Справа № 345/3531/24
Провадження № 2/345/887/2024
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

17.06.2024 року м. Калуш

Суддя Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області Гапоненко Р.В. перевіривши матеріали справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Калуського районного нотаріального округу Локатир Марія Василівна, про визнання права спільної сумісної власності та визнання права власності на 1/2 частину, -

в с т а н о в и в :

що ОСОБА_1 звернулась до суду із вищевказаним позовом.

Суд вважає, що дану позовну заяву подано без додержання вимог статей 175, 176 ЦПК України, а тому вона підлягає залишенню без руху з таких мотивів.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 176 ЦПК України у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості.

До позовної заяви не додано доказів дійсної вартості спірного майна. Доданий до позовної заяви технічний паспорт на громадський будинок виготовлений станом на 01.12.2017 не містить інвентаризаційної вартості будівлі, а інших документів щодо дійсної вартості майна, які б підтверджували визначену позивачем ціну позову, виходячи з якої позивачем сплачнго судовий збір, не додано.

Крім того, у прохальній частині позовної заяви позивачка просить суд визнати майно спільною сумісною власністю із Чорнопиським, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що по суті є пред`явленням вимог до померлої особи.

Верховний Суд у постанові від 16.06.2021 у справі № 570/997/19 зазначив, що визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування.

Аналогічний правовий висновок неодноразово було викладено Верховним Судом у постановах від 20 червня 2018 року у справі № 640/13903/16-ц (провадження № 61-15147св18); від 20 червня 2018 року у справі № 266/5267/18 (провадження № 61-6647св19); від 20 березня 2019 року у справі № 550/1040/16-ц (провадження № 61-28423св18); від 22 квітня 2020 року у справі № 601/2592/18 (провадження № 61-17859св19); від 22 квітня 2020 року у справі № 127/23809/18 (провадження № 61-11210св19); від 27 травня 2020 року у справі № 361/7518/16-ц (провадження № 61-43734св18), від 16 вересня 2020 року у справі № 464/1663/18 (провадження № 61-9410св19), що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах.

У порушення вищевказаних положень закону та всупереч релевантної практики Верховного Суду, позивач не звернула увагу на те, що на момент подання позовної заяви ОСОБА_3 помер, тому відповідно до частини четвертої статті 25 ЦК України його цивільна правоздатність припинилася, що свідчить про неможливість визнання майна спільною сумісною власністю. Вказаний спосіб захисту не є ефективним у розумінні положень статті 16 ЦК України та не призведе до відновлення порушених прав позивача, за захистом якого вона звернулася до суду.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них.

Суд також зазначає, що до складу спадщини входять усі належні спадкодавцеві як забудовнику майнові права та обов`язки, що узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 04.05.2022 у справі № 372/4235/19.

Крім цього, не зазначено у прохальній частині позовної заяви за ким має бути визнано право власності на 1/2 частку спірного майна.

За таких обставин позовна заява не відповідає вимогам п. 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України.

Встановлення належності відповідачів є обов`язком суду, що узгоджується із висновком Великої Палати Верховного Суду, який викладено у постанові від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц.

Відповідно до статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі в цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Враховуючи обсяг процесуальних прав та обов`язків, визначених статтями 4, 43 та 49 ЦПК України, сторонами вважаються особи, які є учасниками спірного матеріального правовідношення. Ознаками сторін, які відрізняють їх від інших осіб, які беруть участь у справі (зокрема третіх осіб) є те, що сторони - це особи, між якими виник спір про право, який є предметом розгляду та вирішення судом, та на сторони поширюються усі наслідки судового рішення.

У пунктах 84, 85 постанови від 19 травня 2020 року у справі №916/1608/18 (провадження №12-135гс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що правомірне розміщення на земельній ділянці одного власника об`єкта рухомого майна (зокрема, малої архітектурної форми) іншого власника, наприклад, на умовах оренди, не обмежує прав власника після того, як строк користування землею власника рухомого майна закінчиться (зокрема, після закінчення строку договору оренди). Натомість знаходження на земельній ділянці одного власника об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) іншого власника істотно обмежує права власника землі, при цьому таке обмеження є безстроковим. Так, власник землі у цьому разі не може використовувати її ані для власної забудови, ані іншим чином, і не може здати цю землю в оренду будь-кому, окрім власника будівлі чи споруди. Тому державна реєстрація будівлі, споруди на чужій земельній ділянці є фактично і реєстрацією обмеження права власника землі.

Отже, за позовом про визнання права власності на будівлю, споруду, право на яку ні за ким не зареєстроване, належним відповідачем є власник земельної ділянки, на якій така будівля, споруда розташована.

Як вбачається з матеріалів справи, власником земельної ділянки на якій розташоване спірне будівництво є Калуська міська рада, до якої позов не пред`явлено, що є порушенням п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 185, 260, 261, 353 ЦПК України, суддя,-

у х в а л и в:

позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Калуського районного нотаріального округу Локатир Марія Василівна, про визнання права спільної сумісної власності та визнання права власності на 1/2 частину, залишити без руху.

Надати позивачці десятиденний строк, з дня вручення цієї ухвали, для усунення недоліків зазначених у мотивувальній її частині.

Роз`яснити позивачці, що в разі якщо у вказаний строк недоліки позовної заяви не будуть усунуті, вона вважатиметься неподаною і буде повернута позивачці.

Копію ухвали надіслати позивачці.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Суддя: