Справа № 523/7482/23
Провадження №2/523/1646/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" січня 2024 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м.Одеси у складі:

головуючого судді Кисельова В.К.

за участю секретаря Дзюба Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» Одеської обласної державної адміністрації про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Підстави заявлених позовних вимог.

ОСОБА_1 звернувся з позовом до КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» Одеської обласної державної адміністрації про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на наступні обставини. Так ОСОБА_1 , працював на посаді молодшої медичної сестри для цілодобових чергувань в відділ чергових судово-медичних експертів КУ «ООБСМЕ» (надалі- КУ та/або КУ «ООБСМЕ») згідно наказу № 67-Л «Про зарахування» від 13.07.2021 р

В вересні 2022 р. за наказом № 239-л позивача було переведено з відділу чергових судово- медичних експертів до відділу судово-медичної експертизи трупів.

Позивач стверджує, що 27.02.2023 р. за Наказом № 178-к/тр в.о. генерального директора Ігоря Пастернака, безпідставно та незаконно за рапортом в.о. керівника відділу судово-медичної Катерини Ющук від 27.02.2023 р. позивача було переведено до відділу чергових судово-медичних експертів тимчасово на 1 місяць в період з 01.03.2023 -31.03.2023 р. На тимчасове переведення до іншого відділу, позивач жодних заяв не писав, а у вказаному наказі, він зазначив, що з цим наказом не згодний. Окрім того, зміст рапорту Ющук К. на переведення до іншого відділу КУ до нього не був доведений, а тому його невідомо з яких підстав та службової необхідності його було переведено.

13.03.2023 р., не дочекавшись закінчення терміну переводу згідно наказу № 178- к/тр від 27.02.2023 р., в.о. генерального директора КУ «ООБСМЕ» Пастернак І. видає новий наказ № 238-к від 13.03.2023 р. «Про переведення ОСОБА_1 » до не існуючого Олександрівського відділення Центрального міжрайонного відділення, також тимчасово на період з 15.03.2023 р. по 07.04.2023 р.

За заявою позивча, на підставі Наказу КУ № 18 -в від 14.03.2023 р. позивач пішов у відпустку на 10 календарних днів в період з 16.03.2023 р. по 25.03.2023 р. з посади молодшої медичної сестри відділу судово-медичної експертизи трупів, як з основного місця роботи, а отже, зобов`язаний був повернутися після чергової відпустки саме на цю посаду, і саме у відділ судово-медичної експертизи трупів.

Наказом № 299-к КУ «ООБСМЕ» від 31.03.2023 р. був звільнений на підставі п. 4 ст. 40 КЗпПУ з 31.03.2023 р., з яким позивача ознайомили 18.04.2023 р..

Позивач вважає, що його було звільнено неправомірно виходячи з наступного.

Відповідно до п. 4 статті 40 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП) роботодавець може розірвати трудовий договір (як укладений на невизначений строк, так і строковий до закінчення його чинності) з працівником у разі його прогулу (в т. ч. у разі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

В наказі про звільнено, зазначено, що «Ознайомившись з наказом про переведення, ОСОБА_1 письмово зазначив «Ознайомився, не згоден», до роботи за місцем переводу не приступив та відсутній на роботі з 27 по 31 березня 2023 р. без поважної причини».

Позивач стверджує, що вказана інформація не відповідає дійсності, оскільки він перебував в КУ «ООБСМЕ» за адресою: м. Одеса, пров. Валіховський. 4.

27.03.2023 р. (понеділок), позивач вийшов на роботу до КУ за своїм постійним місцем роботи, для того, щоб отримати графік своїх чергувань, так як, він повинен за графіком виходити на роботу 28.03.2023 р.

28.03.2023 р., позивач знов приїхав на роботу до КУ за основним місцем роботи, але керівництво КУ. в особі в.о. генерального директора Пастернака І.О. та медичного директора Юрченка С., не пустили на робоче місце, та повідомив, що його перевели в інше місце роботи, і повідомив що необхідно звернутись до експерта Олександрівського відділення, що підтверджується аудіозаписом.

29.03.2022 р. позивач зателефонував експерту Яворському О., який працює у відділенні, на що, він відповів, що у нього немає жодного наказу щодо тимчасового переведення позивача у нове відділення, крім того, експерт повідомив, з урахуванням того, що він не бачив наказу на переведення, він не зможе відмічати позивача в табелі обліку робочого часу. Після того, позивач направив фото-копію наказу про його переведення експерту Яворському О., але експерт повідомив позивача що, згідно цього наказу позивача перевели в неіснуюче відділення, що підтверджується особистою перепискою.

