Ленінський районний суд м. Полтави
Справа № 641/6927/21
Провадження № 2/553/122/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2024 року м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави у складі: головуючої судді Високих М.С., за участі секретаря судового засідання Сіомашко В.Р., представника позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , її представника ОСОБА_3 ,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за цивільним позовом Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

в с т а н о в и в:

Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради звернувся до Комінтернівського районного суду м. Харкова із позовом до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Заявлені вимоги вмотивовані позивачем тим, що ОСОБА_4 є матір`ю малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який з 2018 року перебуває на обліку Служби у справах дітей по Слобідському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, як дитина, яка опинилась в складних життєвих обставинах.

22.10.2018 до ССД по Слобідському району з КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної допомоги ім. проф.О.І. Мещанінова ХМР» надійшла інформація, що з 17.10.2018 перебуває дитина ОСОБА_5 з діагнозом закрита черепно-мозкова травма, забій головного мозку середнього ступеню тяжкості, перелом склепіння черепу (клінічно). Субдуральні пластинчаті крововиливи на рівні обох гемисфер мозку, множинні забої м`яких тканин голови, обличчя, грудної клітини, кінцівок, гіпотрофія І-ІІ ст., фізичний розвиток по масі тіла нижче середнього, дефіцитна анемія. Хлопчик в`ялий, самостійно не ходить, не сидить, відмовляється від їжі та пиття.

Дитина доставлена бригадою екстреної допомоги без супроводу батьків о 02.30 з адреси не за місцем проживання, обставини отримання травм невідомі. За фактом госпіталізації дитини співробітниками поліції було складено акт органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину.

Також у повідомленні було зазначено, що ОСОБА_5 з 26.01.2018 по 26.02.2018 перебував на стаціонарному лікуванні в КЗОЗ «Обласна дитяча клінічна лікарня №1» з діагнозом: перфорація прямої кишки, розповсюджений каловий перитоніт, парез кишечнику ІІІ ст, астеноневротичний синдром, дефіцитна анемія (виведена колостома, стоїть калоприймач).

З метою перевірки інформації, з`ясування обставин та захисту прав малолітнього спеціалістами ССД по Слобідському району, були вжиті необхідні заходи, в тому числі обстежено-житлово-побутові умови проживання дитини за адресою: АДРЕСА_1 , в ході чого встановлено, що родина проживає у гуртожитку сімейного типу, у блоці з двох кімнат, займає одну кімнату площею 12 кв.м., душ, санвузол спільний на блок, кухня спільна на поверх. Стан приміщення незадовільний, помешкання потребує ремонту, стійкий запах старих речей, у кімнаті відсутні ознаки проживання дитини ,відсутнє дитяче ліжко, дитячі речі, іграшки запаковані в пакет та сховані у шафі.

Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 14.11.2018 № 786 малолітнього ОСОБА_5 було влаштовано до КНП «Обласний будинок дитини №2» на повне державне забезпечення.

У червні 2019 року мати звернулась до ССД по Слобідському районі із заявою про повернення дитини, було проведено обстеження умов проживання та запропоновано матері виправити умови проживання, надати відомості про працевлаштування, але ОСОБА_4 в подальшому до ССД не зверталась.

Комісією з питань захисту прав дитини 16.07.2019 було прийнято рішення про недоцільність повернення дитини ОСОБА_4 та департаментом скеровано до суду позов про позбавлення батьківських прав.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22.01.2020 відповідач була позбавлена батьківських прав у відношенні сина ОСОБА_6 , яке в подальшому скасовано постановою Харківського апеляційного суду від 04.03.2021.

Після скасування рішення про позбавлення батьківських прав, ОСОБА_4 сина з будинку дитини не забрала, до департаменту служб у справах дітей з питань повернення сина на виховання не зверталась, на засідання комісії з питань захисту прав дитини не прибула.

З посиланням на ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, позивач прохає позбавити ОСОБА_4 батьківських прав у відношенні сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та стягнути з неї аліменти на утримання дитини в розмірі частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Провадження у справі було відкрито за ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15.09.2021, розгляд справи проводився за правилами загального позовного провадження.

01.02.2022 відповідачем ОСОБА_4 було подано відзив на позовну заяву з проханням позов залишити без задоволення. Заперечення проти позову обґрунтовані відповідачем тим, що всі викладені у позові обставини вже були предметом судового розгляду за наслідками якого у позбавленні її батьківських прав було відмовлено. Відповідач зазначає, що є одинкою матір`ю, мала фінансові труднощі, однак завжди належно утримувала сина, піклувалась про його здоров`я. На комісію її не викликали, самостійно зверталась з питань повернення дитини, збирала документи, зайнялась поліпшенням житлових умов.

