Справа № 591/3408/23
Провадження № 2/591/1715/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2023 року

Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Ніколаєнко О.О.,

за участю секретаря судового засідання Полякової А.О.,

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Суми справу №591/3408/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних збитків та трьох відсотків річних,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2023 року позивачка звернулася до суду з позовом, мотивуючи вимоги тим, що у зв`язку із необхідністю маги індивідуальний транспортний засіб, погодилась на пропозицію допомогти з придбанням автомобілю. Автомобіль, який влаштовував позивачку, вона підшукала в місті Львів, куди 03.01.2020 року приїхала з відповідачем з метою придбання. За придбаний автомобіль ними було сплачено продавцю кошти в сумі 120 000 гри., з яких 20 000 грн. позивачка одразу ж віддала відповідачу. Після отримання коштів за проданий автомобіль, продавець надала позивачці нотаріально посвідчену довіреність, якою надала право експлуатувати та розпоряджатись даним автомобілем шляхом укладення будь-яких угод. По поверненню до м.Суми, ОСОБА_3 оформив вказаний автомобіль на себе, адже діючи на підставі наданої на ім`я позивачки довіреності, оформити автомобіль сама на себе вона не могла. Після того, як автомобіль було поставлено на облік на ім`я відповідача ОСОБА_3 останній завірив шо автомобіль належить позивачці та вона може вільно ним користуватись, а після сплати позивачкою йому коштів за автомобіль в розмірі 100 000 грн. він переоформить автомобіль на позивачку.

30 листопада 2020 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про витребування у ОСОБА_4 автомобілю. Так як більша частина коштів за вказаний автомобіль вже була сплачена ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулась із зустрічним позовом до ОСОБА_3 про стягнення коштів, сплачених в рахунок придбання автомобілю - 98 770 грн.

На зустрічну позовну заяву, 31.05.2021 року відповідачем було подано письмовий відзив, в якому відповідач визнав, що моє повернути їй кошти в сумі 72766 грн., які він отримав як плату за автомобіль. Однак, визнавши цю суму боргу, відповідач кошти не повернув.

Зазначає, що оскільки між нею та відповідачем не існувало домовленості, що сплачені за автомобіль кошти є завдатком - то ці кошти є авансом. Рішенням суду від 17 лютого 2023 року у справі №589/4265/20, яке набрало законної сили 21.03.2023 року, було вирішено: витребувати у ОСОБА_4 та передати ОСОБА_3 належний йому автомобіль. Стягнути з ОСОБА_3 на її користь кошти, сплачені в рахунок придбання автомобіля .

Вказану суму коштів, відповідач перерахував на користь позивачки 31 березня 2023 року. Посилаючись на положення ст. 625 ЦК України, зазначає, що оскільки відповідач визнав наявність перед нею боргу в сумі 72 766 грн. шляхом подання відзиву на позовну заяву 31.05.2021, а кошти повернув лише 31.03.2023, ці кошти знецінились внаслідок інфляції, а тому вона має право на отримання компенсації у вигляді сплати відповідачем інфляційного збільшення 25 610,62 грн. та 3% річних в сумі 4001 грн.

Просить стягнути з відповідача кошти у вигляді інфляційних втрат в сумі 25 610,62 грн. та трьох відсотків річних за користування борговими коштами в сумі 4001 грн., а всього 29611,62 грн.

У відзиві на позовну заяву відповідач із позовом не погодився. Зазначив, що у січні 2020 року відповідач придбав автомобіль, за усною домовленістю передав його позивачці у тимчасове користування з умовою, що якщо остання сплатить вартість автомобіля, він перереєструє право власності на позивача. Було встановлено дату 30.09.2020, до якої потрібно було це зробити. Позивачка не сплатила повну вартість, автомобіль не повернула. Між сторонами виник спір через порушення взятих на себе зобов`язань саме позивачем, який у подальшому був переданий на розгляд суду. Зазначає, що нарахування позивачем на суму авансу 3% річних та інфляційних втрат є безпідставним, оскільки стягнення авансу з відповідача не є наслідком порушення ним грошового зобов`язання. Станом на 31.03.2023 відповідач виконав рішення, сплативши повну суму авансових коштів. Позивачка рішення не виконує. Просить відмовити у задоволенні позову.

У судове засідання позивачка не з`явилась. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Надала заяву про розгляд справи без її участі.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з підстав, зазначених у відзиві, додатково пояснив, що у період дії воєнного стану передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України платежі не нараховуються. Також просив стягнути понесені витрати на професійну правничу допомогу.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що Шосткинським міськрайонним судом Сумської області розглядалася справа №589/4265/20 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про витребування майна із чужого незаконного володіння, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів, сплачених в рахунок придбання автомобіля.

Рішенням від 17.02.2023, яке набрало законної сили, первісний позов задоволено. Витребувано у ОСОБА_2 та передано ОСОБА_3 належний йому автомобіль марки «FORD», модель «FIESTA», 2011 року випуску, колір білий, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , два комплекта ключів від даного автомобіля та оригінал свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на даний автомобіль. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів, сплачених в рахунок придбання автомобіля - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 кошти, сплачені в рахунок придбання автомобіля (марки «FORD», модель «FIESTA», 2011 року випуску, колір білий, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 ) в сумі 72766 грн.

У псраві №589/4265/20 суд встановив такі обставини: між ОСОБА_3 , який є власником Автомобіля-1 і ОСОБА_2 була усна домовленість, що ОСОБА_3 передає ОСОБА_2 . Автомобіль-1 у тимчасове користування і якщо ОСОБА_2 в строк до 30 вересня 2020 року сплачує повну вартість Автомобіля-1, то ОСОБА_3 переоформляє право власності на Автомобіль-1 на ОСОБА_2 .