Позивач підтверджує, що його дійсно було ознайомлено з наказом № 238 -к від 13.03.2023 р., але не під підпис, надали тільки можливість його зафіксувати на телефон. З цим наказом під підпис, він ознайомився не 13.03.2023 р., а 18.04.2023 р, але. за вказівкою працівника кадрового відділу, виправив з 18.04. на 13.03. 2023 р.. в якому він розписався та зазначив, що, з наказом не згодний.

За твердженням позивача, він пояснив керівнику кадрового відділу ОСОБА_2 , що зі слів експерта Яворського О.. Олександрівське відділення не існує, але керівник кадрового відділу не захотів його слухати та направив до директора КУ «ООБСМЕ» Пастернака І.О., але останній постійно виганяв його з кабінету, ображав його та не захотів слухати.

Відсутність Олександрівського відділення КУ «ООБСМЕ» підтверджується Штатним розписом КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» з 05.01.2023 р.. де в графі районні відділення зазначені наступні районні відділення, а саме: Південне міжрайонне відділення. Північне міжрайонне відділення. Центральне міжрайонне відділення.

Позивач вважає, що його незаконно було переведено у відділення, якого фактично не існувало, а тому він не мав можливості приступити до виконання службових обов`язків.

В наказі про звільнення № 299-к від 31.03.2023 р.. вказані підстави звільнення, а саме - відсутній на роботі 27-31 березня 2023 р. , тобто прогул на роботі.

В наказі № 299-к від 31.03.2023 р. Відповідач зазначає, що є об`єктивні обставини, а саме: акт про відсутність 27 по 31.03.2023 р. ОСОБА_1 на робочому місці без поважної причини в Олександрівському відділенні. Як, вже вище зазначалось, що Олександрівського відділення в КУ «ООБСМЕ» не існує, підтвердження цього, є переписка з експертом та новий штатний розпис КУ.

Окрім цього, в наказі «Про звільнення ОСОБА_1 » № 299-к від 31.03.2023 р., вказано, що 31.03.2023 р. був відсутній на робочому місці. Також в цьому наказі, вказано, що факт відсутності на робочому місці зафіксовано актами від 27, 28, 29 та 30.03.2023 р..

Також в цьому наказі, вказано, що позивач відмовився надавати пояснення з приводу його відсутності на робочому місці, і згідно наказу це з 27-31.03.2023 р. , тоді виникає питання, як я міг відмовитись надати свої пояснення щодо відсутності на робочому місці, тоді як сам наказ про звільнення був виданий 31.03.2023 р. Свої пояснення працівник може надати відповідній комісії, при перевірці обставин та фактів відсутності його на робочому місці. Такої комісії не було створено, жодних пояснень мені не було запропоновано надати.

Позивач також визначає основні порушення під час його звільнення:

1.Для того щоб зафіксувати незаконну відсутність на робочому місці, а саме в Олександрівському відділенні КУ «ООБСМЕ», потрібно, щоб таке відділення існувало, але таке відділення не існує.

2.У разі, якщо наказом № 238-К від 13.03.2023 р. позивача тимчасово перевели в інше місце роботи, тоді роботодавець, зобов`язаний був чітко вказати з якої саме метою позивача переводять. Якщо, роботодавець вирішив перевести на аналогічне місце роботи/посаду, потрібно, щоб існувала така посада в іншому відділенні, а також щоб існував графік роботи/чергування, але такого графіку не існує, а якщо, він існує, на момент переводу мене з ним не знайомили.

3.З актами про відсутності на роботі 27-31.03.2023 р. позивача ніхто не знайомив.

4.З актом відмови щодо надання пояснення його відсутності на роботі 27- 31.03.2023 р. у його присутності не складався, з актом не знайомили.

5.Службове розслідування по факту відсутності на роботі 27-31.03.2023 р. не проводили, з наказом його ніхто не знайомив.

6.Відповідно до графіку роботи/чергувань, позивач повинен бути на роботі 28.03.2023 р. . Він вийшов на роботу, але в.о. генерального директора КУ «ООБСМЕ» Пастернак І.О. та медичний директор Юрченко С.В. його вигнали з роботи (аудіозапис).

З урахуванням викладеного та узагальнюючи свої вимоги, позивач вважає, що наказ № 238 -К від 13.03.2023 р. про переведення в неіснуюче Олександрівське відділення КУ «ООБСМЕ» є незаконним, а отже, відповідно до приписів Конституції України неповинен виконуватися.

Наказ про його звільнення № 299-К від 31.03.2023 р. є незаконним, та таким який порушує його конституційні права на працю та оплату праці, з урахуванням тих фактів, що в цьому наказі є посилання на незаконний наказ про його переведення в неіснуюче Олександрівське відділення КУ «ООБСМЕ», а також, посилання на неіснуючі акти про фіксацію відсутності на робочому місці, та фіксації відмови щодо надання пояснень щодо його відсутності на роботі 27-31.03.2023 р., тоді як, ці дні є не його робочими днями відповідно до графіку змінності на березень 2023 р.. Окрім 28.03.2023 р. він був в цей день на роботі в КУ «ООБСМЕ» за адресою: м. Одеса, пров. Валіховський, 4.

