Провадження №: 2/336/3100/2024
03 грудня 2024 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Звєздової Н.С., за участі секретаря судового засідання Іванченко О.С.,
розглянувши у спрощеному позовному провадженні в залі суду у м. Запоріжжі цивільну справу за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за комунальні послуги, -
Представник позивача Рясна А.С., яка діє на підставі Довіреності №937/20-19 від 21.12.2020 (строк дії до 31.12.2021) звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за комунальні послуги, надані за адресою: АДРЕСА_1 за період з 01.12.2016 по 01.07.2021 у сумі 20 714,00 грн.
Позов обґрунтовано тим, що відповідачі проживають за адресою: АДРЕСА_1 , а відтак є споживачами послуг, які надає Концерн «МТМ» за вказаною адресою. Позивачем за період з 01.12.2016 по 01.07.2021 надано за вказаною адресою послуги з централізованого опалення та постачання гарячої воді на суму 20 417,00 гривень. Відповідачами, вартість отриманих послуг не сплачувалася, у зв`язку з чим виникла відповідна заборгованість, яку Концерн «МТМ» просить стягнути з відповідачів разом з судовим збором у сумі 2 270,00 гривень.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11.01.2022 (справа №336/5629/21, провадження «№2/336/532/2022) ухвалено заочне рішення по справі, яким позовні вимоги Концерну «МТМ» задоволено у повному обсязі та стягнуто з відповідачів в солідарному заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в сумі 20 714,00 грн. Також вказаним рішенням з відповідачів стягнуто судовий збір у сумі по 756,67 грн. з кожного.

09.04.2024 не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідачка ОСОБА_4 звернулася до суду з заявою про перегляд заочного рішення.

23.08.2024 ухвалою суду заява ОСОБА_4 задоволена, заочне рішення суду від 11.01.2022 скасовано, справу призначено до нового розгляду.

25.09.2024 відповідачкою ОСОБА_4 подано відзив на позов.

16.10.2024 представником позивача Шикун В.О., яка діє на підставі Довіреності №803/20-24 від 08.05.2024 (строк дії до 31.12.2024) через підсистему (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» звернулася з клопотанням про виключення ОСОБА_5 зі складу учасників по справі та закрити провадження у вказаній справі у відношенні останньої. Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість у сумі 20 714,00 грн. та судовий збір у сумі 2 270,00 грн.

Також представником позивача ОСОБА_6 подано уточнену позовну заяву, в якій просила стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість у сумі 20 714,00 грн. та судовий збір у сумі 2 270,00 грн.

Ухвалою суду від 04.11.2024 ОСОБА_7 вилучено зі складу учасників по справі.

Відповідачами відзив на позов не подано.

Представник позивача в судове засідання не з`явилася. При зверненні з позовом до суду, подала заяву про розгляд справи без їх участі, позов підтримала, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує.

Відповідачі, відповідно до вимог п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Причини неявки суду не повідомили. Заяву про розгляд справи без їх участі не надали

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

Враховуючи те, що відповідачі були належним чином повідомленими про дату, час і місце судового засідання, не з`явилися в судове засідання без повідомлення причин, відзив не подали, суд прийшов до висновку про прийняття рішення на підставі наявних у справі доказів.

Оскільки всі учасники справи не з`явились у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що передбачено частиною другою статті 247 ЦПК України.

Дослідивши позовну заяву та письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Правовідносини між позивачем та Споживачами в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України, від 21.07.2005 року № 630 та від 21 серпня 2019 р., № 830, Положенням про Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 року, № 315 про затвердження «Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг» та іншими нормативно-правовими актами України. Позивач по відношенню до Відповідача, як споживача послуг, являється виконавцем житлово-комунальних послуг, а саме з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, а також з постачання теплової енергії.

Згідно з ч.1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України від 24.06.2004 № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон № 1875-IV), який діяв до 30.04.2019, порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

Відповідно до ст. 19 Закону № 1875-IV відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України від 09.11.2017 № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон № 2189-VIII), який діє з 01.05.2019, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

У ст. 1 Закону № 1875-IV зазначено, що для цілей цього закону власником є фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку, а споживачем - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Аналогічні норми містить ст. 1 Закону № 2189-VIII.

