Харківський районний суд Харківської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2024 року

смт Покотилівка Харківської області

Справа № 635/7833/23

Провадження № 2/635/1939/2023

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Карасави І.О.,

секретаря судового засідання Дерелюк К.О.,

за участю :

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК» про скасування арешту майна та рішення державного реєстратора

УСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та відповідачів

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК» про скасування арешту майна та рішення державного реєстратора.

У позовній заяві просить суд скасувати арешт, накладений постановою Орджонікідзевського ВДВС ХМУЮ від 23.12.2012 року, номер 35808769, в частині арешту нерухомого майна, а саме: автобусної зупинки з торгівельним павільйоном літ. А-1, загальною площею 35,00 кв.м., з надвірною будівлею навісу літ.Б, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер нерухомого майна 51). Скасувати рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Полторацької Лариси Миколаївни, Харківський районний нотаріальний округ Харківської області, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 4461513 від 29.07.2013 року, яким здійснено державну реєстрацію обтяження: арешт нерухомого майна (номер запису про обтяження 1879484). Скасувати рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Полторацької Лариси Миколаївни, Харківський районний нотаріальний округ Харківської області, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 4461513 від 29.07.2013 року, яким здійснено державну реєстрацію обтяження: заборона на нерухоме майно (номер запису про обтяження 1878978).

Відповідачем, Індустріальним відділом державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, було подано відзив на позов, за змістом якого відповідач зазначає, що згідно даних АСВП по виконавчому провадженню 35808769 постанова про арешт винесена державним виконавцем 25.12.2012 року та 25.07.2013 року державним виконавцем винесено постанову про звільнення майна боржника з арешту, враховучи вказане вважає, що записи про обтяження, які містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, не відносяться до ОСОБА_2 . З огляду на вказане відповідач просить відмовити в задоволенні позовної заяви в частині щодо зняття обтяжень Індустріальним ВДВС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Відповідачем, ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, який здійснює виведення ПАТ «ВІЕЙБІБАНК» з ринку безпосередньо, було надано відзив на позов, в якому вказує на наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки позов заявлено до неналежного відповідача, також просить суд замінити у справі процесуального правонаступника ПАТ «ВІЕЙБІБАНК» на ТОВ «ФК «АССІСТО» (3, 06065, м. Київ, вул. Сурикова, буд.3, корп.8Б).

Представником позивача було подано додаткові поясненення, за змістом яких позивач заперечує щодо заміни відповідача його правонаступником, оскільки жодного документа на підтвердження обставин, що ТОВ «ФК «АССІСТО» набуло право вимог за кредитним договором №52/08 від 15.01.2008, укладеного з ПАТ «ВІЕЙБІ БАНК» та ОСОБА_3 відповдіачем надано не було.

Інших заяв по суті до суду від учасників справи не надходило.

Рух справи

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 12 вересня 2023 року провадження у справі було відкрито, призначено проведення підготовчого засідання, відповідачам наданий строк для подання відзиву на позовну заяву.

Позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 у підготовче засідання не з`явились, представник надав заяву, в якій просить закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду, будь-яких клопотань, які необхідно вирішити в підготовчому засіданні не має.

Представник відповідача Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у підготовче засідання не з`явився, при причини неявки до суду не повідомила, був повідомлений належним чином про дату судового засідання.

Представник відповідача ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК» у підготовче засідання не з`явився, при причини неявки до суду не повідомила, був повідомлений належним чином про дату судового засідання.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 07 лютого 2024 року у клопотанні відповідача ПАТ «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК» про заміну неналежного відповідача на ТОВ «ФК «АССІСТО» було відмовлено, підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК» про скасування арешту майна закрито та призначено справу до судового розгляду.

Позивач у судове засідання не з`явився, представник позивача надав до суду заяву, в якій зазначив, що просить розглядати справу за відсутності ОСОБА_2 та його представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у судове засідання з`явився та навів аргементи, аналогічні, які містяться у відзиві представника.