Середня заробітна плата позивача за три місяці складає - 433 грн. де 20810 грн. заробітна плати за три місяці (січень -березень) : 48 відпрацьованих днів за три місяця (січень -березень) = 433 грн.

Робочі дні за три місяці (січень -березень) 65 * 433 грн. = 28145 грн. сума, яка підлягає стягненню з відповідача.

Окрім того, позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 28145 грн., у зв`язку з тим, що йому були спричинені моральні страждання у зв`язку з незаконним звільненням.

На підставі викладеного, позивач просить:

1.Поновити його на роботі в посаді молодшої медичної сестри відділу судово-медичної експертизи трупів КУ «ООБСМЕ» () з дня звільнення з 31.03.2023 р.

2.Стягнути з КУ «ООБСМЕ» () на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення до дня поновлення на роботі.

3.Стягнути з КУ «ООБСМЕ» () на його користь моральну шкоду в сумі 28145 грн..

08 червня 2023р. позивач подав заяву про збільшення позовних вимог в яких просив додатково визнати незаконним та скасувати наказ КУ «ООБСМЕ» від 31.03.2023р. №299К «Про звільнення ОСОБА_1 »

Ухвалою суду від 21.08.2023р. суд прийняв до розгляду заявку ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог.

В процесі розгляду справи позивач подав до суду заяву про відмову від позовних вимог в частині стягнення з КУ «ООБСМЕ» () на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу з дати звільнення до дня поновлення на роботі.

Ухвалою суду від 15.01.2024р. прийнято відмову позивача від позовних вимог до КУ «ООБСМЕ» () про стягнення користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу з дати звільнення до дня поновлення на роботі та закрито провадження в цієї частині позовних вимог.

Позиція відповідача.

КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» позовні вимоги не визнало у повному обсязі та надіслало відзив наступного змісту. Так за позивач ОСОБА_1 не бажаючи виконувати наказ про переведення, ввів в оману керівника бюро про гостру необхідність надання йому відпустки, та наказом №18-в від 14.03.2023 року отримав частину щорічної тривалістю 10 днів з 16 по 25 березня 2023 року.

У відділі кадрів установи йому було роз`яснено, що після відпустки він повинен приступити до роботи в Олександрівському відділенні з 27 березня поточного року.

Однак з 27 по 31 березня 2023 року ОСОБА_1 до роботи не приступив, ані в Олександрівському відділенні, ані у відділі чергових судово-медичних експертів обласного бюро, та в телефонному режимі 27 та 28.03.2023 року відмовився надавати пояснення про причини відсутності на роботі та запропонував звільняти його з будь-яких підстав.

Таким чином, навіть з тексту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 не мав наміру виконувати наказ про переведення, працювати в Олександрівку не їздив, будь-яких обґрунтованих причин неможливості виконати наказ не надав і тим самим скоїв прогул без поважної причини.

Основні доводи позивача згідно позовної заяви зводяться до того, що він переводиться до відділення, та на посаду, яких не існує.

1. Стосовно обґрунтованості та необхідності переведення:

Відповідно до наказу №63 від 01.08.2022 року «Про встановлення середньорічних орієнтовних показників навантаження лікарського, середнього, молодшого персоналу та професіоналів з вищою немедичною освітою при змішаній формі роботи (міжрайонні та районні відділенні) навантаження на одного експерта повинно складати 150 експертиз (досліджень) на рік. Згідно зі звітом по дослідженням (експертизам) трупів у Олександрівському відділенні за 1 квартал 2023 року експертом досліджено 134 трупа, тобто майже річну норму. Зазначена обставина і стала підставою для переведення ОСОБА_1 терміном на 22 дні, тобто загальний термін переводу не перевищив 1 місяця..

2.Стосовно відсутності належної посади:

У молодшої медичної сестри відділу судово-медичної експертизи трупів та у молодшої медичної сестри для цілодобового чергування одні та ті самі обов`язки. Навіть посадові інструкції окремо не складалися. Крім того, ОСОБА_3 , прийнятий на роботу як раз на посаду молодшої медичної сестри відділу судово-медичної експертизи трупів і переведений на посаду молодшої медичної сестри для цілодобового чергування лише 27.02.2022 року наказом №178. Вся різниця між зазначеними посадами лише в тім, що один працює лише вдень, а інший чергує в інші часи суток.