Правилами та Законом України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875- IV від 24.06.2004 року передбачено, що надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води і водовідведення здійснюється на підставі укладеного між Виконавцем та Споживачем відповідного договору.

Пунктом 8 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України, від 21.07.2005 року № 630 та від 21 серпня 2019 р. встановлюється, що послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Згідно ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон), відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник, при чому виробник послуг може бути і їх виконавцем.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.20 Закону споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Відповідно до п.5 ч.3 ст.20 Закону споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обов`язок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (Постанова Верховного суду України від 30.10.2013 р. по справі 6-59цс13).

З 1 травня 2019 року в повному обсязі введено в дію Закон України від 09.11.2017 № 2189-VШ «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон), яким Закон України від 24 червня 2004 року № 1875-ІV «Про житлово-комунальні послуги» визнано таким, що втратив чинність.

Предметом регулювання згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року №2189 (далі - Закон № 2189) є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.

Згідно зі ст.5 Закону №2189 до житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Частина 2 ст.7 Закону №2189 визначає обов`язки індивідуального споживача, серед яких в т.ч.: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом (п. 1); оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами (п. 5); дотримуватися вимог житлового та містобудівного законодавства під час проведення ремонту чи реконструкції житла (іншого об`єкта нерухомого майна), не допускати порушення законних прав та інтересів інших учасників відносин у сфері житлово-комунальних послуг (п. 8).

Згідно ст.9 Законом №2189, дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Відповідно до статті 12 Закону №2189, надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Згідно розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2189 передбачено, що договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом.

Договори про надання комунальних послуг, у тому числі із співвласниками багатоквартирних будинків, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, мають бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України про затвердження типових публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг.

Постановою КМУ №1022 від 08.09.2021 внесено зміни до Постанови Кабінету міністрів Про затвердження правил надання послуг з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії № 830 від 21.08.2019, у тому числі, щодо публічних договорів приєднання.

Відповідно до ч.5. ст.13 Закону №2189, у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.

Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги.

У разі укладення публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг виконавці комунальних послуг розміщують вимоги до якості відповідних послуг згідно із законодавством та іншу необхідну інформацію для кожного багатоквартирного будинку окремо на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на власному веб-сайті. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування таких вимог у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.

Згідно ч.ч.1,2 ст.543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі.

Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_8 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , а відтак є споживачами послуг, які за вказаною адресою надає Концерн «МТМ».

Відповідно до Довідки позивача щодо заборгованості, за вказаною адресою відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 , на підставі якого з відповідачами здійснюються розрахунку за надані послуги.

Відповідно до вказаної Довідки, а також Розрахунку заборгованості, по особовому рахунку № НОМЕР_1 заборгованість відповідачів перед Концерном «МТМ» за період з 01.12.2016 по 01.07.2021 становить 20 714,00 гривень.

Звертаючись з вказаним позовом до суду, позивач посилався на те, що не зважаючи на відсутність укладеного між ним та відповідачами договору, в цілях недопущення порушення конституційного права громадян (інших мешканців будинку) на забезпечення їх здоров`я (ст.3 Конституції України) та права на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї (ст.48 Конституції України), що включає право на житло, Концерн «МТМ» здійснював та продовжує надавати за адресою: АДРЕСА_1 послуги з постачання теплової енергії.

Крім того, 02.10.2021 на офіційному веб-сайті Концерну «Міські теплові мережі» опубліковано Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, відповідно до п.п. 1, 2, 4 якого, цей договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови надання послуги з постачання теплової енергії для потреб опалення або на індивідуальний тепловий пункт для потреб опалення та приготування гарячої води індивідуальному споживачу. Цей договір укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України.

Також, у позові зазначено, що починаючи з 01.11.2021 між Концерном «МТМ» та відповідачами був укладений Типовий індивідуальний договір про надання послуги з теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 (згідно п.3 Прикінцевих та перехідних положень Закону №2189. Вказаний договір приєднання розміщений на офіційному сайті Концерну «МТМ»), а тому вимоги позивача законні та обґрунтовані наявні підстави звернутись з вказаним позовом до суду з метою стягнення виниклої за період 01.12.2016 по 01.07.2021 заборгованості у сумі 20 714,00 гривні.

