Справа №751/2469/24
Провадження №2/751/967/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2024 року місто Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Яременко І. В.

з участю: секретаря судового засідання Шевченко А.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Кутукова С.О.,

представників відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Чернігівської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконним діями і рішеннями органів досудового розслідування, прокуратури та суду,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до держави Україна в особі Чернігівської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України, в якому просить стягнути з Державного бюджету України на його користь 800000,00 грн в якості відшкодування моральної шкоди та вирішити питання відшкодування понесених судових витрат на правничу допомогу адвоката.

Вимоги обґрунтовує тим, що у провадженні слідчого СВ прокуратури Чернігівської області перебувало кримінальне провадження, внесене 29.08.2016 до ЄРДР за №0000315 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України. 17.11.2016 ОСОБА_1 було повідомлено про підозру за ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 365 КК України. Вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 29.12.2017 ОСОБА_1 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 365 КК України та виправдано за відсутності в діянні складу інкримінованого кримінального правопорушення. Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 18.07.2018 вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 29.12.2017 скасовано та направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 31.01.2020 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 365 КК України та призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді 3 років обмеження волі, з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах протягом 1 року. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік. Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 17.03.2021 кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_1 закрито за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28. ч. 2 ст. 365 КК України. Постановою Верховного Суду від 04.11.2021 ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 17.03.2021 залишено без змін. Таким чином, він незаконно перебував під слідством та судом з 17.11.206 до 04.11.2021 включно, що складає повних п`ятдесят дев`ять місяців. Зазначає, що під час перебування під слідством та судом він зазнав великої моральної шкоди, оскільки перебував під тягарем обвинувачення та боявся за свою подальшу долю. Будучи поліцейським та представником влади, суттєво хвилювався за свою репутацію та переносив надмірне емоційне навантаження, докладав багато зусиль для продовження служби. Свої зусилля і волю він змушений був спрямовувати не на сім`ю та виховання дітей, а на обґрунтування правильності вчинених ним дій від імені закону і держави, на доведення своєї невинуватості та спростування висунутого обвинувачення у кримінальному провадженні. Тому, вважає, що розмір відшкодування заподіяної йому моральної шкоди повинен становити 800000,00 грн.

Ухвалою судді від 22.03.2024 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено справу до розгляду у підготовчому судовому засіданні.

05.04.2024 на електронну адресу суду представником Державної казначейської служби України подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову повністю. Посилаються на те, що Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдавало, тому не може нести відповідальність за можливу шкоду, завдану позивачу діями інших державних органів. Крім того зазначає, дії Казначейства відносно позивача незаконними не визнано. Також відсутнє судове рішення щодо визнання незаконними дій правоохоронних органів. Вказують, що позивач не має права на відшкодування шкоди, оскільки вина відповідачів не встановлена належним чином та не доведена незаконність їх дій. Позивачем не надано жодних доказів, які б могли підтвердити його слова, що внаслідок перебування під слідством і судом йому було заподіяно моральних страждань. Позивачем не доведено причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідачів та шкодою, на які посилається позивач, відсутнє належне обґрунтування та розрахунок моральної шкоди. Вважають, що у позивача також відсутні законні підстави для стягнення з Державного бюджету України витрат на правничу допомогу адвоката у зв`язку з відсутністю документального підтвердження витрат, а також розрахунку таких витрат (а.с. 41-77).

11.04.2024 представником Чернігівської обласної прокуратури подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого просять у задоволенні позову відмовити з огляду на відсутність у матеріалах справи належних доказів незаконності рішень. Дій чи бездіяльності органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність та досудове розслідування, прокуратури, недоведеність факту заподіяння шкоди позивачу та причинного зв`язку між ними, необґрунтованість розміру моральної шкоди та підстав для її стягнення. Крім того, не погоджуються з розміром витрат на правову допомогу, оскільки не підтверджена належними доказами (а.с. 80-99).

30.04.2024 представником позивача до суду подано відповідь на відзиви, згідно якої наполягають на задоволенні позову у повному обсязі, враховуючи, що до позовної заяви надані докази та наведені аргументи на спростування доводів відзивів (а.с. 108-110).

Ухвалою суду від 21.05.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 118-119).

У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, в обґрунтування заявлених вимог посилались на обставини, викладені у позовній заяві та відповіді на відзиви.

Представник ДКСУ в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на обставини, викладені у відзиві.

Представник Чернігівської обласної прокуратури в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на доводи, викладені у відзиві.

Вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 17.11.2016 ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 365 КК України (а.с. 20-24).

23.11.2016 ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова відносно ОСОБА_1 був застосований запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладенням певних обов`язків (а.с. 25-26).

Вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 31.01.2020 ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 365 КК України і призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 3 років обмеження волі, з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах протягом 1 року. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік.