3.Стосовно переводу в неіснуюче відділення:

Відповідно до Положення про центральне міжрайонне відділення, затверджене 07.10.22 р. структурними підрозділами центрального міжрайонного відділення є: чотири районних відділення з базуванням в містах Овідіополь, Біляївка, у с.Олександрівка та у м.Чорноморськ. Так у Олександрівському відділенні фактично працюють судово-медичний експерт, 2 лаборанта та 3 молодших медичних сестри. Штатним же розписом передбачений розподіл міжрайонних відділень на три зони Північна, Південна та Центральна як раз для того, щоб у разі необхідності (хвороба, відпустка і таке інше) була можливість заміни працівника.

4.Стосовно розрахунку середньої заробітної плати:

Варто зауважити, що вимога про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу є похідною від вимоги про поновлення на роботі, а отже з огляду па те, що Відповідач наполягає на законності звільнення ОСОБА_4 , за прогул то вимога про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу також не підлягає задоволенню.

Викладені обставини в повному обсязі підтверджуються табелями обліку використання робочого часу, актами про відсутність ОСОБА_4 на робочому місці, іншим матеріалами.

Так, виходячи з інформації, що міститься у довідці про доходи № 21 від 12 червня 2023 року, у січні 2023 року Позивачу нарахована заробітна плата у розмірі 10700 грн, у лютому 2023 року - 11118,30 грн. грн.

Кількість робочих днів Позивача у січні 2023 року становила 22 р.д., у лютому 2023 року - 20 р.д.

Таким чином, середньоденна заробітна плата Позивача за період січня-лютого 2023 року становить 519,48 грн.

З урахуванням вищевикладеного, Відповідач переконаний у необґрунтованості позовної заяви ОСОБА_1 , проти задоволення якої категорично заперечує.

Пояснення сторін в судовому засіданні.

В судовому засіданні представник позивача наполягала на задоволенні позовних вимог у повному обсязі, а також пояснила, що позивача було незаконно звільнено з займаної посади. Так позивача було повідомлено про його тимчасове переведення, але його фактично ніхто не повідомив про умови роботи, місце знаходження вищевказаного відділення. Він намагався у працівників експертної установи з`ясувати питання з його роботою у вищевказаному відділенні, але йому було повідомлено, що його фактично перевили у неіснуюче відділення. У зв`язку з чим, він не мав можливості приступити до виконання трудових обов`язків, а керівництво відповідача не його прохання роз`яснити умови роботи на реагувало, після чого, йому взагалі повідомили про його звільнення.

Представники КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» в судове засідання не з`явились, про розгляд справи були повідомлені належним чином, згідно поданого клопотання просили справу розглянути у їх відсутність.

Судом встановлені наступні обставини справи та відповідні правовідносини.

Так згідно наказу генерального директора КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» Одеської обласної державної адміністрації№67-л від 13.07.2021р. «про зарахування» ОСОБА_1 було зараховано на посаду молодшої медичної для цілодобових чергувань у відділі чергових судово-медичних експертів, як основного працівника, з 14.07.2021р.

Наказом генерального директора КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» №239-л від 01.09.2022р. ОСОБА_1 молодшу медичну сестру для цілодобового чергування відділу чергових судово-медичних експертів переведено на посаду молодшої медичної сестри відділу судово-медичної експертизи трупів на 1,0 ставку.

Наказом В.о. генерального директора КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» №178-к/тр. від 27.02.2023р. ОСОБА_1 молодшу сестру відділу судово-медичної експертизи трупів переведено до відділу чергових судово-медичних експертів на посаду молодшої медичної сестри на 1,0 ставки посади тимчасово на 1 місяць з 01.03.2023р. 31.03.2023р..

З вищевказаним наказом ОСОБА_1 ознайомився 27.02.2023р., а також на бланку наказу ОСОБА_1 написав, що з даним наказом не згоден.

Наказом В.о. генерального директора КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» №238-к від 13.03.2023р. ОСОБА_1 молодшу сестру цілодобового чергування судово-медичних експертів переведено на посаду молодшої медичної сестри Центрального міжрайонного відділення (Олександрівське відділення) КУ «ООБСМЕ» з 15.03.2023р. по 07.04.2023р. терміном на 22 календарних дні. В наказі також зобов`язано експерта Центрального міжрайонного відділення (Олександрівське відділення) Федонюк Р.Р. забезпечити працівника необхідними умовами праці та забезпечити контроль на його роботою.

У даному наказі у графі ознайомлений є позначення «18» закреслено на «13», «04» закреслено на «03» 2023р. підпис Кулішов.

В позовній заяві позивач стверджує, що з вищевказаним наказом він ознайомився фактично саме 18 квітня 2023р., але за вказівкою працівника кадрового відділу, він виправив на дату 13 березня 2023р.

