Справа № 345/3177/24
Провадження № 22-ц/4808/1574/24
Головуючий у 1 інстанції Якимів Р. В.
Суддя-доповідач Мальцева Є.Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мальцевої Є.Є.

суддів: Баркова В.М, Луганської В.М.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Шевченко Наталії Павлівни на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10 жовтня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

17 травня 2024 року позивач звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 178181-КС-002 від 11.03.2021 в розмірі 87331,59 грн., посилаючись на те, що 11.03.2021 між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 178181-КС-002, відповідно до п.1 якого надано кредит позичальнику в розмірі 40 000 грн. строком на 24 тижні - до 26.08.2021 на умовах сплати процентів за користуванням кредитом у розмірі 0,91864071 % в день (фіксована ставка) зі сплатою комісії за надання кредиту в розмірі 4000 грн..

Позивач видав відповідачу кредит в розмірі 40000 грн. двома платежами на картковий рахунок. В рахунок виконання зобов`язань за кредитним договором відповідачем було сплачено 18763,71 грн.. Своїх зобов`язань в повному обсязі за кредитним договором позичальник належним чином не виконує. У зв`язку із цим у відповідності до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 178181-КС-002 від 11.03.2021 станом на 17.05.2024 ОСОБА_1 має заборгованість перед ТОВ «Бізнес Позика» в розмірі 87331,59 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 35892,79 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом 51438,80 грн..

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10 жовтня 2024 року позов ТОВ «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика» заборгованість по кредитному договору № 178181-КС-002 від 11.03.2021 в розмірі 87331,59 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 35892,79 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом 51438,80 грн..

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ«Бізнес Позика» судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн..

Не погоджуючись з таким рішенням, представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Шевченко Н.П. подала апеляційну скаргу, обґрунтовуючи її тим, що суд неналежно оцінив обставин справи, неправильно застосував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, в результаті чого прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог кредитора в повному обсязі.

Відповідач не заперечує, що 11.03.2021 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 178181-КС-002, загальна вартість наданого кредиту була встановлена на рівні 87 960 грн. Позичальник ОСОБА_1 частково погасила заборгованість по кредиту в розмірі 18763,71 гривень: 4103,55 грн. були перераховані позивачу приватним виконавцем виконавчого округу Івано-Франківської області Безруким О.В. в рамках виконавчого провадження №68595159 із виконання виконавчого напису №21355 від 21.01.2022 р., що підтверджується: платіжними інструкціями №555 від 12.06.2023 та №680 від 12.07.2023, ще 14660,16 грн. були перераховані позивачу особисто ОСОБА_1 по банківських реквізитах позивача, що підтверджується інформаційними довідками №301/02, №302/02 та 303/04 від 16.02.2024.

Факт погашення ОСОБА_1 заборгованості в сумі 18763,71 гривень безпосередньо підтверджується позивачем у тексті позовної заяви, з долученням копій платіжних документів. Але суд першої інстанції зазначені докази не взяв до уваги. Також без проведення жодного аналізу спірного кредитного договору № 178181-КС-002 від 11.03.2021 суд прийшов до висновку, що нарахована сума заборгованості відповідає умовам Кредитного договору, хоча відповідачем зазначалось про те, що заборгованість за процентами за користування кредитними коштами була нарахована поза межами строку кредитного договору.

Крім того, сума заборгованості за відсотками, заявлена у позові, є несправедливою у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечать принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг кредитодавця, оскільки встановлюють вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором. Вимога про нарахування та сплату процентів за договором фінансового кредиту, які є завищеними, не відповідає передбаченим у п. 6 ст.3, ч.3 ст.509, ч.1, ч.2 статті 627 ЦК України засадам.

Таким чином, у відповідача не може бути заборгованості перед ТОВ «Бізнес Позика» у розмірі 87331,59 грн., оскільки за умовами договору №178181-КС-002 про надання кредиту від 11.03.2021 загальна вартість кредиту становила 87960 грн. (40000 грн. тіло кредиту, 43960 проценти за користування кредитом, 4000 грн. комісія за надання кредиту). Станом на дату подання позову ОСОБА_1 погасила перед ТОВ «Бізнес Позика» заборгованість у розмірі 18763,71 грн., відтак максимальна сума до стягнення з неї може становити не більше 69196,29 грн., навіть з урахуванням несправедливого розміру процентів, який заклав позивач у своєму кредитному договорі.