Вказана справа за позовом Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради по суті вимог Комінтернівським районним судом м. Харкова розглянута не була.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 "Про введення воєнного стану в Україні" із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено в Україні воєнний стан, який в подальшому продовжено.

Розпорядженням Голови Верховного Суду № 4/0/9-22 від 10.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність судових справ Червонозаводського районного суду м. Харкова, Комінтернівського районного суду м. Харкова та визначено територіальну підсудність справ за Ленінським районним судом м. Полтави.

На підставі вказаного розпорядження за актом приймання-передавання справ до Ленінського районного суду м. Полтави з Комінтернівського районного суду м. Харкова надійшла справа за цивільним позовом Департаменту служб у справах дітей до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, яка за ухвалою від 23.09.2022 була прийнята до провадження, з призначенням до розгляду за правилами загального позовного провадження.

За ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 29.03.2023 підготовче провадження у справі було закрито, справу призначено до судового розгляду по суті вимог.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 28.02.2024 у задоволенні клопотання представника відповідача про передачу справу за підсудністю було відмовлено.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 28.02.2024 зустрічна позовна заява ОСОБА_2 про повернення дитини матері була повернута позивачу.

За ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 14.03.2024 участь представника позивача, який протягом часу здійснення судового провадження, в судові засідання жодного разу не прибув, звертаючись із клопотаннями про розгляд справи за його відсутності, була визнана обов`язковою. Одночасно судом вирішено питання про необхідність з`ясування думки дитини, забезпечення прибуття якої покладено на КНП «Обласний будинок дитини №2».

Будучи присутньою в судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала повністю, вказала, що після скасування рішення суду щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_7 до служби у справах дітей офіційно не зверталась, дитину не забрала, тому наявні підстави для задоволення позову.

Відповідач та її представник позов прохали залишити без задоволення, посилаючись на викладені у відзиві обставини. Відповідач зазначила, що вона любить свого сина, з часу перебування його в обласному будинку дитини вона постійно відвідувала сина, передавала іграшки, необхідні за сезоном речі, одяг, взуття. На даний час вона є офіційно працевлаштованою, перебуває у зареєстрованому шлюбі, поліпшила умови проживання, придбала новий диван.

З`ясувавши позиції сторін, заслухавши пояснення учасників процесу, показання свідків, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про наступне.

Як убачається з матеріалів справи, батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_8 та ОСОБА_4 . Відомості про батька дитини, згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану, записані відповідно до ч.1 ст.135 СК України за заявою матері (а.с.11,13).

За довідкою від 14.09.2021 (а.с.30), місце проживання ОСОБА_4 та малолітнього ОСОБА_5 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22.01.2020 ОСОБА_4 було позбавлено батьківських прав у відношенні сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та стягнуто з неї аліменти на утримання дитини.

Постановою Харківського апеляційного суду від 04.03.2021 рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22.01.2020 скасовано, ухвалено нове, яким у задоволенні позову Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів відмовлено, попереджено останню про необхідність зміни ставлення до виховання дитини. Контроль за виконанням ОСОБА_4 обов`язку належного виховання дитини ОСОБА_5 покладено на Департамент служби у справах дітей Харківської міської ради.

За змістом вказаних судових рішень, 22.10.2018 головний лікар КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова» Харківської міської ради звернувся до ССД по Слобідському району із повідомленням № 01-30/643 про те, що з 17.10.2018 у закладі перебуває дитина ОСОБА_5 , з діагнозом: закрита черепно-мозкова травма. Забій головного мозку середнього ступеню важкості. Перелом склепіння черепу (клінічно). Субдуральні пластинчаті крововиливи на рівні обох гемисфер мозку. Множинні забої м`яких тканин голови, обличчя, грудної клітини, кінцівок. Гіпотрофія І-ІІ ст. Фізичний розвиток по масі тіла нижче середнього. Дефіцитна анемія. Хлопчик в`ялий, самостійно не сидить, не ходить, відмовляється від їжі та пиття. Дитина була доставлена бригадою екстреної допомоги без супроводу батьків о 02.30 з адреси не за місцем проживання. В супровідному листі лікарем екстреної допомоги зазначено, що обставини отримання травм невідомі.

В повідомленні також вказано, що ОСОБА_5 з 26.01.2018 по 26.02.2018 перебував на стаціонарному лікуванні в КЗОЗ «Обласна дитяча клінічна лікарня № 1» з діагнозом: перфорація прямої кишки. Розповсюджений каловий перитоніт. Парез кишечнику III ст. Астеноневротичний синдром. Дефіцитна анемія (виведена колостома, стоїть кало приймач).