В матеріалах справи є доповідна Кулішов О.О. на ім`я Голови спілки КУ «ООБСМЕ» Тарасової О.С. від 14.03.2023р., в якій він посилається на те, що наказом В.о. генерального директора КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» №238-к від 13.03.2023р. його було переведено в Олександрівське районне відділення КУ «ООБСМЕ». В цієї заяві скаржиться на те, що фактично дане переведення це істотна зміна умов праці, та він не зможе виконувати трудові обов`язки, оскільки, враховуючи рівень заробітної плати, не зможе орендувати житло.

Отже вищевикладені факти свідчать про те, що ОСОБА_1 було достовірно відомо про існування наказу В.о. генерального директора КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» №238-к від 13.03.2023р., саме на дату 13 березня 2023р..

Позивачем не було оскаржено наказ В.о. генерального директора КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» №238-к від 13.03.2023р. про його переведення.

В той же час, позивач посилається на те, що не було забезпечено реальної можливості приступити до виконання своїх трудових обов`язків, оскільки йому не було повідомлено про місце розміщення відділення, про умови роботи, про його обов`язки.

В даному випадку необхідно перевірити обставини на які позивач посилається у позовних вимогах.

Відповідно ст. 33 КЗпП України тимчасове переведення працівника на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором, допускається лише за його згодою.

Роботодавець має право перевести працівника строком до одного місяця на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором, без його згоди, якщо вона не протипоказана працівникові за станом здоров`я, лише для відвернення або ліквідації наслідків стихійного лиха, епідемій, епізоотій, виробничих аварій, а також інших обставин, які ставлять або можуть поставити під загрозу життя чи нормальні життєві умови людей, з оплатою праці за виконану роботу, але не нижчою, ніж середній заробіток за попередньою роботою.

Позивач у позовній заяві також посилається на те, що він спілкувався з експертом КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» ОСОБА_5 , який йому надіслав повідомлення, що позивача переводять до неіснуючого відділення, оскільки ОСОБА_5 працює у Центральному міжрайонному відділенні №3.

В матеріалах справи дійсно є роздруківка відповідного повідомлення, але відсутні докази того, що дане повідомлення було особисто направлено ОСОБА_5 ..

Відповідачем до відзиву також надано копію «Положення про центральне міжрайонне відділення» директора КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» Одеської обласної державної адміністрації, (далі «Положення»), яке було затверджено генеральним директором 07.10.2022р. за № 127.

З п. 1.3. вищевказаного «Положення» убачається, що структурними підрозділами КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» Одеської обласної державної адміністрації є:

п. 1.3.1 Центральне міжрайонне відділення № 1 КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» з розташуванням у м. Овідіополь;

п. 1.3.2 Центральне міжрайонне відділення № 2 КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» з розташуванням у м. Біляївка;

п.1.3.3. Центральне міжрайонне відділення № 3 КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» з розташуванням у с. Олександрівка;

п. 1.3.4 Центральне міжрайонне відділення № 4 КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» з розташуванням у м. Чорноморськ.

З наказу В.о. генерального директора КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» №238-к від 13.03.2023р. убачається, що ОСОБА_1 молодшу сестру цілодобового чергування судово-медичних експертів переведено на посаду молодшої медичної сестри Центрального міжрайонного відділення (Олександрівське відділення).

Отже дійсно у наказі В.о. генерального директора КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» №238-к від 13.03.2023р. не вказано до якого саме Центрального міжрайонного відділення було переведено ОСОБА_1 ..

В даному випадку, не виключається, що наказ В.о. генерального директора КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» №238-к від 13.03.2023р. мав описку, а саме не було вказано саме номер Центрального міжрайонного відділення, але дану описку не було виправлено.

Судом також встановлено, що наказом В.о. генерального директора КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» №18-в від 14.03.2023р. «про надання щорічної відпустки» молодшій медичній сестрі відділу судово-медичної експертизи трупів ОСОБА_1 було надано частину щорічної основної відпустки за період з 16.03.2023р. по 25.03.2023р. включно.

Отже ОСОБА_1 повинен був приступити до виконання обов`язків з 27.03.2023р.

Відповідачем був також наданий табель обліку використання робочого часу Центрального міжрайонного відділення № 3 КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» за березень 2023р., з якого убачається, що у ньому працює лікар судово-медичний експерт Яворський Олександр Володимирович.

У табелі також зазначений молодша медсестра ОСОБА_1 , при цьому відсутні позначки про вихід на роботу.

В судовому засіданні представник позивача підтвердила факт, що ОСОБА_1 не приступав до виконання трудових обов`язків у Центрального міжрайонному відділенні № 3 КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи», оскільки позивачу не було забезпечено реальної можливості приступити до виконання своїх трудових обов`язків з вини Відповідача. Так, позивача не було забезпечено ані робочим місцем, ані належними умовами праці для виконання роботи в порушення норм статті 29 КЗпП України.