Отже, просить скасувати рішення Калуського міськрайонного суду від 10 жовтня 2024 у справі та ухвалити нове рішення, яким позов ТОВ «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь ТОВ «Бізнес Позика» суму заборгованості за кредитним договором №178181-КС-002 від 11.03.2021, що не перевищує 69 196,29 грн, з урахуванням доводів апеляційної скарги. Відповідно, просить зменшити суму стягнутих судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Представник позивача ТОВ «Бізнес Позика» Бруско О.В. подав відзив на апеляційну скаргу, вважає, що всі вказані доводи та аргументи, наведені представником відповідача, не можуть слугувати підставами для задоволення апеляційної скарги та часткового скасування судом апеляційної інстанції рішення суду. Аргументи апеляційної скарги зводяться виключно до опису обставин справи, переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин та досліджених ним доказів, незгоди з висновком суду першої інстанції, яка ґрунтується виключно на власному тлумаченні характеру спірних правовідносин.

Стосовно нарахування процентів за користування кредитом, начебто, поза межами строку кредитування, визначеного в Кредитному договорі, позивач зазначає, що сума процентів, починаючи з 26 серпня 2021 року взагалі не змінювалась і становила одну і ту саму суму в розмірі 51 438,80 гривень, яка і була цілком законно та правомірно стягнута з відповідача на користь позивача (в складі загальної суми заборгованості в розмірі 87331,59 гривень). Тому посилання відповідача в апеляційній скарзі про незаконне нарахування відсотків на суму боргу не відповідають дійсності.

Вказує, що рішення суду першої інстанції про стягнення на користь позивача з відповідача заборгованості за кредитним договором саме в сумі 87 331,59 гривень є цілком законними та обґрунтованим, оскільки така сума заборгованості розрахована відповідно до умов Кредитного договору (включаючи Правила про надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика»), і відповідно до фактичних обставин правовідносин щодо виконання Кредитного договору.

З огляду на зміст пункту 1 Кредитного договору процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та становить 0,91864071 проценти в день. Відповідно до пункту 2 Договору протягом строку кредитування процентна ставка за Кредитом, нараховується на залишок заборгованості по Кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, і з урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно Графіку платежів. Відповідно до п.5.1. Правил, які у відповідності до пункту 10 Кредитного договору є його невід`ємною частиною, обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за користування кредитом за договором про надання кредиту здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом з урахуванням умов Кредитного договору. Таким чином, проценти за користування кредитом щоденно нараховуються на неповернену суму кредиту, станом на початок доби, з першого дня перерахування суми кредиту позичальнику до закінчення терміну дії Договору про надання кредиту (включно), тобто, протягом всього строку кредитування. У пункті 3 Договору, в якому наведений Графік платежів за Договором, розмір процентів за користування кредитом в сумі 43 960 гривень, який підлягає сплаті на користь позивача, встановлений з урахуванням своєчасного виконання відповідачем своїх зобов`язань за Кредитним договором в частині повернення основної суми кредиту та сплати всіх інших платежів, зазначених в Графіку.

В той же час, як вбачається із змісту документів про часткове виконання грошових зобов`язань відповідача за Кредитним договором, самостійне погашення заборгованості за Кредитним договором здійснювалось відповідачем лише частково - в сумі 14660,16 гривень, а сума заборгованості в розмірі 4103,55 гривень взагалі була стягнута в примусовому порядку в рамках виконавчого провадження ВП №68595159.

Внаслідок порушення зазначеного Графіку платежів саме відповідачем, нарахування процентів здійснювалось у відповідності з пунктом 2 Кредитного договору та пунктом 5.1. Правил щоденно та на неповернуту суму кредиту. Відтак, з огляду на неналежність виконання відповідачем його грошових зобов`язань перед Позивачем, їх розмір із зазначених причин є іншим (більшим), аніж зазначається в Графіку.

Крім того, в апеляційній скарзі представником відповідача жодним чином не спростовані відомості про розмір заборгованості перед позивачем за Кредитним договором, відображені в розрахунку позивача.

Твердження скаржника про несправедливі умови договору вважає безпідставними,оскільки відповідач з умовами договору погодилася, кредитні гроші використала, кредитний договір не розірвала і в суді не оспорювала.

Вважає, що апеляційна скаргу ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Із матеріалів справи вбачається, що ціна позову в даній справі становить 87 331,59,00 грн, і є менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3028 x 30 = 90 840 грн), тому справа відноситься до категорії малозначних справ в силу вимог закону.

Згідно з ч.1 ст.8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час та місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду прийшла до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 11.03.2021 між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 178181-КС-002, відповідно до п.1 якого надано кредит позичальнику у розмірі 40000 грн. строком на 24 тижні до 26.08.2021 на умовах сплати процентів за користуванням кредитом у розмірі 0,91864071 % в день (фіксована ставка), зі сплатою комісії за надання кредиту в розмірі 4000 грн. (т.1 а.с.21-38).