За фактом госпіталізації 17.10.2018 співробітниками поліції був складений Акт органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку.

За вказаним фактом 17.10.2018 співробітниками ССД по Слобідському району в межах компетенції був здійснений вихід за адресою проживання дитини АДРЕСА_1 , в ході чого встановлено, що родина проживає у гуртожитку сімейного типу, у блоці з двох кімнат, займає одну кімнату площею 12 кв.м., душ, санвузол спільний на блок, кухня спільна на поверх. Стан приміщення незадовільний, помешкання потребує ремонту, стійкий запах старих речей, у кімнаті відсутні ознаки проживання дитини ,відсутнє дитяче ліжко, дитячі речі, іграшки запаковані в пакет та сховані у шафі.

19.10.2018 ОСОБА_4 звернулася з заявою про влаштування сина ОСОБА_6 до будинку дитини терміном на шість місяців у зв`язку з тим, що дитина потребує постійного нагляду та лікування. У заяві вказувалося, що ОСОБА_4 офіційно не працює, не має змоги матеріально утримувати та лікувати дитину.

Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 14.11.2018 № 786 малолітнього ОСОБА_5 було влаштовано до КНП «Обласний будинок дитини № 2» на повне державне забезпечення.

За фактом отримання ОСОБА_5 травм 17.10.2018 до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 166 Кримінального кодексу України («Злісне невиконання батьківських обов`язків») № 0002479.

З 11.12.2018 по 21.12.2018 ОСОБА_5 повторно потрапив до лікарні та отримав лікування, що підтверджується листом КНП «Міська клінічна дитяча лікарня № 16» Харківської міської ради № 01-18/34 від 23.01.2019.

26.06.2019 спеціалістами ССД по Слобідському району за заявою ОСОБА_4 повторно вийшли за адресою її проживання та склали акт про те, що умови для проживання дитини не створені, відсутні ліжка для всіх членів родини, наявна мінімальна кількість речей для дитини, які вже не відповідають віку дитини, кімната та приміщення спільного користування потребують негайного ремонту, диван, який планується для дитини, розламаний, брудний, тканина обідрана.

30.07.2019 ОСОБА_4 звернулася з заявою про продовження терміну перебування сина ОСОБА_6 у будинку дитини № 2 у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем та неможливістю утримати дитину, продовжувати його лікування.

На підставі рішення №597 від 07.08.2019 виконавчого комітетом Харківської міської ради продовжений термін перебування дитини ОСОБА_5 у КНП «Обласний будинок дитини №2» на шість місяців.

На виконання ухвали Харківського апеляційного суду від 03.12.2020, 09.02.2021 співробітники СДД по Слобідському району склали акт обстеження побутових умов, у якому вказано, що у кімнаті зроблений косметичний ремонт, ліжко, шафа, холодильник, старий диван. Умов для проживання дитини в кімнаті немає. Приміщення загального користування потребують капітального ремонту. В акті вказано, що ОСОБА_4 орендує сусідню кімнату, але договору оренди не має. В сусідній кімнаті є необхідні меблі, два дивани, шафа.

Виходячи із змісту позову, після прийняття рішення Харківським апеляційним судом відповідач дитину не забрала, на засідання комісії не з`явилась, рішенням виконавчого комітету від 11.08.2021 термін перебування ОСОБА_5 у КНП «Обласний дитячий будинок №2» продовжено на шість місяців.

Згідно з висновком виконавчого комітету Харківської міської ради № 494 від 10.09.2021, органом опіки та піклування позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав у відношенні ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнано доцільним.

У відповідності до довідки виданої ДП «Завод імені В.О. Малишева» від 19.04.2021 № 344/17р, ОСОБА_4 працевлаштована за основним місцем роботи розподілювачем робіт і загальна сума її доходу за лютий-березень 2021 року становила 8989,89 грн.

Як пояснила в судовому засіданні відповідач вона працювала на ДП «Завод імені В.О. Малишева» протягом двох місяців і оскільки заробітна плата не виплачувалась, вона була змушена звільнитись. Також з виходячи з пояснень відповідача у 2021 році та на початку 2022 року вона навідувала сина в КНП «Обласний дитячий будинок дитини №2».

Згідно з копією рішення виконавчого комітету № 422 від 21.12.2022 та повідомленням ССД по Слобідському району № 08-22/47-2023 від 27.01.2023, виконавчим комітетом Харківської міської ради прийнято рішення про влаштування ОСОБА_5 до закладів для дітей, ОСОБА_4 з питань повернення сина або з інших питань щодо дитини до служби у справа дітей не зверталась.

