У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.06.2024

м. Лозова Харківської області

Суддя Лозівського міськрайонного суду Харківської області

Харабадзе К.Ш.,

Справа № 629/2906/24

Номер провадження 2/629/869/24

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя,

у с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з відповідачкою по сплаві позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з 14.05.1988. За період шлюбу сторонами було побудовано житловий будинок за адресою: який був зареєстрований на ім`я відповідачки. Спірний житловий будинок було побудовано за спільні грошові кошти. На теперішній час сімейні стосунку між сторонами припинені. Питання про добровільний поділ житлового будинку між сторонами не досягнуто. На підставі вищевикладеного, просить визнати житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю; здійснити поділ житлового будинку шляхом визнання за кожним права власності на частині житлового будинку, з припиненням права спільної сумісної власності.

В підготовче судове засідання позивач, відповідач не з`явилися, кожний окремо подав заяву про розгляд справи у відсутність. Відповідач подала заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги визнає у повному обсязі.

Враховуючи, що сторони не виявили наміру брати безпосередню участь в підготовчому провадженні, суд вважає за необхідне зазначити, що завданнями підготовчого провадження є: 1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; 2) з`ясування заперечень проти позовних вимог; 3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; 4) вирішення відводів; 5) визначення порядку розгляду справи; 6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Так, при подання позовної заяви до суду позивачем на підтвердження права власності на нерухоме майно, яке підлягає поділу, було додано витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, датований 10.07.2018.

Разом з тим, до правовстановлювальних документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на нерухоме майно, відносяться:

1. Договір, за яким відповідно до законодавства передбачається перехід права власності, зокрема купівлі-продажу, міни, дарування, довічного утримання, лізингу, предметом якого є нерухоме майно, про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно, договір іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, договір про задоволення вимог іпотекодержателя, спадковий договір (за наявності свідоцтва органу реєстрації актів цивільного стану про смерть чи рішення суду про оголошення особи померлою), договір про виділ у натурі частки з нерухомого майна, що є у спільній власності, про поділ нерухомого майна, що є у спільній власності.

2. Свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя, що видається нотаріусом.

3. Свідоцтво про право на спадщину, видане нотаріусом.

4. Свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), видане нотаріусом.

5. Свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціону), якщо прилюдні торги (аукціон) не відбулися, видане нотаріусом.

6. Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане органом місцевого самоврядування.

7. Свідоцтво про право власності, видане органом приватизації наймачам житлових приміщень державного та комунального житлового фонду.

8. Свідоцтво про право на спадщину та свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя, видане консульською установою України.

9. Договір відчуження нерухомого майна, що перебуває у податковій заставі, укладений шляхом проведення цільового біржового чи позабіржового аукціону з метою погашення податкового зобов`язання.

10. Рішення суду про визнання права власності на об`єкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на об`єкти нерухомого майна, про передачу безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності.

11. Ухвала суду про затвердження (визнання) мирової угоди.

12. Рішення засновника про створення державної (національної) акціонерної компанії, державної (національної) холдингової компанії, відкритого акціонерного товариства, створеного в процесі приватизації (корпоратизації), та акт приймання-передавання нерухомого майна або перелік зазначеного майна, наданий засновником чи державним органом приватизації.

13. Дублікат правовстановлювального документа, виданий нотаріусом, органом місцевого самоврядування, органом приватизації, копія архівного правовстановлювального документа, видана державним архівом.

14. Свідоцтво про право власності на нерухоме майно загальносоюзних творчих спілок колишнього СРСР, що видається Фондом державного майна.

15. Свідоцтво про право власності, видане Державним управлінням справами на житлові та нежитлові об`єкти суб`єктам, що беруть участь разом з Державним управлінням справами в будівництві нового житла.

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

З 1 січня 2013 року запрацював Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, в якому реєструються всі речові права на нерухомість.

Право власності на нерухоме майно, що виникло до 1 січня 2013 року визнається дійсним, якщо реєстрація такого права була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент його виникнення.

Тобто якщо право власності на нерухомість виникло до 2013 року Вам необхідно мати правовстановлюючий документ, який містить штамп БТІ або відмітку БТІ, чи до нього є Витяг з реєстру БТІ, тоді документи вважаються належним чином оформлені, а право власності зареєстроване до 2013 року в старому Реєстрі прав власності на нерухоме майно і відповідно держава визнає право власності на таке майно.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли після 1 січня 2013 року підлягають реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав). Саме після проведення такої реєстрації особа стає повноправним власником будинку (квартири).

Реєстрація нерухомості у Державному реєстрі прав підтверджується Витягом із такого реєстру. Витяг видає нотаріус чи державний реєстратор, який здійснював реєстрацію права власності. Отже, право власності, що виникло після 01 січня 2013 року підтверджується правовстановлюючим документом та Витягом з Державного реєстру прав. Якщо правовстановлюючий документ на будинок (квартиру) було втрачено, правочини із нерухомим майном можливо провести на підставі інформації з Державного реєстру прав.

Однак зазначених положень позивач не дотримався, до позову не доданий правовстановлюючий документ, на підставі якого проводилася державна реєстрація права власності на нерухоме майно.

Крім того, письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Копії документів у додатку до позовної заяви засвідчені підписом позивача. Разом з тим, якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. В підготовче судове засідання позивач не з`явився, що позбавляє суд можливості перевірити відповідність копії письмового доказу оригіналу.

Також, спором про право є формально визнана суперечність між суб`єктами цивільного права, що виникла за фактом порушення або оспорювання суб`єктивних прав однією стороною цивільних правовідносин іншою і потребує врегулювання самими сторонами або вирішення судом (постанова КГС ВС від 15.10.2020 у справі N 922/1174/20).

Спір про право пов`язаний виключно з порушенням, оспоренням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права, при якому існують конкретні особи, які перешкоджають в реалізації права. За відсутності цих елементів не може бути й спору про право.

Суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що того не було на час пред`явлення позову.

Як нагадав Касаційний цивільний суд у справі №200/21797/14-ц, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову.

Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті п.2 ч.1 ст.255 Цивільного процесуального кодексу дає підстави для висновку, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження внаслідок тих чи інших обставин, то провадження не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не в припиненні його існування (зникненні).

У такому випадку залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу сторони мають цілу низку процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи. Це залишення позову без розгляду, відмова від нього або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо.

Позивач не навів обставин щодо наявності у нього порушеного права на час пред`явлення позову, не вказав, чи дане питання сторони самі намагалися врегулювати. Відповідачка в поданій заяві вказує про визнання позовних вимог, заявлених позивачем.

Відповідно до частин 11-13 ст.187 ЦПК України, суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали. Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, суд продовжує розгляд справи, про що постановляє ухвалу не пізніше наступного дня з дня отримання інформації про усунення недоліків. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.

Оскільки, після відкриття провадження у справі встановлено, що позовна заява по справі оформлена з порушенням вимог ст. 175 ЦПК України відповідно до вимог ч. 11 ст. 187 ЦПК України її необхідно залишити без руху, а позивачу надати строк, що не перевищує 5 днів з дня вручення цієї ухвали, для усунення зазначених в ухвалі недоліків.

Керуючись ст. 187 ЦПК України,

у х в а л и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя - залишити без руху.

Надати позивачу для усунення недоліків строк 5 (п`ять) днів з дня отримання даної ухвали.

Роз`яснити позивачу, що в разі невиконання вимог, вказаних в ухвалі про залишення заяви без руху, заява буде залишена без розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Карина ХАРАБАДЗЕ