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 17.03.2021 вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 31.01.2020 відносно ОСОБА_1 скасовано, подальше провадження у справі закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення (а.с. 7-19).

Постановою Верховного Суду від 04.11.2021 ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 17.03.2021 залишено без змін (а.с. 131-135).

Отже, період перебування позивача під кримінальним переслідуванням становить з 17.11.2016 (дата повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 365 КК України) по 17.03.2021 (набрання законної сили реабілітуючим рішенням суду), що загалом складає 52 місяці.

У статтях 55, 56 Конституції України закріплено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ратифікованої Україною, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ратифікованої Україною, передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон №266/94-ВР) передбачено, що підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Пунктом 2 статті 2 Закону № 266/94-ВР встановлено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених ним, виникає, зокрема, у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення.

Частиною другою статті 1 Закону № 266/94-ВР встановлено, що у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Згідно статті 3 Закону № 266/94-ВР у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в дохід держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги (до цих сум відносяться суми, сплачені ним адвокатському об`єднанню (адвокату) за участь адвоката у справі); 5) моральна шкода.

Статтею 4 Закону № 266/94-ВР встановлено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Пункт 2 частини другої статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Згідно з частиною другою статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Відповідно до частини першої статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями чи дією органу державної влади відшкодовується державою незалежно від вини цього органу.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Отже, як встановлено судом, ОСОБА_1 перебував під слідством та судом з 17.11.2016 (дата повідомлення про підозру) по 17.03.2021 (набрання законної сили реабілітуючим рішенням), що загалом складає 52 місяці.

Згідно правового висновку, викладеного Верховним Судом України у постанові від 2.12.2015 у справі №6-2203цс15, відповідно до ч.3 ст.13 закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менш як одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Таким чином, враховуючи положення ч. 3 ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди слід виходити із розміру мінімальної заробітної плати, яка визначена Законом України «Про державний бюджет України на 2024 рік» на час розгляду справи - у сумі 7100 грн.

Отже, виходячи з загального часу перебування під слідством і судом 52 місяці та розміру мінімальної заробітної плати за кожен місяць (52 міс. х 7100 грн) - гарантований Законом мінімальний розмір моральної шкоди становить 369200,00 грн.

Враховуючи тривалість перебування ОСОБА_1 під слідством та судом, характер і обсяг страждань, яких зазнав позивач, його можливості з приводу відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі, суд вважає, що грошова сума, яка підлягає стягненню на користь позивача в якості відшкодування моральної шкоди, повинна становити 369200,00 грн, що відповідатиме вимогам розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У постанові Верховного Суду від 14.04.2020 у справі № 265/6121/18 зазначено, що держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган.

Відповідно до ст. 2 ЦК України учасником спірних відносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі ст. 1176 ЦК України є держава Україна, а тому вона має бути відповідачем. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів з державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин.

За змістом ч. 1 ст. 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їх компетенції, встановленої законом.

Згідно з п. 4 Положення про Державну казначейську службу, затвердженого Указом Президента від 13.04.2011 № 40/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Порядок виконання судових рішень про стягнення коштів з державного органу визначений Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012, яким встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. В межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади, а кошти на відшкодування шкоди підлягають стягненню з Державного бюджету України. Відповідно немає необхідності зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номер чи вид рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення та за своєю суттю є регламентацією способу і порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не в резолютивній частині рішення (пункт 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 910/23967/16 провадження № 12-110гс18)).

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем сплачено 10000,00 грн за правничу допомогу, надану адвокатом Кутуковим С.О., що підтверджується квитанціями про прийняту плату за надані послуги від 16.03.2024 та від 21.05.2024 (а.с. 32а, 122).

Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, то понесені витрати на правничу допомогу адвоката підлягають задоволенню пропорційно до розміру задоволених вимог (369200/800000)х10000= 4615,00 грн.

Оскільки згідно з п.13 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір» за подачу позовів даної категорії судовий збір не справляється, а тому судові витрати слід віднести на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 55, 56 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 23, 1167, 1173, 1176 ЦК України, Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ст.ст. 4, 12, 13, 76-82, 89, 95, 258, 259, 263, 265, 354, 355 ЦПК України, постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Чернігівської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконним діями і рішеннями органів досудового розслідування, прокуратури та суду, - задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) у відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури та суду 369200 грн (триста шістдесят дев`ять тисяч двісті гривень) та 4615 грн (чотири тисячі шістсот п`ятнадцять гривень) витрат на правничу допомогу.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Судовий збір компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення може бути оскаржено до Чернігівської апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини рішення, протягом того ж строку з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складено 14.06.2024

Головуючий - суддя І. В. Яременко