлі-продажу від 28.02.2012р. встановлено, що його сторонами вказані ОСОБА_5 , як продавець, та ОСОБА_2 , як покупець.

Предметом цього Договору купівлі-продажу визначено купівля-продаж нежитлового приміщення АДРЕСА_2 .

Вказано, що Договір посвідчений державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори Литвиненко Л.В., зареєстрований у реєстрі за №7-176.

Договір викладено на бланку серії ВРН №814483.

Згідно з ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За ч. 4 ст. 203 Цивільного кодексу України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Частина 1 ст. 209 Цивільного кодексу України визначає, що правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Згідно з ч. 2 ст. 209 Цивільного кодексу України нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчу вального напису.

Норма ч. 1 ст. 220 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

У відповідності до ост. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 657 Цивільного кодексу України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Таким чином, виходячи з наведених вище норм закону, договір купівлі-продажу нежитлового приміщення має укладатися в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. При цьому нотаріальне посвідчення здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, які відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі посвідчувального напису. В разі недотримання нотаріальної форми договору він є нікчемним у силу закону.

Так, згідно відповіді від 20.11.2020р. вих. №7233/01-16 Другої київської державної нотаріальної контори повідомлено про те, що 28.02.2012р. державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори Литвиненко Л.В. за реєстровим №7-176 (бланк серії ВРН №814483) згідно даних з реєстру для вчинення нотаріальних дій договір купівлі-продажу нежитлового приміщення АДРЕСА_2 , укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , не посвідчувався; згідно даних реєстру для вчинення нотаріальних дій державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори був використаний бланк серії ВРН №814483 для посвідчення Договору дарування квартири, тобто у справах Другої київської державної нотаріальної контори зберігається копія іншого правочину, для посвідчення якого було використано бланк серії ВРН №814483. Дата витрачання бланка: 28.02.2012р. Реєстровий №7-176.

Таким чином, Договір купівлі-продажу нежитлового приміщення від 28.02.2012р. між ОСОБА_5 та

ОСОБА_2 нотаріально не посвідчувався, а отже не дотримано в даному випадку нотаріальної форми правочину. Бланк, на якому викладений текст вказаного Договору купівлі-продажу, із серією ВРН №814483, був використаний державним нотаріусом для вчинення та посвідчення іншого договору - Договору дарування квартири.

У відповідності до ст. 52 Закону України «Про нотаріат» про всі нотаріальні дії, вчинені нотаріусами або посадовими особами органів місцевого самоврядування, робиться запис у реєстрах для реєстрації нотаріальних дій після того, як нотаріус зробить посвідчувальний напис на документі або підпише документ, що ним видається. Кожна нотаріальна дія реєструється під окремим порядковим номером. Номер, під яким нотаріальна дія зареєстрована, зазначається на документі, що видається нотаріусом, чи в посвідчувальному написі. Реєстр для реєстрації нотаріальних дій повинен бути прошнурований, аркуші пронумеровані. Кількість аркушів у реєстрі повинна бути засвідчена підписом посадової особи відповідного територіального органу Міністерства юстиції України та його печаткою. Кожний нотаріус веде окремий реєстр. Запис у реєстрі робиться чітко, розбірливо, із заповненням усіх граф, передбачених за встановленою формою. Не допускаються підчистки, дописки, інші незастережні виправлення та запис олівцем. Запис у реєстрі є доказом вчинення нотаріальної дії.

З урахуванням наведеної норми закону, оскільки у справі відсутні докази того, що в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за 28.02.2012р. проведено запис про вчинення нотаріальної дії щодо посвідчення Договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 28.02.2012р., можна зробити висновок, що вказаний Договір не вчинявся, він є нікчемним.

У відповідності до ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Враховуючи те, що запис №7-176 у реєстрі для реєстрації нотаріальних дії про посвідчення Договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 28.02.2012р. відсутній, а у спірних правовідносинах запис у реєстрі є доказом вчинення нотаріальної дії, суд прийшов до висновку, що є підстави для скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, вчинене 27.02.2017р. державним реєстратором ДП «Сетам» м. Київ Франчик Зоя Андріївна про реєстрацію права власності на нежитлове приміщення загальною площею 53,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000) за ОСОБА_2 , індексний номер 34088232 від 01.03.2017р. та запису про право власності №19255938.

За Договором купівлі-продажу нежитлового приміщення від 20.03.2017р. ОСОБА_2 продав ОСОБА_3 нежитлове приміщення АДРЕСА_2 . У цьому Договорі зазначено, що Договір посвідчений 18.03.2017р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О., зареєстрований у реєстрі за №333 (нотаріальний бланк НМА 398712).

Згідно Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності право власності на нежитлове приміщення за ОСОБА_3 зареєстроване 18.03.20178р.

