Дата документу 17.06.2024
Справа № 501/4873/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2024 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі головуючого судді Петрюченко М.І.,

за участю секретаря судового засідання - Тейбаш Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Чорноморську Одеської області цивільну справу за

позовом представника

1 ОСОБА_1 ,

2 ОСОБА_2

до

відповідача: ОСОБА_3

предмет та підстави позову: про захист честі, гідності та ділової репутації, шляхом спростування недостовірної інформації,

учасники справи не з`явились

ухвалив рішення про наступне та

В С Т А Н О В И В:

І. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача

Представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 22.11.2023 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації, шляхом спростування недостовірної інформації,згідно якого просить суд:

- визнати недостовірною та такою, що порушує особисте немайнове право на повагу до дочесті, гідності та недоторканості ділової репутації, інформацію стосовно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 опубліковану ІНФОРМАЦІЯ_1 на Telegram каналі з назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (адреса: ІНФОРМАЦІЯ_3 а саме:

«… ОСОБА_4 офигенных историй об одесском управлении торговли

Начальник Службы развития торговли Одесского городского совета ОСОБА_5 написал заявление в ГБР на сотрудника УСР ОСОБА_6 . А свидетелем проходит начальник управления торговли ОСОБА_7 .

Злые язычки говорят, что сегодня Кожухарь и Ястремская якобы должны предоставить видео, на котором Орес требует 10к долларов…».

- зобов`язати ОСОБА_3 вчинити дії щодо спростування недостовірної інформації, шляхом опублікування на Telegram каналі з назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (адреса: ІНФОРМАЦІЯ_3 з посиланням на рішення суду, наступного тексту:

«СПРОСТУВАННЯ!

Інформація опублікована ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:

«Время офигенных историй об одесском управлении торговли

Начальник Службы развития торговли Одесского городского совета ОСОБА_5 написал заявление в ГБР на сотрудника УСР ОСОБА_6 . А свидетелем проходит начальник управления торговли ОСОБА_7 .

Злые язычки говорят, что сегодня Кожухарь и Ястремская якобы должны предоставить видео, на котором Орес требует 10к долларов…» є недостовірною, не відповідає дійсності та принижує честь, гідність та завдає шкоди діловій репутації ОСОБА_1 та ОСОБА_2 »;

- стягнути з ОСОБА_3 на користь відповідачі судові витрати у справі.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 є начальником Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради.

ОСОБА_2 є директором Комунальної установи «Муніципальна служба розвитку торгівлі Одеської міської ради».

13.10.2023 на Telegram каналі, належного відповідачу, під назвою «Ирочка расскажет…» та за яким стежать 10 020 підписників, опубліковано інформацію, що не відповідає дійсності, принижує честь, гідність та завдає шкоди діловій репутації ОСОБА_8 та ОСОБА_2 , наступного змісту (мовою оригіналу):

« ОСОБА_4 офигенных историй об одесском управлении торговли

Начальник Службы развития торговли Одесского городского совета ОСОБА_5 написал заявление в ГБР на сотрудника УСР ОСОБА_6 . А свидетелем проходит начальник управления торговли ОСОБА_7 ??????

Злые язычки говорят, что сегодня ОСОБА_9 и ОСОБА_10 якобы должны предоставить видео, на котором Орес требует 10к долларов.

Сам ОСОБА_11 уже собирался переводится в Нацпол. В новой команде он не прижился - так как является наследием от бывшего главы ОСОБА_12 . Плюс злые язычки говорят, что в УСР вообще смешная ситуация сложилась. Старая команда по инерции обилечивает, а новое руководство не берет (говорят указание сверху). В итоге, старая гвардия бабки аккумулируют, а не знают кому вести».

Даний допис переглянуло 12 100 осіб.

Позивач вказує в позові, що зі змісту даної публікації вбачається, що нібито, ОСОБА_2 звернувся до Державного бюро розслідувань із заявою про вчинення ОСОБА_13 кримінального правопорушення.

А також, що, нібито, ОСОБА_1 є свідком у кримінальному провадженні, відкритого за вищевказаною заявою ОСОБА_2

Повідомляється, що, нібито, позивачі планують показати доказ (відеозапис) вчинення ОСОБА_13 кримінального правопорушення, а саме: вимагання хабаря, в розмірі 10 тис. доларів.