Згідно з повідомленням Департаменту служб у справах дітей № 447/0/202-23 від 22.05.2023, малолітній ОСОБА_5 перебуває в Обласному будинку дитини №2, який після введення воєнного стану було евакуйовано за адресою: АДРЕСА_2 , санаторій «Смерічка».

Згідно із копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , 14.09.2023 ОСОБА_4 уклала шлюб з ОСОБА_10 , який зареєстрований Першим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за актовим записом № 2500. Після реєстрації шлюбу дружина прийняла прізвище чоловіка « ОСОБА_11 ».

Згідно із відповіддю КНП «Обласний будинок дитини №2» від 02.02.2022 на запит адвоката, до встановлення карантину, а саме до 12.03.2020 мати ОСОБА_4 відвідувала дитину у закладі (останній раз 02.02.2020). ОСОБА_4 було повідомлено, що з 12.03.2020 відвідування на час карантину забороняються, але вона може телефонувати до закладу та цікавитись станом здоров`я дитини, однак ОСОБА_4 до закладу жодного разу до 26.10.2021 не телефонувала. В телефонній розмові 26.10.2021 ОСОБА_4 було повідомлено, що з 01.01.2021 можливе відвідування за умови дотримання протиепідемічних заходів. За період з 12.02.2020 по 02.02.2022 ОСОБА_4 відвідувала сина 7 разів, що узгоджується із наданим актом про відвідування ОСОБА_5 від 02.02.2022.

Також в судовому засіданні відповідач та її представник пояснили, що за фактами спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 були внесені відомості до ЄРДР, в подальшому кримінальні провадження слідчим були закриті, однак за скаргами ОСОБА_4 та її представника постанови слідчого слідчим суддею були скасовані, що узгоджується із приєднаними до справи копіями ухвал від 20.07.2020.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_12 показала, що з ОСОБА_4 вони знайомі приблизно з 2011 року, відповідач є хрещеною її доньки та вони тісно спілкуються. ОСОБА_4 самостійно утримує дітей, тому була змушена працювати та залишити сина у знайомої. Коли син потратив до лікарні ОСОБА_4 постійно знаходилась з ним, оплачувала лікування, а потім його забрали у будинок дитини. Відповідача характеризує як хорошу матір, яка піклується про дітей, в квартирі у ОСОБА_4 чисто, дитина завжди була доглянута та охайна. Заяву про влаштування дитини ОСОБА_4 написала під тиском працівників органів опіки та під час перебування сина у будинку дитини вона не припиняла спілкуватись з ним, направляє посилки з речами, одягом, цікавиться ним. Після того, як сина забрали ОСОБА_4 розгубилась, це її надломило.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні показала, що є тіткою ОСОБА_4 . Зазначила, що ОСОБА_4 залишилась сама з двома дітьми, але діти завжди були доглянуті. Син сумує за мамою, вони спілкуються. Їй відомо, що у зв`язку із роботою ОСОБА_4 залишала сина у няні ОСОБА_14 .

Будучи допитаною в суді свідок ОСОБА_15 показала, що є подругою ОСОБА_4 , з якою вони знайомі приблизно 15 років, та хрещеною її сина ОСОБА_6 . У 2018 році вони працювали виїзними поварами, а за сином доглядала її однокласниця ОСОБА_16 . ОСОБА_4 любить сина, це бажана дитина, він завжди був доглянутий, вона й зараз спілкується з сином, направляє посилки з речами. Також ОСОБА_4 придбала новий письмовий стіл, нову постільну білизну, зробила ремонт.

Під час з`ясування думки малолітнього ОСОБА_5 , останній пояснив, що сумує за мамою, вважає, що вона добре про нього піклувалась, зараз передає йому подарунки.

Відповідно до ч.7 та ч.8 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

За змістом ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно із ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст.ст.18,27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (ч.1ст.9 Конвенції про права дитини).

Отже, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. При цьому, права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Як встановлено судом, відповідач є матір`ю малолітнього ОСОБА_5 , відомості про батька якого записані у відповідності до ч.1 ст.135 СК України.

У 2018 році за заявою ОСОБА_4 сина ОСОБА_6 було влаштовано до будинку дитини, термін перебування якого в дитячому закладі в подальшому продовжувався.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22.01.2020 ОСОБА_4 було позбавлено батьківських прав у відношенні сина ОСОБА_6 та стягнуто з неї аліменти на утримання дитини.