Представник відповідача ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК» у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно і належним чином в порядку статті 128 ЦПК України, в матеріалах справи міститься відзив представника, згідно якого він просить визнати поважними причини неявки представника ПАТ «ВІЕЙБІБАНК» в судові засідання у даній справі.

Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст спірних правовідносин

Згідно свідоцтва №640 від 29.07.2013 року, що видане приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Полторацькою Л. М., ОСОБА_2 на праві власності належить майно, що складається з автобусної зупинки з торгівельним павільйоном літ. А-1, загальною площею 35,00 кв.м., з надвірною будівлею навісу літ.Б, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до вказаного свідоцтва, зазначено майно було набуте позивачем на підставі акту про реалізацію нерухомого майна з прилюдних торгів, затвердженого Орджонікідзевським відділом державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції 19.07.2013 року. Вказана нерухомість до продажу належала ОСОБА_3 , боржнику у виконавчому провадженні № 35808769.

Право власності на придбане з прилюдних торгів нерухоме майно було зареєстровано позивачем у встановленому законом порядку, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 7077206 від 29.07.2013 року.

Наприкінці липня 2023 року, маючи на меті здійснити продаж належного йому нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , позивач дізнався про наявність обтяжень, які унеможливлюють для нього вчинення будь яких дій, пов`язаних з відчудженням нерухомості.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження обєктів нерухомого майна щодо обєктів нерухомого майна від 24.07.2023 року (номер довідки 340236269) щодо нерухомого майна (реєстраційний номер 51) автобусна зупинка з торгівельним павільйоном літ. А-1, загальною площею 35,00 кв.м., з надвірною будівлею навісу літ.Б, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 , містяться записи щодо актуальної інформації про державну реєстрацію обтяжень, а саме:

- номер запису про обтяження: 1879484, дата, час державної реєстрації: 25.12.2012, 11:52:42, Державний реєстратор: приватний нотаріус Полторацька Лариса Миколаївна, Харківський районний нотаріальний округ, Харківська обл., документи подані для державної реєстрації: постанова про арешт майна боржника, серія та номер:35808769, виданий 24.12.2012, видавник: Орджонікідзевський ВДВС ХМУЮ ДВ-18. Вид обтяження: арешт нерухомого майна. Особа, майно/права якої обтяжуються: ОСОБА_3 .

- номер запису про обтяження 1878978, дата, час державної реєстрації: 15.01.2008, 16:50:32, Державний реєстратор: приватний нотаріус Полторацька Лариса Миколаївна, Харківський районний нотаріальний округ, Харківська обл., документи подані для державної реєстрації: іпотечний договір, серія та номер: р.№8, виданий 15.01.2008, виданик: приватний нотаріус Семенюк М. М. Вид обтяження: заборона на нерухоме майно. Особа, майно/права якої обтяжуються: ОСОБА_3 .

Також за вказаним нерухомим майном міститься актуальна інформація про державну реєстрацію іпотеки:

- номер запису про іпотеку: 1879141, дата, час державної реєстрації: 15.01.2008 16:54:29. Документи, подані для державної реєстрації: Іпотечний договір, серія та номер: р. № 8, виданий 15.01.2008, видавник: Приватний нотаріус ХРНОХО Семенюк М.М. Іпотекодавець: ОСОБА_3 . Іпотекодержатель: Відкрите акціонерне товариство Всеукраїнський Акціонерний Банк (ВАТ "ВіЕйБіБанк") , .

Враховуючи належність вказаного в даній заяві нерухомого майна ОСОБА_2 та факт придбання майна саме з прилюдних торгів у виконавчому провадженні та за згоди іпотекодержателя, позивач звернувся до Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та ПАТ «ВІЕЙБІ БАНК» з відповідними заявами від 09.08.2023 року в яких просив відповідачів вчинити дії та скасувати наявні в державних реєстрах обтяження нерухомого майна/державної реєстрації іпотеки, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

ПАТ «ВІЕЙБІ БАНК» не було надано відповіді на заяву представника позивача від 09.08.2023 року.