Позивачі категорично заперечують вчинення ними вищевказаних дій та наявність у ОСОБА_2 статусу заявника у кримінальному провадженні, за вищенаведеними фактами, а у ОСОБА_1 статусу свідка у такому кримінальному провадженні, так само, як і заперечують наявність у їх розпорядженні коли-небудь відеозапису, яким би було зафіксовано вчинення ОСОБА_13 кримінального правопорушення.

Позивачі стверджують у позові, що наведені обставини дають обґрунтовані підстави дійти висновку, що розміщена 13.10.2023 публікація на Telegram каналі, належного відповідачу, під назвою «Ирочка расскажет…» містить неправдиву інформацію відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та підлягає спростуванню.

На підставі викладеного, позивачі (їх представник) звернулись до суду з відповідним позовом.

У встановлений ухвалою строк відповідач не подала відзив на позов, в судове засідання не з`явилася, була належним чином сповіщена про день і час судового розгляду справи.

Представник позивачів надав до суду заяви про розгляд справи без його участі та без участі позивачів (а.а.58-61, 78, 79, 87-88, 89-90).

ІІ. Інші процесуальні дії у справі.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 22.11.2023 справа розподілена для розгляду судді Петрюченко М.І. (а.с.47).

Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області Петрюченко М.І. від 01.12.2023 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження (а.с.55-56).

Ухвалою Іллічівського міського суду від 04.03.2024 закрито підготовче судове засідання, призначено справу до судового розглядуц по суті (а.с.82).

Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є начальником Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради.

ОСОБА_2 є директором Комунальної установи «Муніципальна служба розвитку торгівлі Одеської міської ради».

Вказані обставини підтверджуються витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.19-20).

13.10.2023 на Telegram каналі під назвою «Ирочка расскажет…» опубліковано інформацію наступного змісту (мовою оригіналу):

«Время офигенных историй об одесском управлении торговли

Начальник Службы развития торговли Одесского городского совета Константин Кожухарь написал заявление в ГБР на сотрудника УСР ОСОБА_6 . А свидетелем проходит начальник управления торговли ОСОБА_7 ??????.

Злые язычки говорят, что сегодня Кожухарь и Ястремская якобы должны предоставить видео, на котором Орес требует 10к долларов.

Сам Орес уже собирался переводится в Нацпол. В новой команде он не прижился - так как является наследием от бывшего главы ОСОБА_12 . Плюс злые язычки говорят, что в УСР вообще смешная ситуация сложилась. Старая команда по инерции обилечивает, а новое руководство не берет (говорят указание сверху). В итоге, старая гвардия бабки аккумулируют, а не знают кому вести.

Веселье??» (Звіт за результатами проведення фіксації і дослідження змісту веб-сторінки у мережі Інтернет від 31.10.2023 №260/2023-ЗВ додається (а.с.21, 22-26).

Даний допис переглянуло 12 100 осіб.

ОСОБА_1 13.10.2023 звернулася до директора Територіального управління ДБР розташованого у м.Миколаєві ОСОБА_14 із заявою про надання письмової інформації про те чи зверталася ОСОБА_1 до органів Державного бюро розслідувань з заявою стосовно факту вимагання у неї, як начальника Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради, службовими особами даного Управління стратегічних розслідувань в Одеській області неправомірної вигоди, що підтверджується копією заяви (а.с.39).

Також, 13.10.2023 ОСОБА_2 звернувся до директора Територіального управління ДБР розташованого у м.Миколаєві ОСОБА_14 з заявою про надання письмової інформації про те чи звертався ОСОБА_2 до органів Державного бюро розслідувань з заявою стосовно факту вимагання у нього, як директором Комунальної установи «Муніципальна служба розвитку торгівлі Одеської міської ради», службовими особами даного Управління стратегічних розслідувань в Одеській області, зокрема, ОСОБА_15 , неправомірної вигоди, що підтверджується копією заяви (а.с.40).

Територіальне управління Державного бюро розслідувань розташоване у місті Миколаєві листом від 13.10.2023 №16-10-32551-23 повідомило, що в його розпорядженні відсутня інформація про звернення ОСОБА_2 із заявою стосовно вимагання неправомірної вигоди службовими особами управління стратегічних розслідувань в Одеській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції (а.с.42).

Також, Територіальне управління Державного бюро розслідувань розташоване у місті Миколаєві листом від 13.10.2023 № 16-10-32550-23 повідомило, що в його розпорядженні відсутня інформація про звернення ОСОБА_1 із заявою стосовно вимагання неправомірної вигоди службовими особами управління стратегічних розслідувань в Одеській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції (а.с.41).