Суд встановив, що на підставі вищевказаних норм права між користувачами житла за адресою: АДРЕСА_1 та Концерном «Міські теплові мережі», встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання послуг з централізованого опалення, на підставі особового рахунку № НОМЕР_1 , за яким проводились нарахування.

Висновки суду узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховний Суд України від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13, відповідно до якої відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

До того ж, відповідно до правової позиції Верховного Суду у складі колегії судді Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.11.2024 (справа №463/6799/18), обов`язок сплати за надані й спожиті послуги, випливає з ч.1 ст.11 ЦК України, відповідно до якої цивільній права та обов`язки випливають із дій, що передбачені актом цивільного законодавства. Відсутність між сторонам договору не можу слугувати підставою для звільнення споживача від оплати отриманих послуг.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, що передбачено частиною першою статті 612 ЦК України

Свої зобов`язання з надання комунальних послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води позивач виконав в повному обсязі, що не було спростовано відповідачами. Відповідачі, в свою чергу, порушили свої зобов`язання зі сплати заборгованості за надані послуги, у зв`язку з чим мають заборгованість в сумі 20 714,00 гривень.

Статтею 541 ЦК України передбачено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Згідно з ч. 3 ст. 9 Закону № 2189-VIII дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Суд звертає увагу на те, що факт не проживання особи у квартирі, в якій особа зареєстрована та факт відсутності її в цій квартирі, не звільняє її від обов`язку нести витрати з оплати житлово-комунальних послуг.

Схожі за змістом висновки зроблені у постанові Верховного Суду від 02 квітня 2020 року у справі №757/29813/17-ц, які відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Відповідачами не надано жодного належного та допустимого доказу, на підтвердження того, що вони протягом періоду нарахування заборгованості не отримували послуги від відповідача або те, що позивачем такі послуги не надавались. Матеріали справи також не містять доказів щодо того, що позивачем надавались послуги не належної якості, оскільки відповідачі не звертались до позивача в претензійному порядку.

Окремо суд зауважує, що вартість послуги з надання теплової енергії у житлове приміщення, розраховується не з врахуванням кількості осіб, зареєстрованих у житлі, а на загальну площу житлового приміщення (опалювальну).

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається і не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог. Якщо суд дійде висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, то повинен відмовити в задоволенні такого позову саме з цієї підстави.

Проте, відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Тлумачення цієї норми, положення якої сформульоване зі словом «лише» (аналог «тільки», «виключно»), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акту, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження, що із цього положення виплаває безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі позовна давність судом не застосовується.

Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов`язана лише із наявністю про це заяви сторони. Суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність.

Вказані висновку суду відповідають висновкам Верховного Суду, зазначеним у постанові від 21.10.2020 у справі № 509/3589/16-ц (провадження № 61-16895св18).

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а тому позов необхідно задовольнити повністю та стягнути з відповідачів у солідарному порядку на користь позивача заборгованість у сумі 20 714,00 гривень.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

При повному або частковому задоволенні позову до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено (постанова КЦС ВС від 16.05.2018 у справі № 461/5420/14-ц).

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 2 270,00 гривень в рівних частках, з кожного по 1 135,00 гривень, оскільки

Керуючись ст. 10, 11, 60, 76-81, 141, 263-265, 268, 279-283 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в сумі 20 714 (двадцять тисяч сімсот чотирнадцять гривень) 00 копійо.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Концерну «Міські теплові мережі» судовий збір у сумі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень 00 копійок в рівних частках, з кожного по 1 135 (одна тисяча сто тридцять п`ять) гривень 00 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Реквізити учасників справи:.

Позивач: Концерн «Міські теплові мережі», , місцезнаходження: 69091, м. Запоріжжя, бул. Героїв полку Азов, буд.137 (розрахунковий рахунок № НОМЕР_2 у Філії АТ «Укрексімбанк» у м. Києві, МФО 322313, для сплати заборгованості; розрахунковий рахунок № НОМЕР_3 , ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК», МФО 320478, для сплати судового збору)

Відповідачі:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання (зареєстроване): АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання (зареєстроване): АДРЕСА_1 .

Суддя: Н.С. Звєздова