Індустріальний ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції листом від 11.08.2023 року за № 101552 повідомив, «що відповідно до розділу VIII п. 3 Наказу «Про затвердження Інструкції з організації примусового виконанн рішень» після реалізації арештованого майна чи йго передачі стягувачу в рахунок погашення боргу всі арешти та заборони з такого майна знімаються не пізніше наступного робочого дня після отримання виконавцем документів, що підтверджують повний розрахунок за придбане майно на електронному аукціоні або після передачі стягувачеві.

На підставі вищезазначеного даний запис про обтяження №1879484 не відноситься до ОСОБА_2 у зв`язку з тим, що відповідно до закону нотаріус не мав законних підстав для реєстрації права власності майна, якщо не припинено арешт на майні, що придбано з прилюдних торгів».

Разом з вказаним Відповідач у листі зазначає, що спірне обтяження № 1879484, було накладено на все майно боржника ОСОБА_3 у виконавчому провадженні № 35808769 та 25.07.2013 року державним виконавцем було винесено постанову про звільнення майна боржника з під арешту.

Враховуючи позицію відповідачів у спірних правовідносинах, позивач не має можливості самостійно у позасудовому порядку скасувати вищевказані обтяження в державному реєстрі, які є актуальними на момент звернення до суду та які перешкоджають його законному володінню нерухомим майном.

Джерела права, мотиви та висновки суду при вирішенні справи

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності набувається в порядку, зазначеному законом. Відповідно до частини 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частин 1, 2 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтями 319, 321 ЦК України передбачено, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії. Право власності є непорушним.

Гарантуючи захист права власності законодавство надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статтями 16, 386, 391 ЦК України.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

В період з 1999 року по червень 2016 року був чинним Закон України « Про виконавче провадження» № 606-ХІV. Станом на теперішній час спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про виконавче провадження» № 1404-VІІІ.

Відповідно до статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІV арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошенню, заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна. Проведення Опису майна боржника здійснюється не пізніше ніж протягом місяця з моменту отримання інформації про місцезнаходження майна. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Згідно статті 30 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону: повернення виконавчого документа стягувану - згідно із статтею 47 цього Закону: повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Державний виконавець зобов`язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк.

Строк здійснення виконавчого провадження не включає час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження на період проведення експертизи чи оцінки майна, виготовлення технічної документації на майно, реалізації майна боржника, час перебування виконавчого документа на виконанні в адміністрації підприємства, установи чи організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця, які здійснюють відрахування із заробітної плати (заробітку), пенсії та інших доходів боржника. Строк здійснення зведеного виконавчого провадження обчислюється з моменту приєднання до такого провадження останнього виконавчого документа.

Відповідно до статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІV у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, зазначеної в частині другій цієї статті, для їх пред`явлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно.

Відповідно до статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Частиною 1 статті 59 ЗУ «Про виконавче провадженя» № 1404-VIII встановлено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VІІІ у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувана про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Таким чином суд зазначає, що Законом України «Про виконавче провадження» 1404-VІІІ визначено перелік підстав для зняття самостійно державним виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, однак у данному випадку Індустріальним відділом державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції не було дотримано вказаних вимог Закону, оскільки після реалізації належного ОСОБА_3 як боржнику у виконавчому провадженні № 35808769 нерухомого майна та придбання його ОСОБА_2 , державний виконавець зобовязаний був вчинити дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Суд критично ставиться до позиції Індустріального ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, щодо належності існуючих обтяжень до майна ОСОБА_3 , як боржника у виконавчому провадженні № 35808769 та зокрема посиланню відповідача на ту обставину, що 25.07.2013 року державним виконавцем було винесено постанову про звільнення майна боржника з арешту.