Оскільки іншого в судовому засіданні не встановлено, Автомобіль-1 було придбано 10 січня 2020 року у місті Львів за ціною 122766 грн 00 коп.

Відповідно до розписки ОСОБА_2 від 21 травня 2020 року, у неї залишився борг зі сплати вартості Автомобіля-1 у розмірі 70000 грн 00 коп., тобто враховуючи вартість Автомобіля-1 за яку його було придбано - 122766 грн 00 коп., ОСОБА_2 було сплачено ОСОБА_3 кошти в сумі 52766 грн 00 коп. Крім того, в подальшому в рахунок погашення боргу ОСОБА_2 перед ОСОБА_3 , було сплачено гроші в загальному розмірі 20000 грн 00 коп., а саме, 29.05.2020 10000 грн 00 коп, та 30.06.2020 10000 грн коп.

Тобто, ОСОБА_2 в рахунок погашення боргу за придбання Автомобіля-1 сплачено ОСОБА_3 загальну суму 72766 грн 00 коп.

Суд у справі №589/4265/20 дійшов висновку, що скільки договору купівлі-продажу, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам законодавства між сторонами укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то передана ОСОБА_2 грошова сума є авансом, який підлягає поверненню, а не завдатком.

Як вбачається зі змісту рішення у справі №589/4265/20 та відзиву, поданого у цій справі, ОСОБА_3 визнав зустрічний позов частково, зазначивши про сплачені ОСОБА_2 кошти за автомобіль в сумі 72 766,00 грн.

27.03.2023 ОСОБА_3 через АТ «Укрпошта» здійснив грошовий переказ позивачці на суму 72 766,00 грн. (а.с. 34). 31.03.2023 позивачка отримала кошти (а.с. 13).

За змістом частини третьої статті 11 та частини першої статті 13 ЦК України вбачається, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Законодавець у частині першій статті 509 ЦК України визначив зобов`язання як правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, зокрема, сплатити гроші, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Цивільне зобов`язання передбачає наявність обов`язку боржника відносно кредитора, якому кореспондується право кредитора вимагати у боржника виконання відповідного обов`язку, і таке зобов`язання в силу частин другої та третьої статті 11 ЦК України може виникати на підставі договорів та інших правочинів, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інших юридичних фактів, безпосередньо з актів цивільного законодавства тощо.

Відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Відповідно до ст. 571 ЦК України якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості.

У силу положення статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною другою статті 625 ЦК України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3 % річних від простроченої суми.

У кредитора згідно з частиною другою статті 625 ЦК України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат та 3 % річних за період прострочення в оплаті основного боргу.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 910/4590/19 зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги (пункт 43 постанови).

Виходячи із системного аналізу вимог чинного законодавства аванс (попередня оплата) це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (висновок про застосування норм права, викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 910/12382/17).

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення.

Слід зазначити, що стаття 625 розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги п`ятої ЦК України та визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Приписи розділу І книги п`ятої ЦК України поширюють свою дію на всі види грошових зобов`язань, у тому числі як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги п`ятої ЦК України), так і на недоговірні зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги п`ятої цього Кодексу).

При цьому у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Такі висновки щодо застосування норм права у спірних правовідносинах викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 918/631/19

Тобто правовідношення, в якому у зв`язку із відсутністю укладеного між сторонами договору купівлі-продажу автомобіля виникло зобов`язання повернути позивачу суму попередньої оплати, є грошовим зобов`язанням, а тому відповідно на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3 % річних на підставі частини другої статті 625 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач у відзиві на позовну заяву, поданому у31.05.2021 у справі № 589/4265/20 визнав наявність грошового зобов`язання перед позивачем у сумі 72766,00 грн. Вказану суму, яка була відповідачем визнана та стягнута за судовим рішенням, він сплатив 27.03.2023, здійснивши поштовий переказ коштів.

З огляду на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія положень частини другої статі 625 ЦК України. Відтак, з відповідача на користь позивача слід стягнути 3% річних та інфляційні втрати за період прострочення зобов`язання в сумі 72 766,00 грн. - з 31.05.2021 по 27.03.2023.

Суд погоджується з розрахунком позивача щодо в сумі 25 610,62 грн. та трьох відсотків річних за користування борговими коштами в сумі 4001 грн., за період з 31.05.2021 по 27.03.2023, а всього 29611,62 грн. Наданий позивачем розрахунок відповідачем не спростовується.

Суд вважає безпідставними доводи представника відповідача щодо відсутності підстав для стягнення коштів за ч. 2 ст. 625 ЦК України у період дії воєнного стану.

Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Наведеною нормою передбачено звільнення позичальника від відповідальності за ст. 625 ЦК України у випадку прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором кредиту або позики. Тому на спірні правовідносини дана норма не розповсюджується.

Враховуючи викладене, наявні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в повному обсязі.

На підставі ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1073,60 грн, сплачений при зверненні до суду.

Керуючись ст. ст. 141, 142, 206, 256, 264, 265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних збитків та трьох відсотків річних задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 кошти у вигляді інфляційних втрат в сумі 25 610,62 грн. та трьох відсотків річних за користування борговими коштами в сумі 4001 грн., за період з 31.05.2021 по 27.03.2023, а всього 29611,62 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1073,60 грн., сплачений при зверненні до суду.

Рішення суду може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення виготовлено 15.01.2024.

Суддя О.О.Ніколаєнко