Відповідно до п.1 Договору кредитодавець надав позичальникові кредит у розмірі 40000 грн на засадах строковості, поворотності та платності, на умовах сплати процентів за користування кредитом у розмірі 0,91864071% за кожен день користування кредитом, строком на 24 тижні та із сплатою комісії за надання кредиту в розмірі 4000 грн..

Відповідно до п.2 договору протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом нараховується на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, з дня видачі кредиту та до дня повернення кредиту згідно з графіком платежів. Пунктом 3 договору встановлено графік платежів, якого повинен дотримуватись позичальник.

11.03.2021 позивач видав відповідачу кредит в розмірі 40000 грн. двома платежами на картковий рахунок.

На підтвердження укладення кредитного договору позивачем долучено анкету клієнта (витяг з інформаційно-комунікаційної системи ) від 17.05.2024, в якій міститься інформація про клієнта (т.1 а.с.38), та на підтвердження перерахування позивачем на рахунок відповідача ОСОБА_1 коштів у розмірі 40 000 грн двома платежами платіжні доручення № 384607713 та № 384608003 від 11.03.2021(т.1 а.с.39,40), довідки від ТОВ «ФК «Елаєнс» про успішно проведені платежі (т.1 а.с.41-44).

Позивачем станом на 17.05.2024 року проведено розрахунок заборгованості за кредитним договором, відповідно до якого нараховано всю суму заборгованості відповідача за кредитними зобов`язаннями, яка становить 87331,59 грн., складається з заборгованості за кредитом 35892,79 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом 51438,80 грн.(т.1 а.с.69-72).

Задовольняючи позов, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, адже будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором, відповідачем не надано.

Колегія суддів вважає висновки суду такими, що відповідають вимогам закону та обставинам справи.

У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1ст. 627 ЦК України).

За змістом ст. ст.626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів Україниможе мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст.205,207 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1ст. 1048 ЦК України).

У відповідності до ч. 2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

У відповідності до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і обов`язки відповідно до договору. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

У відповідності до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. ст.525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в термін, передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 11.03.2021 між сторонами укладено договір про надання кредиту № № 178181-КС-002 з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, дистанційно в електронній формі, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію».

Факт укладання договору відповідач не оспорює.

Згідно з умовами вказаного договору позичальник отримала кредит у розмірі 40000 грн строком на 24 тижні з процентною фіксованою ставкою на день в розмірі 0,91864071 %. Протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом (проценти за користування кредитом), нараховуються на залишок заборгованості по кредиту, наявний на початок календарного дня за період фактичного користування кредитом із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно з графіком платежів. Орієнтовна загальна реальна річна процентна ставка становить 381,48655725 %.

11 березня 2021 року сторони обмінялися пропозицією (офертою) укласти договір про надання кредиту (електронна форма) зі сторони позивача та прийняттям (акцептом) пропозиції (оферти) укласти вказаний договір (електронна форма) зі сторони відповідача.

Позивачем на підтвердження отримання відповідачем кредиту та ознайомлення з умовами кредитування позивачем надано суду наступні докази: Договір № 178181-КС-002 про надання кредиту; візуальну форму послідовності дій клієнта; витяг з анкети клієнта; платіжні доручення № 384607713 та № 384608003 від 11.03.2021, довідки від ТОВ «ФК «Елаєнс» про успішно проведені платежі на загальну суму 40 000,00 грн, де призначенням платежів, є перерахування коштів відповідачу за вказаним договором кредиту; правила надання споживчих кредитів позивачем.

Згідно з п.10 укладеного між сторонами договору про надання кредиту, підписанням цього договору позичальник підтверджує, що до укладання договору позичальник отримав від кредитодавця інформацію надання якої передбачені законодавством України, зокремаст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», паспорт споживчого кредиту, ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Як встановлено у справі, позивач свої зобов`язання за спірним договором кредиту виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредитні кошти у розмірі, встановленому договором.

В апеляційній скарзі відповідач вказує, що судом повністю стягнута з неї сума заборгованості, визначена позивачем, і безпідставно не враховано факт часткового погашення нею кредитних зобов`язань в розмірі 18763,71 грн. Так, ОСОБА_1 25.03.2021 року здійснила платіж в розмірі 7330 грн і 12.04.2021 року в розмірі 3000 грн, що підтверджується інформаційними довідками ТОВ «Платежі онлайн» ТМ Platon за № 301/02- 7330,00грн., №302/02 3000 грн. та №303/04 4330,16 грн. від 16.02.2024р.( т.1 а.с.53-55).

Крім того 4103,55 гривень були перераховані позивачу приватним виконавцем виконавчого округу Івано-Франківської області Безруким О.В. в рамках виконавчого провадження ВП № 68595159 із виконання виконавчого напису № 21355, вчиненого 21.01.2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих Олександром Олександровичем, що підтверджується: платіжною інструкцією №555 від 12.06.2023р. на суму 1557,86 грн.; платіжною інструкцією № 680 від 12.07.2023р. на суму 2545,69 грн. (т.1 а.с.51-52).