Відповідно до приписів пункту 5 статті 12 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою до моменту державної реєстрації припинення таких прав, обтяжень у порядку, передбаченому цим Законом.

Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості та їх обтяжень, зареєстрованих у Державному реєстрі прав, вчиняються на підставі відомостей про речові права, обтяження речових прав, що містяться в цьому реєстрі.

Отже, відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тобто державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи.

Вказана правова позиція неодноразова була викладена у постановах Верховного Суду, зокрема від 02.07.2019 у справі № 48/340; від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17; від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19,

Згідно з частиною 4 cтатті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на вказне, суд вважає що позовна вимога про скасування арешту, що накладений постановою Орджонікідзевського ВДВС ХМУЮ від 23.12.2012 року, номер 35808769, в частині арешту нерухомого майна, а саме: автобусної зупинки з торгівельним павільйоном літ. А-1, загальною площею 35,00 кв.м., з надвірною будівлею навісу літ.Б, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію такого обтяження - індексний номер 4461513 від 29.07.2013 року, яким здійснено державну реєстрацію обтяження: арешт нерухомого майна (номер запису про обтяження 1879484) є законною та обгрунтованою, а отже підлягає заловоленню.

Щодо позовних вимог до ПАТ «ВІЕЙБІ БАНК» про скасування рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Харківської області Полторацької Лариси Миколаївни, індексний номер 4461513 від 29.07.2013 року, яким здійснено державну реєстрацію обтяження: заборона на нерухоме майно (номер запису про обтяження 1878978) суд зазначає насутпне.

Відповідно до частини 1, 2 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Підстави набуття права власності регламентовані статтею 328 Цивільного кодексу України, якою визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 р. № 606-XIV (який був чинним на час придбання позивачем майна з прилюдних торгів, далі - Закон № 606-ХІV) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Частинами 1, 6 статті 52 Закону № 606-XIV встановлено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Відповідно до частини 8 статті 54 Закону № 606-XIV примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку".

Приписами частини 1 статті 62 Закону № 606-XIV визначено, що реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах.

Згідно підпункту 4.5.14 пункту 4.5 розділу ІV Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 р. № 512/5 (в редакції, чинній на час реалізації нерухомого майна з прилюдних торгів) після реалізації арештованого майна чи його передачі стягувачу в рахунок погашення боргу всі арешти та заборони з такого майна знімаються не пізніше наступного робочого дня після його передачі новому власнику.

Розділом V Закону України «Про іпотеку» від 05 червня 2003 року № 898-IV (далі - Закон № 898-IV) регламентовано порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки, що передбачає підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки (стаття 33) та особливості реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах (статті 41 - 50).

За змістом частини першої статті 41 Закону № 898-IV вбачається, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Відповідно до приписів статті 50 ЗУ «Про іпотеку» № 898-IV (в редакції станом на момент реалізації майна) після продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах або продажу предмета іпотеки відповідно до статті 38 цього Закону припиняються будь-які права та вимоги інших осіб на нерухоме майно, що було предметом іпотеки, які виникли після державної реєстрації іпотеки за іпотечним договором, згідно з яким було звернене стягнення на предмет іпотеки. Це правило не застосовується у разі придбання предмета іпотеки іпотекодавцем.

Суд зазначає, що статтею 17 Закону № 898-IV, визначено перелік підстав, коли іпотека припиняється, а саме у випадку: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

З огляду на вказане суд дійшов висновку, що після реалізації іпотечного майна, що належало боржникові ОСОБА_3 у виконавчому провадженні № 35808769 та яке було придбане на прилюдних торгах позивачем, іпотека є припиненою в силу Закону № 898-IV, а тому реєстратор приватний нотаріус Полторацька Лариса Миколаївна, не мала законних підстав для прийняття рішення про внесення до реєстру запису про обтяження 1878978 (індексний номер 4461513 від 29.97.2013) на підставі іпотечного договору № 8 від 15.01.2008 року, укладений між ПАТ «ВІЕЙБІ БАНК» та ОСОБА_3 .

