_________________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 4-с/947/71/24
УХВАЛА

Іменем України

17.12.2024 м. Одеса

Київський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді Цирфи К.А., за участю секретаря судового засідання Ващенко М.О., розглянувши скаргу ОСОБА_1 , подану в його інтересах представником ОСОБА_2 , на бездіяльність посадових осіб Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

06.12.2024 до Київського районного суду м. Одеси через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» зі скаргою звернувся ОСОБА_1 (далі також скаржник), поданою в його інтересах представником ОСОБА_2 , на бездіяльність посадових осіб Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі також Київський ВДВС) та зобов`язання скасувати арешт, накладений на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 дивізії, що належить на праві власності ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 (реєстраційний номер обтяження 8164248, накладеного на підставі постанови АН 329410 від 07.11.2008 Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції).

Наявність обтяження у виді арешту майна позбавляє можливості заявника успадкувати майно після смерті спадкодавців співвласників указаної квартири в повному обсязі.

Ухвалою суду від 10.12.2024 справу призначено до розгляду на 17.12.2024.

11.12.2024 через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від представника Київського ВДВС надійшов відзив, відповідно до якого останній у задоволенні скарги просить відмовити, оскільки скаржником не зазначено, які саме приписи нормативно-правових актів органом державної виконавчої служби порушено. Окрім цього скаржником пропущено строк звернення зі скаргою до суду.

У судове засідання 17.12.2024 скаржник та представник Київського ВДВС не з`явилися, що не перешкоджає розгляду скарги за наявними у справі матеріалами. Клопотань про відкладення розгляду справи від учасників справи не надходило.

Отже справа буде розглянута за наявними матеріалами без фіксування судового засідання технічними засобами.

Перевіривши доводи скаржника, дослідивши наявні в матеріалах справи документи на їх підтвердження, суддя доходить висновку про необхідність частково задовольнити скаргу з таких підстав.

Відповідно до інформаційної довідки з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 387402120 від 18.07.2024, долученої до матеріалів скарги, встановлено, що 07.11.2008 на підставі постанови АН 329410 Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції накладено арешт на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 (реєстраційний номер обтяження 8164248).

З указаної довідки не вбачається в межах якого саме виконавчого провадження здійснено обтяження.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 28.11.2000, видане Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради, встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рівних частинах (тобто по 1/3 кожному).

У відзиві на скаргу Київським ВДВС зазначено, що наразі виконавче провадження, в межах якого накладався арешт на майно скаржника знищено. Водночас в архівній складовій частини автоматизованої системи виконавчого провадження (спецрозділу) зазначено, що на станом на листопад 2008 року в Першому Київському відділі державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції перебували такі виконавчі провадження, у яких боржником був скаржник, а саме:

- № 5114739 (боржник: ОСОБА_1 , стягувач: ОСОБА_5 , виконавчий лист від 30.07.2007 № 1-309, дата надходження виконавчого документа: 01.10.2007, стягнення 4 538,50 грн);

- № 8665876 (боржник: ОСОБА_1 , стягувач: ОСОБА_6 , виконавчий лист від 30.07.2007 № 1-309/07, стягнення 2 700 грн);

- № 10027924 (боржник: ОСОБА_1 , стягувач: ОСОБА_6 , виконавчий лист від 03.10.2007 № 1-309, стягнення 2 700 грн).

Інших проваджень відносно скаржника не виявлено. Матеріали цих проваджень наразі знищені.

За приписами ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (ст. 447 ЦПК України).

Оскільки матеріали виконавчих проваджень, де скаржник мав статус боржника знищені, суд уважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин законодавство, яке діяло на час накладення арешту на майно скаржника та чинне законодавство України в контексті визначення необхідності його скасування.

На час накладення арешту (07.11.2008) чинний на той час Закон України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999 передбачав, що державний виконавець зобов`язаний провести виконавчі дії по виконанню рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а по виконанню рішення немайнового характеру - у двомісячний строк (ч. 2 ст. 25).

Виходячи з приписів указаної норми розумний строк вчинення виконавчих дій у виконавчих провадженнях відносно скаржника закінчив свій перебіг.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 (далі Закон № 1404-VIII) державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону № 1404-VIII арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 59 Закону № 1404-VIII підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 та підпунктом 2 пункту 10-4 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (ч. 5 ст. 59 Закону № 1404-VIII).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 40 Закону № 1404-VIII у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

З кумулятивного аналізу приписів вказаних норм Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII логічно випливає, що під час закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду, арешт, накладений на майно (кошти) боржника за загальним правилом повинен бути знятий, а відомості про боржника виключені з Єдиного реєстру боржників.

Так, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1 ст. 2 ЦПК України ).

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч. 1, 2, 4 ст. 10 ЦПК України ).

Водночас, при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

Так, ст. 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Аналогічні приписи містить норма ст. 321 ЦК України.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права (ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» 1950 року).

Отже, виходячи з принципу верховенства права, будь-яке позбавлення/обмеження права власності повино бути вчинене відповідно до закону, передбачати досягнення легітимної мети та бути пропорційним цій меті.

У цій справі суд установив, що арешт на майно скаржника у виконавчому провадженні накладено більше 15 років тому. Будь-які виконавчі провадження відносно ОСОБА_1 у Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), зокрема про стягнення виконавчого збору, відсутні. Також не встановлено наявності будь-яких претензій майнового характеру від стягувачів у виконавчих провадженнях, де боржником був ОСОБА_1 .

Отже, наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту майна боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувачів, є невиправданим втручанням у справо особи на мирне володіння майном та становить для нього надмірний тягар.

Водночас, суд відмічає, що арешт майна (обмеження права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю) є триваючим обтяженням, відтак особа, яка уважає, що її право порушене/обмежене, може звернутися за відновленням свого права у повному обсязі до суду безвідносно встановлених строків оскарження рішень, дій чи бездіяльності органу державної виконавчої служби. Тим паче скаржником тривалий час вживалися заходи з метою скасування накладеного арешту, зокрема у позовному провадженні, та ініціювання зняття арешту з майна Київським ВДВС. Відповіддю останнього від 14.11.2024 за № 144906 у зняті арешту з майна в черговий раз було відмовлено.

З цих підстав суд відхиляє доводи Київського ВДВС щодо пропущення скаржником строку на оскарження бездіяльності у незнятті арешту з майна.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК України).

З урахуванням викладеного суд уважає, що скасування обтяження, накладеного на підставі постанови органу державної виконавчої служби, за вказаних вище обставин буде найбільш ефективним способом захисту невизнаних/оспорюваних прав скаржника та прямо випливає із суті його скарги.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення скарги ОСОБА_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст. 447-451 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Скасувати обтяження за реєстраційним № 8164248 у виді арешту 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), накладеного на підставі постанови АН 329410 від 07.11.2008 Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції.

3. У задоволені іншої частини скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя К. А. Цирфа