Згідно довідки з відомостями про власника веб-сайту або інформацією про його встановлення від 08.11.2023 №258/2023-Д вбачається, що Telegram канал з назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 …» доступний за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 та на ньому інформаційна діяльність здійснюється від імені ОСОБА_16 (а.с.28-37).

ІV. Оцінка Суду.

Згідно з п.4 ст.129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, (ч.1 ст.2 ЦГІК України).

Суд звертає увагу що, крім ст.32 Конституції України, яка гарантує судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї, у ст. 34 Конституції України кожному гарантується також і право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Приймаючи до уваги зазначені конституційні положення, суд при вирішенні справи про захист честі, гідності та ділової репутації повинен забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки та слова, правом на вільне вираження своїх поглядів і переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте й сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суд повинен визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до ч.2 ст.30 Закону України "Про інформацію оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Відповідно до п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 №1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно зі ст.30 Закону України "Про інформацію" ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Відповідно до ч.2 ст.47-1 вказаного закону, оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Вказані положення національного законодавства кореспондується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, рішення у справі "Лінгенс проти Австрії" (12/1984/84/131) містить вказівку про необхідність розрізняти факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (п.41).

Відповідно до ч.1 ст.201 ЦК України, зокрема, честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Згідно зі ст.277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Аналогічна позиція міститься у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 грудня 2020 року у справі №132/1489/18.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 січня 2019 року у справі №461/9631/15-ц зазначено: "тлумачення статті 277 ЦК України свідчить, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; врахування положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) щодо її застосування".

Також в п.15 Постанови №1 Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" зазначено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно зі статтею 10 Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки "інформації" чи "ідей", які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає "демократичного суспільства (KARPYUK AND OTHERS v. UKRAINE, №30582/04, 32152/04, § 188, ЄСПЛ, від 06 жовтня 2015 року).

Відповідно до вимог ч.1 ст.302 ЦК України, фізична особа має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Лінгенс проти Австрії суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Права на недоторканість гідності та честі публічної особи підлягають захисту лише у випадку, коли ця особа доведе, що інформація поширена з явним злим умислом", тобто із знанням її неправдивості, або із нехтуванням питання про їх правдивість чи неправдивість (див., наприклад, рішення у справі "Нью-Йорк Таймс проти Салівана" (NewYorkTimes v. Sullivan) чи "Куртіс Паблішінг Ко. проти Батса" (CurtisPublishingCo. v. Butts)).

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною, передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

За змістом цієї норми свобода слова, преси як захисника інтересів громадськості, критики представників держави, висловлення своєї думки в процесі обговорення питань, що становлять громадський інтерес, є однією з найважливіших свобод людини.

Втрутитись у процес реалізації цієї норми національна влада може лише у випадках, передбачених частиною другою статті 10 Конвенції, зокрема, якщо це передбачено законом, направлено на захист репутації або прав інших осіб і є необхідним в демократичному суспільстві.

Згідно зі ст.17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини", суди повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Аналіз зазначеного національного законодавства та статті 10 Конвенції і практики її застосування свідчить про те, що межі свободи вираження думок залежать від їх змісту та від того, чим займається особа, стосовно якої ці думки висловлені.

Також в п.12 Постанови №1 Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи зазначено, що належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві.

Судом встановлено, що 13.10.2023 на Telegram каналі під назвою «Ирочка расскажет…» опубліковано інформацію наступного змісту (мовою оригіналу):

«Время офигенных историй об одесском управлении торговли

Начальник Службы развития торговли Одесского городского совета Константин Кожухарь написал заявление в ГБР на сотрудника УСР ОСОБА_6 . А свидетелем проходит начальник управления торговли ОСОБА_7 ??????.

Злые язычки говорят, что сегодня Кожухарь и Ястремская якобы должны предоставить видео, на котором Орес требует 10к долларов.

Сам Орес уже собирался переводится в Нацпол. В новой команде он не прижился - так как является наследием от бывшего главы ОСОБА_12 . Плюс злые язычки говорят, что в УСР вообще смешная ситуация сложилась. Старая команда по инерции обилечивает, а новое руководство не берет (говорят указание сверху). В итоге, старая гвардия бабки аккумулируют, а не знают кому вести.

Веселье??» (Звіт за результатами проведення фіксації і дослідження змісту веб-сторінки у мережі Інтернет від 31.10.2023 №260/2023-ЗВ додається (а.с.21, 22-26).

Даний допис переглянуло 12 100 осіб.

Проаналізувавши оприлюднений відповідачем допис, суд вважає, що вказані висловлювання виражені у посиланні на конкретні факти та події.