Між тим вказані платежі відображені в розрахунку заборгованості, наданому суду позивачем ( т.2 а.с.69-71).

З наданого розрахунку також вочевидь вбачається, що відповідач порушила встановлений графік обов`язкових платежів, отже свої зобов`язання належним чином не виконала, внаслідок чого виникла заборгованість. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором від 17.05.2024 року заборгованість відповідача становить 87331,59 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 35892,79 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом 51438,80 грн.(т.1 а.с.69-72).

Позиція відповідача стосовно того, що погашена нею сума має бути виключена з нарахованої суми заборгованості, не відповідає умовам договору і спростовується встановленими обставинами справи. На думку відповідача умовами договору визначена орієнтовна сума відсотків за користування кредитом в розмірі 43960 грн, тіло кредиту 40000 грн, комісія 4000 грн, а всього 87960 грн, і тому сума заборгованості, яку просить стягнути позивач, не може дорівнювати 87331,59 грн з урахуванням виплачених нею 18763,71 грн.

Як встановлено умовами кредитного договору, за користування кредитними коштами щоденно нараховується сума відсотків, виходячи з залишку суми основної заборгованості і фіксованої відсоткової ставки, до закінчення строку договору. У зв`язку із порушенням умов виконання кредитних зобов`язань нарахування процентів здійснювалося у відповідності з п.2 кредитного договору та п.5.1 Правил щоденно на неповернуту суму кредиту. Оскільки позичальником не погашалася сума заборгованості за основною позикою, то, відповідно, сума нарахованої заборгованості за відсотками не співпадає із орієнтовною сумою відсотків, яка була визначена за умови належного і своєчасного погашення кредиту згідно з графіком, погодженим сторонами договору. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відсотки за користування кредитом нараховані тільки в межах кредитного договору (т.1.а.с. 69-72). В апеляційній скарзі відповідача не наведено доводів, які б спростували вказані обставини, встановлені судом першої інстанції при перевірці розрахунку заборгованості. Крім власної суб`єктивної позиції про порушення судом норм процесуального права, що регулюють правила оцінки доказів, відповідачем не наданого правового обґрунтування доводів про неправильність розрахунку заборгованості з урахуванням розміру боргу за кредитом, порядком погашення кредиту і строку виконання зобов`язань за договором.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції, встановлюючи обставини у справі, взяв до уваги вищезазначені факти та в сукупності з наданими сторонами доказами оцінив їх під час постановлення оскарженого рішення.

Таким чином, суд першої інстанції правильно вказав, що проведення позивачем розрахунку суми заборгованості здійснено як з урахуванням встановленого умовами договору строку кредитування та плати за користування кредитом, так і з урахуванням порушення відповідачем умов договору щодо внесення мінімальної суми обов`язкового періодичного платежу, тобто п. 3, 4 договору. Нарахування відсотків за користування кредитом відбувалося у межах визначеного сторонами строку кредитування, зокрема, з 11 березня 2021 року по 26 серпня 2021 року. Факт неналежного виконання позичальником умов кредитного договору відповідачем не спростований. Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для повного задоволення позову. Висновки суду першої інстанції ґрунтуються на матеріалах справи і відповідають вимогам закону.

Покликання в апеляційній скарзі на те, що розмір нарахованих відсотків не є співрозмірним сумі кредиту, що суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків не на користь позичальника як споживача послуг кредитної установи, тому що встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором, не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

Так, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами встановлений частиною третьою цієї статті.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Натомість проценти згідно з частиною першою статі 1048 ЦК України визначаються сторонами у договорі позики (кредиту) і, відповідно, входять до основного зобов`язання за кредитним договором, а не є правовим наслідком порушення зобов`язання, зокрема сплатою неустойки (пункт 3 частини першої статті 611, частини першої статті 549 ЦК України), а тому до них не застосовуються приписи статей 11, 18 Закону Україна «Про захист прав споживачів».

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що розглядаючи зазначений спір, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно із положеннями ЦПК України, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.Суд правильно визначився з правовідносинами, що виникли в даному випадку та застосував закон, який їх регулює. За наслідком апеляційного перегляду порушень матеріального чи процесуального закону судом першої інстанції не встановлено.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Рішення суду відповідає критеріям мотивованості. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно зі ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі судове рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає, оскільки їх доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає, відповідно, не підлягають стягненню з позивача понесені судові витрати у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Шевченко Наталії Павлівни залишити без задоволення.

Рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає, а у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складений 17 грудня 2024 року.

Судді Є.Є. Мальцева

В.М. Барков

В.М. Луганська