Дата документу 11.07.2024 Справа № 333/7027/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №333/7027/23 Головуючий у 1-й інстанції: Холод Р.С.
Провадження №22-ц/807/1471/24 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
Провадження №22-ц/807/1471/24-2
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача суддів: Подліянової Г.С., Онищенка Е.А., Кочеткової І.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО», представника, адвоката Римар Андрія Вікторовича на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 травня 2024 року та апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО», представника, адвоката Мельника Василя Володимировича на додаткове рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 травня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Повні вимоги обґрунтовано тим, що 12.08.2011 року між ТОВ «АВТО ПРОСТО» та ОСОБА_4 укладено угоду № 369008 та підписано додатки до неї № 1 та 2, які є невід`ємними частинами угоди. Дана угода укладена в рамках створеної позивачем в Україні системи надання послуг з придбання автомобілів «АвтоТак», яка полягає у створенні групи покупців, які бажають придбати автомобіль та стають учасниками програми. Система встановлює механізми, які забезпечують придбання кожним учасником автомобіля шляхом сплати його вартості та вартості послуг, спрямованих на придбання автомобіля (формування груп учасників, організація та проведення в групах асигнаційних актів та інше), невеликими щомісячними внесками протягом декількох років.

15.12.2011 року на виконання умов вказаної угоди ОСОБА_4 отримав у власність автомобіль «Chery QQ», 2011 року випуску (кузов № НОМЕР_1 ) та здійснив реєстрацію вказаного автомобіля на своє ім`я з реєстраційним номером НОМЕР_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .

ОСОБА_4 зобов`язався оплатити стовідсоткову вартість автомобіля та вартість наданих йому послуг шляхом сплати 120 щомісячних повних внесків.

Водночас, ОСОБА_4 неодноразово порушував виконання вказаних зобов`язань, а згодом взагалі припинив їх виконувати. З метою захисту своїх прав ТОВ «АВТО ПРОСТО» звернулось до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області із позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу за вказаною угодою.

Під час відкриття провадження, з ухвали суду від 12.01.2021 року, було встановлено, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Наявність заборгованості ОСОБА_4 за угодою № 369008 підтверджено і встановлено постановою Запорізького апеляційного суду від 12.09.2019 року у справі № 320/7982/17 за його позовом до ТОВ «АВТО ПРОСТО» про визнання зобов`язань припиненими. Як вбачається з тексту постанови ОСОБА_4 було сплачено 78,865 % вартості автомобіля, що складає 115 424,13 грн. та 117 внесків із 120 передбачених угодою. Отже, розмір боргу ОСОБА_4 за угодою на день смерті складає 21,1342% від поточної ціни автомобіля та три внески в оплату послуг позивача.

31.01.2014 року офіційний дистриб`ютор автомобіля «Сhегу QQ» повідомив про припинення продажу автомобілів «Chery». Керуючись положенням ст. 9 Додатку № 2 до угоди, з лютого 2014 року позивач здійснив заміну автомобіля «Сhегу QQ» на автомобіль «ЗАЗ Sens». Враховуючи те, що ціна автомобіля «Сhегу QQ» становила 59 500,00 грн., а автомобіля «ЗАЗ Sens» - 71 000,00 грн., тобто вартість нової моделі перевищувала вартість попередньої більше ніж на 10 %, отже необхідно було визначити коефіцієнт зниження вартості, який склав 0,8380282 (59 500,00 грн. /71 000,00 грн. = 0,8380282) та в подальшому, у відповідності до умов угоди, для розрахунків між сторонами використовувалась вартість автомобіля з урахуванням коефіцієнту зниження вартості.

У жовтні 2018 року, ТОВ «АВТО ПРОСТО» було повідомлено про припинення виробництва (постачання) автомобілів «ЗАЗ Sens» та відповідно, ТОВ «АВТО ПРОСТО» здійснило заміну автомобіля «ЗАЗ Sens» на автомобіль «ZAZ Lanos Cargo», на виконання зобов`язань взятих на себе згідно п. 9.1 ст. 9 Додатку № 2 до угоди. У подальшому, для розрахунку щомісячних внесків використовувало ціну «ZAZ Lanos Cargo» (з врахуванням коефіцієнтом зниження вартості нової моделі на 0,8296296 (190 400,00 грн. / 229 500,00 грн. = 0,8296296), оскільки вартість старої моделі «ЗАЗ Sens» становила 190 400,00 грн., а нової «ZAZ Lanos Cargo» становила 229 500,00 грн. - згідно вимог п. 9.2 ст. 9 Додатку № 2 до Угоди).

З урахуванням коефіцієнта зниження вартості, поточна ціна автомобіля для розрахунку суми заборгованості вираховувалася наступним чином: поточна ціна автомобіля «ZAZ Lanos Cargo» становить 221 000,00 грн., тому поточна ціна автомобіля «ЗАЗ Sens» становить 183 348,14 грн. (221 000,00 грн. х 0,8296296), тому поточна ціна автомобіля «Сhегу QQ» становить 153 650,92 грн. (183 348,14 грн. х 0,8380282).