Разом з тим, судом встановлено, що ОСОБА_1 13.10.2023 звернулася до директора Територіального управління ДБР розташованого у м.Миколаєві ОСОБА_14 із заявою про надання письмової інформації про те чи зверталася ОСОБА_1 до органів Державного бюро розслідувань з заявою стосовно факту вимагання у неї, як начальника Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради, службовими особами даного Управління стратегічних розслідувань в Одеській області неправомірної вигоди, що підтверджується копією заяви (а.с.39).

Також, 13.10.2023 ОСОБА_2 звернувся до директора Територіального управління ДБР розташованого у м.Миколаєві ОСОБА_14 з заявою про надання письмової інформації про те чи звертався ОСОБА_2 до органів Державного бюро розслідувань з заявою стосовно факту вимагання у нього, як директором Комунальної установи «Муніципальна служба розвитку торгівлі Одеської міської ради», службовими особами даного Управління стратегічних розслідувань в Одеській області, зокрема, ОСОБА_15 , неправомірної вигоди, що підтверджується копією заяви (а.с.40).

Територіальне управління Державного бюро розслідувань розташоване у місті Миколаєві листом від 13.10.2023 №16-10-32551-23 повідомило, що в його розпорядженні відсутня інформація про звернення ОСОБА_2 із заявою стосовно вимагання неправомірної вигоди службовими особами управління стратегічних розслідувань в Одеській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції (а.с.42).

Також, Територіальне управління Державного бюро розслідувань розташоване у місті Миколаєві листом від 13.10.2023 № 16-10-32550-23 повідомило, що в його розпорядженні відсутня інформація про звернення ОСОБА_1 із заявою стосовно вимагання неправомірної вигоди службовими особами управління стратегічних розслідувань в Одеській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції (а.с.41).

Згідно довідки з відомостями про власника веб-сайту або інформацією про його встановлення від 08.11.2023 №258/2023-Д вбачається, що Telegram канал з назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 …» доступний за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 та на ньому інформаційна діяльність здійснюється від імені ОСОБА_16 (а.с.28-37).

Відповідно до ч.5 п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року, недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Пунктом 18 зазначеної Постанови роз`яснено, що обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте, позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації.

З цього випливає, що тягар доказування достовірності негативної інформації про позивача покладається на відповідача, а на позивача покладено лише обов`язок доказування факту поширення такої інформації відповідачем. Цей висновок узгоджується з приписом абз.1 ч.2 ст.302 ЦК України.

Пунктом 19 вказаної Постанови визначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 32 Конституції України закріплено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно з ч.1 ст.200 ЦК України, інформацією є документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце у суспільстві, державі та навколишньому середовищі.

Статтею 30 Закону України "Про інформацію" передбачено, що оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Зі змісту поширеної інформації, на думку суду, можна дійти висновку, що інформація, поширена відповідачем містить фактичні дані, та викладена у категоричній стверджувальній формі, а відтак може бути перевірена на предмет її відповідності дійсності і, як наслідок, може бути визнана недостовірною.

Поширену відповідачем інформацію про позивачів можна перевірити на предмет її істинності, дійсності; зазначена інформація не підпадає під ознаки критики; в оспорюваній інформації відсутня оцінка дій, суб`єктивна думка, переконання і погляди відповідача, припущення, а також мовно-стилістичні засоби (гіпербола, алегорія, сатира) тощо, а тому вона не є оціночними судженнями, і може бути спростована.

Поширена відповідачем інформація за своїм характером та змістом ґрунтується на твердженнях про причетність позивачів та інших осіб до вчинення протиправних дій

Враховуючи формулювання використаних при поширенні інформації тверджень, поширена недостовірна інформація висловлена у формі фактичного твердження.

Оскільки інформація сформульована відповідачем способом категоричного висловлювання у формі існування конкретних обставин (фактів), при цьому форма вираження вищезазначеної інформації не містить критики або оцінки дій, без застосування та вживання гіпербол, алегорій, сатири (чи інших мовностилістичних способів) та у формі констатації конкретних фактів (обставин), які нічим не підтверджені, суд вважає, що наявні підстави для визнання цієї інформації як недостовірної, та такою, що порушує особисті немайнові права позивачів.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.201 ЦК України, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством".

Суд вважає, що твердження відносно позивачів, формують негативну громадську думку, руйнують імідж та репутацію позивачів, а відтак є такими, що порушують право позивачів на повагу до його ділової репутації.