У подальшому 29.09.2022р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено Договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, за яким ОСОБА_3 продав ОСОБА_4 нежитлове приміщення АДРЕСА_2 . Договір купівлі-продажу посвідчено 29.09.2022р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорногуз О.В., зареєстровано в реєстрі за №3285 (нотаріальний бланк НСЕ 050067).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна право власності на нерухоме майно зареєстроване за ОСОБА_4 29.09.2022р.

Як встановлено вище, у провадженні приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мамай Ірини Володимирівни знаходиться спадкова справа №01/2014, яка була заведена 16.01.2014р. до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 . ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом щодо заявленого майна.

У матеріалах справи наявне Свідоцтво про право на спадщину за законом, спадкова справа №01/2014, зареєстроване в реєстрі за №2694, від 22.12.2017р., за яким приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мамай І.В. посвідчила, що на підставі ст. 1261 Цивільного кодексу України спадкоємцем на все майно ОСОБА_5 , 1951 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, є його рідний брак ОСОБА_1 , 1959 р.н.

Захист порушених прав особи, яка вважає себе власником майна, але не володіє ним, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до особи, яка незаконно володіє цим майном (у разі відсутності між ними зобов`язально-правових відносин), якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 Цивільного кодексу України, які, зокрема, дають право витребувати майно в добросовісного набувача.

Віндикація - це витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого не власника.

Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 Цивільного кодексу України

Таким чином, особа, яка вважає, що договором відчуження нерухомого майна порушуються її права як власника або законного користувача цього майна, має право на витребування цього майна від останнього набувача, що і є належним способом захисту її порушеного права.

У разі коли відчуження майна мало місце два і більше разів після вчинення недійсного (нікчемного) правочину, це майно може бути витребувано особою, яка

не є стороною такого правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав передбачених частиною першою статті 388 Цивільного кодексу України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі №504/2864/13-ц висловлено правовий висновок про те, що права особи, яка вважає себе власником майна, не захищаються шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням статей 215 і 216 Цивільного кодексу України. Такий захист можливий шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 Цивільного кодексу України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача.

Власник із дотриманням вимог статей 387 і 388 Цивільного кодексу України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Таким чином, задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника.

Сукупність вказаних обставин зумовлює необхідність витребування із володіння ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 нежитлове приміщення АДРЕСА_2 .

Крім того, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора приватного нотаріуса Чорногуз Ольги Валеріївни, індексний номер 64980387 від 29.09.2022р., за ОСОБА_4 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право власності на спірне майно. Вказане рішення державного реєстратора підлягає скасуванню, оскільки порушує права позивача як спадкоємця щодо майна померлого ОСОБА_5 .

У відповідності до ч. 1 ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 346 Цивільного кодексу України право власності припиняється у разі припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі.

Виходячи з наведений норм закону, судом задовольняється вимога позивача про щодо припинення права власності ОСОБА_4 на нежитлове приміщення АДРЕСА_2 .

У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко

проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи вищевикладене, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст. 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судовий збір на підставі ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачів.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 76-89, 258, 259, 263-265, 274-279 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа державний реєстратор - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чорногуз Ольга Валеріївна про визнання недійсним договору купівлі задовольнити.

2. Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 01.03.2017р., прийняте державним реєстратором ДП «Сетам» м. Київ Франчик Зоєю Андріївною, про реєстрацію права власності на нежитлове приміщення загальною площею 53,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, дата реєстрації права власності 27.02.2017р.) за ОСОБА_2 (з відкриттям розділу), індексний номер 34088232 від 01.03.2017р. та запису про право власності №19255938.

3. Витребувати у ОСОБА_4 нежитлове приміщення загальною площею 53,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000) на користь ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 .

4. Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 64980387 від 29.09.2022р. (номер відомостей про речове право: 48008545) та запис про право власності №19255938, вчинений державним реєстратором приватним нотаріусом Чорногуз О.В., Київський міський нотаріальний округ, м. Київ щодо права власності ОСОБА_4 на нежитлове приміщення загальною площею 53,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000).

5. Право власності ОСОБА_4 на нежитлове приміщення загальною площею 53,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000) припинити.

6. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 159,86 (одна тисяча сто п`ятдесят дев`ять грн. 86 коп.).

7. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 319,06 (триста дев`ятнадцять грн. 06 коп.).

8. Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3 539,86 (три тисячі п`ятсот тридцять дев`ять грн. 86 коп.).

9. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

10. Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду або через Голосіївський районний суд міста Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

11. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості про учасників справи

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач 1: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач 2: ОСОБА_3 (

АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_4 ).

Відповідач 3: ОСОБА_4 ( АДРЕСА_7 , РНОКПП НОМЕР_5 ).

Третя особа: Державний реєстратор - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чорногуз Ольга Валеріївна (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 119, оф. 12).

Повний текст рішення суду складено та підписано 10.06.2024р.

Суддя І.О. Ольшевська