Згідно з приписами ст. 29 КЗпП України визначено, що до початку роботи роботодавець зобов`язаний в узгоджений із працівником спосіб поінформувати працівника про: 1) місце роботи (інформація про роботодавця, у тому числі його місцезнаходження), трудову функцію, яку зобов`язаний виконувати працівник (посада та перелік посадових обов`язків), дату початку виконання роботи; 2) визначене робоче місце, забезпечення необхідними для роботи засобами; 3) права та обов`язки, умови праці; 4) наявність на робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, а також про право на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до законодавства і колективного договору - під підпис; 5) правила внутрішнього трудового розпорядку або умовивстановлення режиму роботи, тривалість робочого часу і відпочинку, а також про положення колективного договору (у разі його укладення); 6) проходження інструктажу з охорони праці, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони; 7) організацію професійного навчання працівників (якщо таке навчання передбачено); 8) тривалість щорічної відпустки, умови та розмір оплати праці; 9) процедуру та встановлені цим Кодексом строки попередження про припинення трудового договору, яких повинні дотримуватися працівник і роботодавець.

Відповідачем не надано жодного доказу, що відповідальними працівниками з кадрової роботи були виконані вимоги ст. 29 КЗпП України.

Даний факт підтверджується, що у наказі В.о. генерального директора КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» №238-к від 13.03.2023р. не вказано до якого саме Центрального міжрайонного відділення було переведено ОСОБА_1 ..

Відповідачем також не надано жодного доказу, що позивача ОСОБА_1 було ознайомлено з його функціональними обов`язками на новому робочому місці.

Наказом В.о. генерального директора КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» №299-К від 31.03.2023р. було звільнено молодшу медичну сестру цілодобового чергування відділу судово-медичної експертизи трупів ОСОБА_1 за прогули без поважної причини на підставі п.4 ст.40 Кодексу законів про працю України з 31.03.2023 року.

В наказі є посилання на те, що ОСОБА_1 , молодша медична сестра цілодобового чергування відділу судово-медичної експертизи трупів, наказом № 238-к від 13.03.2023 року керуючись Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» та ст.33 Закону України Кодексу законів про працю України в зв`язку з виробничою необхідністю переведений на аналогічну посаду молодшої медичної сестри Центрального міжрайонного відділення (Олександрівське відділення) КУ «ООБСМЕ» терміном на 1 місяць.

Наказом № 18-в від 14.03.2023 року ОСОБА_1 надана частина щорічної основної відпустки за період з 14.07.2021 року по 13.07.2022 року тривалістю 10 календарних днів з 16.03.2023 року по 25.03.2023 року. Приступити до роботи в Олександрівському відділенні згідно з наказом про переведення ОСОБА_1 повинен був 27.03.2023 року.

Ознайомившись з наказом про переведення ОСОБА_1 письмово зазначив «Ознайомився не згоден», до роботи за місцем переводу не приступив та відсутній на роботі з 27 по 31 березня 2023 року без поважної причини.

На пропозицію начальника відділу кадрової та юридичної роботи надати пояснення про причини не явки на роботу, відмовився їх надавати та в телефонній розмові запропонував звільняти його з будь-яких підстав.

Викладені обставини об`єктивно підтверджується наказом про переведення від 13.03.2023 року, актами від 27, 28, 29 та 30.03.2023 року про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці та актом про те, що він відмовився надавати пояснення щодо причин відсутності на роботі.

Такими навмисними діями, як прогул (в тому числі відсутність на роботі більше трьох години протягом робочого дня), скоїв прогул без поважних причин на протязі 5 робочих днів.

Відповідно до п.2 ст. 5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» зі змінами та доповненнями, внесеними Законом України від 1 липня 2022 року №2352-ІХ роботодавець вважає за можливе звільнити ОСОБА_1 за прогули без згоди на те профспілкового органу.

Отже підставами даного наказу були акти від 27,28,29 та 30.03.2023р. про відсутні ОСОБА_1 на робочому місці.

Відповідачем була надана копія акту від 27 березня 2023р., який був складений медичним директором ОСОБА_6 , начальником відділу кадрового та юридичного забезпечення ОСОБА_7 , лікарем судово-медичним експертом ОСОБА_8 з якого убачається, що ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці у Олександровському відділенні, куди був переведений наказом №238к від 13.03.2023р.. В акті також є посилання, що згідно з поясненнями ОСОБА_1 він не згоден з переводом та виходити на роботу до Олександрівського відділення не збирається.

Згідно копії акту від 30.03.2023р. , який був складений начальником відділу кадрового та юридичного забезпечення ОСОБА_7 , інспектором з кадрової роботи Валентиною Варнавською, інспектором з кадрової роботи Кручевською Оленою, убачається, що молодшій медичній сестрі ОСОБА_1 було запропоновано в телефонному режимі надати пояснення з приводу відсутності на робочому місці в період з 27 березня по 30 березня 2023р. в Олександрівському відділенні, але він відмовився, та в черговий раз заявив, що ОСОБА_9 він не поїде, та його можуть звільняти з будь-яких підстав.