Постановою Харківського апеляційного суду від 04.03.2021 рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22.01.2020 скасовано, ухвалено нове, яким у задоволенні позову Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів відмовлено, попереджено останню про необхідність зміни ставлення до виховання дитини. Контроль за виконанням ОСОБА_4 обов`язку належного виховання дитини ОСОБА_5 покладено на Департамент служби у справах дітей Харківської міської ради.

Приймаючи рішення апеляційним судом було наголошено на тому, що ОСОБА_4 не втратила інтересу до сина, дбає про нього у межах наявних у неї матеріальних можливостей та зацікавлена в поверненні сина додому, при цьому судом також було наголошено на необхідності зміни ставлення відповідача до виховання сина.

Водночас, як убачається з матеріалів справи та виходячи із наданим сторонами пояснень, після прийняття судом апеляційної інстанції рішення про відмову у позбавленні відповідача батьківських прав ОСОБА_4 сина з будинку дитини не забрала.

В судовому засіданні відповідач не змогла пояснити суду причин, з яких після березня 2021 року вона так і не забрала сина додому з будинку дитини та не ініціювала питання про його повернення.

Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя (ст.150 СК України.)

Згідно із ч.2, ч.4 ст.155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Суд вказує, що у відповідності до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

За змістом ст.165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України).

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійних характер.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Ухилення від виконання юридичного обов`язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, батько чи мати вважатимуться такими, що ухиляються від обов`язку по вихованню дитини, коли вони не проявляють до неї щонайменшої батьківської турботи, хоча мають таку можливість.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, необхідно зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Відповідно до частин другої, третьої статті 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Водночас, озвучена думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, оскільки її думка не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона в силу малолітнього віку неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї.

Щодо висновку органу опіки та піклування про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав, то суд вказує, що він має рекомендаційний характер, а тому також не може бути безумовною підставою для задоволення позову та позбавлення одного з батьків батьківських прав або відмови у цьому та враховується судом у сукупності з усіма об`єктивними обставинами, встановленими у справі.

Виходячи із досліджених доказів та фактичних обставин, в цій справі судом встановлено, що з 2018 року малолітній син відповідача ОСОБА_6 знаходиться у будинку дитини, обставини, які стали підставами для первісного звернення органу опіки до суду, встановлені судом апеляційної інстанції, та за наслідками розгляду апеляційної скарги було прийнято рішення про відмову у позбавленні батьківських прав відповідача, однак звернуто увагу ОСОБА_4 про необхідність зміни її поведінки.

При цьому відповідач так і не змінила свого ставлення до виховання сина, не забрала його з будинку дитини, не приділяє належної уваги, таким чином за власною ініціативою самоусунулись від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї малолітньої дитини, без поважних причин на об`єктивних перешкод, залишивши його без належної батьківської уваги та турботи.

Така поведінка відповідача відносно сина є свідомим нехтуванням своїми батьківськими обов`язками і зазначені фактори суд розцінює як умисне ухилення відповідачем від виховання дитини, що є підставою для позбавлення її батьківських прав у відношенні до малолітнього сина ОСОБА_6 .

Між тим, суд вважає за необхідне наголосити на тому, що у відповідності до вимог ст.169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Вирішуючи позов в частині стягнення аліментів, суд наголошує, що згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частина 2 ст.166 СК України передбачає, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів, серед іншого, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Згідно із ч.2 ст.182 СК України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В даному випадку норми закону передбачають обов`язковість батьків утримувати свою неповнолітню дитину.

Таким чином, враховуючи спірні цивільно-правові відносини між учасниками справи, які вирішуються тільки в судовому порядку, оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вимоги норм матеріального та процесуального права, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення аліментів з відповідача у розмірі, визначеному позивачем, є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами, а тому підлягають задоволенню.

Згідно з ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання.

Таким чином суд вважає позов Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення у повному обсязі.

Питання про судовий збір вирішено судом у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263-265 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

Цивільний позов Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 батьківських прав у відношенні малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину, що становить 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на дитину, на користь особи, яка буде призначена опікуном, чи закладу, до якого буде влаштована дитина.

Аліменти стягувати щомісячно починаючи з 13.09.2021 до повноліття дитини.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 1816 грн судового збору.

Відповідно до ч.6 ст.164 СК України, рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили надіслати органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дітей.

Роз`яснити відповідачу, що мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги до апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, код 26489104, адреса: м.Харків, вул. Чернишевська, 55.
Відповідачі:ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , рнокпп НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя

Ленінського районного суду м.Полтави М.С. Високих