Враховуючи вищевикладене, суд, прийшов до висновку, що відповідач поширив недостовірну інформацію на невизначене коло осіб про позивачів, яка складає негативне враження у суспільства про позивачів.

Суд також погоджується з тим, що поширена інформація є негативною, оскільки, її зміст вказує на те, що розповсюдження такої інформації може створити негативні наслідки для позивачів, поставити під сумнів дотримання ними законодавства України.

Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009, спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватися незалежно від вини особи, яка її поширила.

Оспорювана інформація не відповідає дійсності, оскільки не підтверджуєтьсянаданими суду доказами, є негативною, створює негативне уявлення про позивачів та безпосередньо порушує їхні особисті немайнові права і завдають шкоди їхній діловій репутації.

Виходячи з встановлених обставин справи та положень законодавства, яким регламентовано спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що відносно позивачів поширено відомості, що не відповідають дійсності, викладені неправдиво, мають виражений негативний характер, а також принижують ділову репутацію останніх, тобто порушують немайнові права позивачів, а тому підлягають визнанню такими, що не відповідають дійсності.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року, задовольняючи позов, суд повинен у резолютивній частині рішення зазначити, чи було порушено особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що поширення інформації, що є предметом розгляду у цій справі, порушує особисті немайнові права позивачів, тобто завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до пункту 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2019 року, спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію.

Вирішуючи питання про спосіб спростування інформації, яка підлягає визнанню недостовірною, суд вважає, що способом спростування поширеної відповідачем недостовірної інформації, який би сприяв найбільш повному відновленню порушеного немайнового права позивачів, є зобов`язання спростувати недостовірну інформацію, у спосіб, зобов`язання відповідача шляхом розміщення спростування, викладеної інформації про позивачів та опублікування на сторінці в соціальній мережі «Телеграм каналі» спростування цієї інформації.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що позивачами обрано законний спосіб спростування поширеної інформації, вимоги позову в цій частині також підлягають задоволенню.

Обґрунтовуючи дане судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Крім того, відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Згідно зі ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених сторонами по справі в обґрунтування власних правових позицій, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог.

V. Розподіл судових витрат між сторонами.

Згідно чч.1, 2, 3 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову-на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до статті 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір, витрати по сплаті якого понесені позивачами і документально підтвердженні.

Зокрема, згідно квитанцій від 16.11.2023 (а.с.1-2) позивачами за при подачі позову до суду сплачено по 2146,20 грн. судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивачів.

Керуючись статтями 2, 5, 10-13, 18, 81, 258-259, 263-265, 280-282 Цивільного процесуального кодексу України, Суд

У Х В А Л И В:

Позов представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації, шляхом спростування недостовірної інформації - задовольнити повністю.

Визнати недостовірною та такою, що порушує особисте немайнове право на повагу до дочесті, гідності та недоторканості ділової репутації, інформацію стосовно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 опубліковану ІНФОРМАЦІЯ_1 на Telegram каналі з назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (адреса: ІНФОРМАЦІЯ_3 а саме:

«…Время офигенных историй об одесском управлении торговли

Начальник Службы развития торговли Одесского городского совета ОСОБА_5 написал заявление в ГБР на сотрудника УСР ОСОБА_6 . А свидетелем проходит начальник управления торговли ОСОБА_7 .

Злые язычки говорят, что сегодня Кожухарь и Ястремская якобы должны предоставить видео, на котором Орес требует 10к долларов…».

Зобов`язати ОСОБА_3 вчинити дії щодо спростування недостовірної інформації, шляхом опублікування на Telegram каналі з назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (адреса: ІНФОРМАЦІЯ_3 з посиланням на рішення суду, наступного тексту:

«СПРОСТУВАННЯ!

Інформація опублікована ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:

«Время офигенных историй об одесском управлении торговли

Начальник Службы развития торговли Одесского городского совета ОСОБА_5 написал заявление в ГБР на сотрудника УСР ОСОБА_6 . А свидетелем проходит начальник управления торговли ОСОБА_7 .

Злые язычки говорят, что сегодня Кожухарь и Ястремская якобы должны предоставить видео, на котором Орес требует 10к долларов…» є недостовірною, не відповідає дійсності та принижує честь, гідність та завдає шкоди діловій репутації ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ».

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати, пов`язані із сплатою судового збору в розмірі 2147,20 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати, пов`язані із сплатою судового збору в розмірі 2147,20 грн.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним-процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним-процесуальним кодексом України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Іллічівського міського

Суду Одеської області М.І.Петрюченко