Відповідно до приписів ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Постанови Кабінету міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» позивач позбавлений можливості звернутись до органів державної реєстрації з заявою про припинення іпотеки та, відповідно, вилучення такого запису з державного реєстру, оскільки відповідно до пункту 3 частини 1 статті 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення іпотеки заявником є іпотекодержатель, особа, в інтересах якої встановлено, змінено або припинено іпотеку, або уповноважені ними особи.

Як вже зазначалось судом, відповідно до приписів пункту 5 статті 12 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою до моменту державної реєстрації припинення таких прав, обтяжень у порядку, передбаченому цим Законом. Тобто відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тобто державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи.

Враховуючи наведені фактичні обставини справи суд зазначає, що матеріалами справи підтверджується обставина звернення позивача з відповідною заявою до іпотекодержателя ПАТ «ВіЕЙБІ БАНК» за змістом якої він просив вчинити дії з припинення іпотеки та скасувати наявні в державних реєстрах обтяження нерухомого майна, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , однак вказане звернення було проігнороване, жодної відповіді на звернення відповідачем не було надано.

У пункті 31 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 911/1681/18 зазначено, що спір про скасування рішення, запису щодо скасування права власності на об`єкт нерухомого майна має розглядатися як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав на спірний об`єкт нерухомості. Належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Участь державного реєстратора як співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушенні прав) у спорі не змінює його цивільно-правового характеру.

Аналогічні висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц; від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц; від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц; від 13 листопада 2019 року у справі № 755/9215/15-ц.

З огляду на вказане суд вважає законною та обгрунтованою позовну вимогу до ПАТ«ВІЕЙБІ БАНК» як особи, в інтересах якої здійснено реєстрацію обтяження, про скасування рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Полторацької Л. М., індексний номер 4461513 від 29.07.2013 року (запис про обтяження 1878978).

Відповідно до частини 1 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з частини 1статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Враховуючи наведене, суд вважає, що порушення прав позивача як власника нерухомого майна позбавляє його можливості вільно розпоряджатися та користуватися належним йоу майном, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог.

Розподіл судових витрат між сторонами

Згідно статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, суд вважає, що підлягає стягненню з відповідачів пропорційно на користь позивача судовий збір в розмірі 2 576,64 грн.

Керуючись статтями 2-13, 77-80, 141, 211, 258, 263-265, 273 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК» про скасування арешту майна та рішення державного реєстратора - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений постановою Орджонікідзевського ВДВС ХМУЮ від 23.12.2012 року, номер 35808769, в частині арешту нерухомого майна, а саме: автобусної зупинки з торгівельним павільйоном літ. А-1, загальною площею 35,00 кв.м., з надвірною будівлею навісу літ.Б, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер нерухомого майна 51).

Скасувати рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Полторацької Лариси Миколаївни, Харківський районний нотаріальний округ Харківської області, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 4461513 від 29.07.2013 року, яким здійснено державну реєстрацію обтяження: арешт нерухомого майна (номер запису про обтяження 1879484).

Скасувати рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Полторацької Лариси Миколаївни, Харківський районний нотаріальний округ Харківської області, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 4461513 від 29.07.2013 року, яким здійснено державну реєстрацію обтяження: заборона на нерухоме майно (номер запису про обтяження 1878978).

Стягнути з Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (61003, м. Харків, вул. Кооперативна, буд. 12/14, код ЄДРПОУ 44045454) та ПАТ «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК» (04119, м. м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 27 Т, ) пропорційно на користь ОСОБА_2 витрати зі сплати судового збору в сумі 2 576,64 грн.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

відповідач Індустріальний відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, 61003, м. Харків, вул. Кооперативна, 12/14, ;

відповідач - ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК», 04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 27 Т, .

Суддя І.О. КАРАСАВА