Таким чином, з урахуванням коефіцієнтів зниження вартості, загальний розмір заборгованості, становить: чисті внески - 32 472,89 грн., що складає 21,1342 % від поточної ціни автомобіля (153 650,92 грн. х 21,1342 %); внески в оплату послуг - 2 765,70 грн. ((153 650,92 грн. х 0,5 % + 20 % ПДВ) х 3 внески).

Загальний розмір боргу за угодою № 369008 складає 35 238,59 грн. = 32 472,89 грн. (чисті внески) + 2 765,70 грн. (внески в оплату послуг).

Користуючись правами та в строки, передбачені ст. 1282 ЦК України, ТОВ «АВТО ПРОСТО» 15.02.2021 року звернулось до Мелітопольської державної нотаріальної контори та спадкоємців ОСОБА_4 з вимогою кредитора.

Листом від 19.02.2021 року № 247/02-14 Мелітопольська державна нотаріальна контора повідомила, що вимогу Кредитора надіслано за належністю до приватного нотаріуса Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Тимченко М.Г., у якої заведено спадкову справу від 04.10.2019 року № 96/2019.

В свою чергу, листом від 26.12.2019 року № 1164/02-14 приватний нотаріус Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Тимченко М. Г. повідомила, що 26 грудня 2019 року були видані свідоцтва про право на спадщину за законом спадкоємцям ОСОБА_4 , зокрема на автомобіль «Chery QQ», 2011 року випуску (кузов № НОМЕР_1 ), державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Листом від 02.03.2021 року № 172/01-16 приватний нотаріус Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Тимченко М. Г. відмовила ТОВ «АВТО ПРОСТО» в наданні інформації про спадкоємців померлого ОСОБА_4 із посиланням на ст.8 ЗУ «Про нотаріат».

З відомостей, зазначених в анкеті від 12.10.2011 року, яка заповнювалася та підписана особисто ОСОБА_4 вбачається, що на час укладення угоди останній був одружений з ОСОБА_2 , мав сина - ОСОБА_1 та у нього був батько - ОСОБА_3 .

Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України).

Статтею 1282 ЦК України визначено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.

Таким чином, вимоги що виникли в результаті порушення ОСОБА_4 зобов`язань за угодою № 369008 мають бути задоволені спадкоємцями останнього, а саме: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

На підставі викладеного позивач просив стягнути з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ТОВ «АВТО ПРОСТО» суму боргу в розмірі 35 238,59 грн. в рівних частинах, тобто по 11 746,20 грн. з кожного, та сплачений судовий збір в розмірі 2 684,00 грн., тобто по 894,67 грн. з кожного.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 травня 2024 року відмовлено у задоволенні позову.

09 травня 2024 року ОСОБА_1 , представник, адвокат Яма Дмитро Миколайович звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат.

Додатковим рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 травня 2024 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ТОВ «АВТО ПРОСТО», представник, адвокат Римар А.В. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 травня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, стягнути з відповідачів на користь позивача сплачений за розгляд цієї апеляційної скарги судовий збір у розмірі 4 542,00 грн в пропорційному розмірі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що ТОВ «АВТО ПРОСТО» дізналось про смерть ОСОБА_3 лише з ухвали Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12.01.2021 року у справі № 937/9319/20. Апелянт стверджує, що приватний нотаріус не надсилала лист вих.. № 1164/02-14 від 26.12.2019 року взагалі. Копію цього листа ТОВ «АВТО ПРОСТО» тримало вперше у якості додатку до листа нотаріуса вих. № 172/01-16 від 02.03.2021 року.

В порушення вимог ч. 1 ст. 1281 ЦК України спадкоємці померлого ОСОБА_3 не повідомили ТОВ «АВТО ПРОСТО» про відкриття спадщини. Тому, позивач звернувся з вимогою кредитора до спадкоємців померлого ОСОБА_3 в порядку ст. 1282 ЦК України.

Коло відповідачів у справі було визначено на підставі наявних документів, зокрема, анкети від 12.10.2011 року, яка заповнювалася та підписана ОСОБА_3 , з якої вбачається, що останній був одружений з ОСОБА_2 , мав сина ОСОБА_1 та у нього був батько ОСОБА_3 . Докази відмови вказаних осіб від спадщини та відсутність документів щодо розлучення померлого ОСОБА_3 з ОСОБА_2 свідчать про факт прийняття ними спадщини після померлого.

Не погоджуючись із додатковим рішенням, ТОВ «АВТО ПРОСТО», представник, адвокат Мельник В.В. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати додаткове рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 травня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_1 ОСОБА_5 про ухвалення додаткового рішення.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що заявник не скористався правом, передбаченим ст. 134 ЦПК України та не подав до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат. З матеріалів справи вбачається, що адвокатом за час розгляду справи в суді першої інстанції було подано три документи: відзив на позовну заяву на 1 аркуші паперу, заява про ознайомлення з матеріалами справи, заява про відкладення розгляду справи. Жоден з вказаних документів не може вважатися таким, що відповідає критерію співрозмірності, недотримання якого є підставою для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Матеріали справи не містять, а стороною відповідача не надано належних доказів, які б свідчили про доцільність та неминучість судових витрат.