Згідно акту від 31.03.2023р. який був складений лікарем судово-медичним експертом ОСОБА_8 , лаборантами відділення ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , в період з 28 по 30 березня 2023р. та на початку 31.03.2023р. молодша медична сестра ОСОБА_12 був відсутній на робочому місці у Олександрівському відділенні, куди був переведений наказом №238к від 13.03.2023р..

Суд приходить до висновку, що наказ В.о. генерального директора КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» №299-К від 31.03.2023р., який було звільнено молодшу медичну сестру цілодобового чергування відділу судово-медичної експертизи трупів ОСОБА_1 за прогули без поважної причини на підставі п.4 ст.40 Кодексу законів про працю України з 31.03.2023 року є протиправним з наступних підстав.

Правові підстави ухваленого рішення.

Стаття 55 Конституції України регламентує, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно частини ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

Стаття 232 КЗпП України регламентує, що безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами працівників підприємств, установ, організацій.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Законом № 2102-IX від 24.02.2022 року (із змінами, внесеними згідно з Указами Президента № 133/2022 від 14.03.2022) на території України введено воєнний стан.

15.03.2022 прийнято Закон України № 2136-ІХ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», відповідно до якого на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до ст. 43, 44 Конституції України.

У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.

Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» №2136-ІХ не скасовує і не змінює норми КЗпП України щодо підстав звільнення з ініціативи роботодавця.

Так відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК).

У Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09.11.2021 у справі № 235/5659/20 зазначено, що прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Отже, визначальним для вирішення питання законності звільнення з роботи за прогул є не тільки встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, а й встановлення поважності причин відсутності.

Саме з`ясування поважності відсутності позивача на роботі є визначальним фактом для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Вичерпного переліку поважних причин відсутності на роботі у трудовому законодавстві України не визначено, тому в кожному окремому випадку оцінка поважності причин відсутності на роботі дається, виходячи з конкретних обставин. Відповідно до сталої судової практики причину відсутності на роботі можна вважати поважною, якщо явці на роботу перешкоджали істотні обставини, які не можуть бути усунуті самим працівником.

Поважними визнаються такі причини, які виключають вину працівника.

До поважних причин відсутності на робочому місці слід відносити такі обставини, як: стихійні лиха, хвороба працівника або членів його сім`ї, нерегулярна робота транспорту, участь працівника в порятунку людей або майна, відмова від незаконного переведення та невихід у зв`язку з цим на нову роботу. Не вважаються прогулом відсутність працівника не на підприємстві, а на робочому місці; відмова від незаконного переведення; відмова від роботи, протипоказаної за станом здоров`я, не обумовленої трудовим договором або в умовах, небезпечних для життя і здоров`я; невихід на роботу після закінчення строку попередження при розірвання трудового договору з ініціативи працівника (Постанова КЦС ВС від 05.12.2018 у справі №754/16137/15-ц).

У трудових правовідносинах як працівник, так і роботодавець мають діяти добросовісно, не допускаючи дій, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Принцип добросовісності у трудовому праві характеризується прагненням суб`єктів належним чином, сумлінно здійснювати трудові права й виконувати обов`язки, передбачені трудовим законодавством та трудовим договором.

Реалізуючи права і виконуючи обов`язки, суб`єкти трудових правовідносин зобов`язані утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди працівнику, роботодавцю, довкіллю або державі.

Відповідно до положень статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано такі заходи стягнення як догана або звільнення.

При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Таким чином, у пункті 4 статті 40 КЗпП України встановлено право роботодавця обрати стягнення у вигляді звільнення як за скоєння одного прогулу, так і у разі, коли прогули мають тривалий характер. Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності. Поважними визнаються такі причини, які виключають вину працівника.

Пунктом 22 Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.92 № 9 передбачено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 п. І ст.41 КЗпП чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Звільнення на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обов`язків за своєю природою є дисциплінарним стягненням, а тому має проводитись із дотриманням вимог трудового законодавства України щодо порядку застосування дисциплінарних стягнень.

Відповідно до положень статей 147, 147-1, 149 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника.

Законодавством не визначено переліку обставин, за наявності яких прогул вважається вчиненим із поважних причин, тому суд вирішує питання про поважність причин відсутності працівника на роботі, виходячи з конкретних обставин і враховуючи будь-які докази з числа передбачених ст. 76 ЦПК України. При цьому відсутність працівника на роботі за станом здоров`я може підтверджуватися не лише листком непрацездатності, а й довідкою медичної установи, випискою з медичної карти амбулаторного хворого, а також показаннями свідків чи іншими доказами.

Такий висновок зроблено у постанові ВСУ від 27 червня 2018 року у справі №799/3487/16-ц, від 31 травня 2018 року у справі № 324/1102/16-ц, ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 листопада 2017 року у справі № 182/2686/14-ц. Крім того судом враховано висновок зроблений у Постанову ВС України від 08 січня 2020 року у справі № 153/1339/17.

У статті 51 КЗпП України закріплено гарантію держави на правовий захист працівників від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй Постанові від 11 березня 2020 року по справі № 459/2618/17 дійшов наступного висновку: «Прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно або в цілому). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня.

Відповідно до п. 24 Постанову Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП ( 322-08 ), що невихід працівника на роботу в зв`язку з незаконним переведенням не можна вважати прогулом без поважних причин.

Суд приходить до висновку, що неможливо вважати невихід ОСОБА_1 на роботу у місце переведення як прогул без поважних причин, оскільки у наказі В.о. генерального директора КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» №238-к від 13.03.2023р. не вказано до якого саме Центрального міжрайонного відділення було переведено ОСОБА_1 , в порушення норм статті 29 КЗпП України ОСОБА_1 не проінформовано про умовами праці, отже фактично наявний факт незаконного переведення.

Водночас суд визнає причину не з`явлення за місцем роботи позивача з 27.03.2023 по 31.03.2023р. поважною, так як така відсутність зумовлена не доведенням належним чином позивача про умов праці, згідно вимог ст. 29 КЗпП України.

В процесі розгляду справи від Первинної профспілкової організації Одеського обласного бюро судово-медичної експертиз» надійшов лист від 28.11.2023., в якому повідомлялось, що ОСОБА_1 був членом вищевказаної профспілки, погодження на звільнення позивача профспілка не надавала, а також вважає, що звільнення ОСОБА_1 є протиправним, оскільки роботодавцем не було забезпечено належних умов для виконання трудових обов`язків.

На підставі викладеного, необхідно:

1.Скасувати наказ В.о. генерального директора КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» Одеської обласної державної адміністрації Пастернак І. від 31.03.2023р. №299К «Про звільнення ОСОБА_1 »

2.Поновити ОСОБА_1 на посаді молодшої медичної сестри відділу судово-медичної експертизи трупів КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» Одеської обласної державної адміністрації.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити рішення суду в частині поновлення на роботі до негайного виконання.

Щодо заявленої позивачем вимоги про стягнення моральної шкоди, судом встановлено наступне.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Виходячи з положення статті 23 ЦК України, при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди суду необхідно встановити характер завданої моральної шкоди, глибину і тривалість моральних та фізичних страждань потерпілого, настання негативних змін у його житті, можливість відновлення стану, який мав потерпілий до нещасного випадку чи професійного захворювання.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4(далі по тексту - Постанова Пленуму), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Статтею 237-1 КЗпП України встановлено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Водночас, п. 13 Постанови Пленуму встановлено, що за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, оцінивши докази в їх сукупності, при визначенні суми моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, суд враховує характер та тривалість страждань позивача у зв`язку з незаконним звільненням, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 5000 гривень грошового відшкодування моральної шкоди.

Окрім того, на користь позивача підлягає стягненню з відповідача судовий збір у розмірі 1073 гривень 60 копійок, оскільки позивачем сплачений судовий збір за вимоги щодо відшкодування моральної шкоди.

В той же час, з відповідача на користь Держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211 гривень 20 копійок за вимоги щодо поновлення позивача на роботі, оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору за дані вимоги.

Керуючись ст.ст. ст.ст.5, 12, 77, 80, 81, 209, 263, 265, 430 ЦПК України, ст..23 ЦК України, ст.ст.2-1, 40, 43, 149, 235, 237-1 КЗпП України, суд,

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» Одеської обласної державної адміністрації про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

2. Скасувати наказ В.о. генерального директора КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» Одеської обласної державної адміністрації Пастернак І. від 31.03.2023р. №299К «Про звільнення ОСОБА_1 ».

3. Поновити ОСОБА_1 на посаді молодшої медичної сестри відділу судово-медичної експертизи трупів КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» Одеської обласної державної адміністрації.

4. Допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі, згідно п. 3 рішення суду.

5. Стягнути з КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» Одеської обласної державної адміністрації (код №05480950, м. Одеса, пров. Валіховський б. 4) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) моральну шкоду у розмірі 5000 гривень, а також судовий збір у розмірі 1073 гривні 60 копійок.

6. Стягнути з КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» Одеської обласної державної адміністрації (код №05480950, м. Одеса, пров. Валіховський б. 4) на користь Держави судовий збір у розмірі 1211 гривень 20 копійок.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду в 30 -ти денний строк з дня отримання копії повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.К. Кисельов

Складено та підписано 15.01.2024