Відзиву на апеляційні скарги в порядку ст. 360 ЦПК України, до суду не надходило. Відсутність відзиву на апеляційні скарги не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. При цьому, колегія суддів зауважує, що ухвали про відкриття апеляційного провадження та апеляційні скарги ОСОБА_1 отримав 06 липня 2024 року

В силу вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2024 року це 302 800 грн (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2024 рік» з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3028,00 грн (3028,00 грн Х 100 = 302 800 грн), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до п.п. 1,2 ч. 1, ч.2 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, зокрема: малозначні справи, що виникають з трудових відносин. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Встановлено, що ціна позову в даній справі становить 35 238,59 грн, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Апеляційний суд урахував ціну та предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, зазначена справа відповідно до п. п. 1 , 2 ч. 1 ст. 274 ЦПК України може розглядатися в порядку спрощеного провадження, не належить до виключень із цієї категорії відповідно до ч. 4 ст. 274 ЦПК України.

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційних скарг і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідають.

Залишаючи позов без задоволення, суд першої інстанції виходив із того, що з інформації приватного нотаріуса Мелітопольського міського нотаріального округу Тимченко М.Г. вбачається, що остання ще 26 грудня 2019 року направила на адресу ТОВ «Авто Просто» (вих.1164/02-14) повідомлення про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , зазначена обставина не спростована позивачем, тому враховуючи, що позивач дізнався про смерть ОСОБА_3 у грудні 2019 року, то встановлений у ст. 1281 ЦК України строк у шість місяців для пред`явлення вимоги до спадкоємців закінчився в червні 2020 року, з вимогою до спадкоємців позивач звернувся 15 лютого 2021 року, тобто поза межами строку встановленого ст. 1281 ЦК України.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується, оскільки вони відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне.

12.08.2011 року між ТОВ «АВТО ПРОСТО» та ОСОБА_4 укладено угоду № 369008 та підписано додатки до неї № 1 та 2, які є невід`ємними частинами угоди. Дана угода укладена в рамках створеної позивачем в Україні системи надання послуг з придбання автомобілів «АвтоТак», яка полягає у створенні групи покупців, які бажають придбати автомобіль та стають учасниками програми. Система встановлює механізми, які забезпечують придбання кожним учасником автомобіля шляхом сплати його вартості та вартості послуг, спрямованих на придбання автомобіля (формування груп учасників, організація та проведення в групах асигнаційних актів та інше), невеликими щомісячними внесками протягом декількох років ( а.с. 9-13).

15.12.2011 року на виконання умов Угоди ОСОБА_3 отримав у власність автомобіль «Chery QQ», 2011 року випуску (кузов № НОМЕР_1 ) та здійснив реєстрацію вказаного автомобіля на своє ім`я з реєстраційним номером НОМЕР_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .

Також встановлено, що поточна ціна автомобіля - це ціна автомобіля, яка встановлюється виробником та/або імпортером та/або дистриб`ютором в останній робочий день кожного місяця та є основою для розрахунку розміру складових повних внесків та інших платежів, передбачених Угодою.

Згідно з додатком № 1 ОСОБА_4 мав намір придбати автомобіль марки «Chery QQ» вартістю 49760,00 грн. зі сплатою вступного внеску, щомісячних цілих чистих внесків у розмірі 0,8333 % вартості автомобіля, внесків в оплату послуг 0,5%, та плати за право на отримання автомобіля 3%. ОСОБА_4 було сплачено 78,865 % вартості автомобіля, що складає 115 424,13 грн. та 117 внесків із 120 передбачених угодою (а.с. 10).

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується актовим записом про смерть № 963, складний 23.04.2019 року Мелітопольським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Мелітопольському районі Запорізької області ( а.с. 75).

Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 75387968 від 11.01.2024 року після смерті ОСОБА_4 приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Тимченко М.Г. заведено спадкову справу № 96/2019 та 26.12.2019 року видано чотири свідоцтва про право на спадщину, проте кому саме і, що входить до спадкового майна встановити на цей час неможливо ( а.с. 80-81).

На запит суду Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) повідомило, що м. Мелітополь Запорізької області починаючи з 25.02.2022 року перебуває в тимчасовій окупації військами російської федерації. Станом на 06.03.2024 року заяв про тимчасове зупинення або припинення нотаріальної діяльності від приватного нотаріуса Тимченко М.Г. до міжрегіонального управління не надходило. Всі документи нотаріального діловодства та архів приватного нотаріуса Тимченко М.Г., в тому числі заведені та не закінчені спадкові справи, перебувають у її володінні. На зберігання до Запорізького обласного державного нотаріального архіву вказані документи не передавалися ( а.с. 102-103).

В матеріалах справи наявна копія листа приватного нотаріуса Мелітопольського міського нотаріального округу Тимченко М.Г. за вих. № 1164/02-14 від 26 грудня 2019 року адресований на адресу ТОВ « АвтоПросто», в якому остання повідомила ТОВ «АВТО ПРОСТО», що нею 26 грудня 2019 року були видані свідоцтва про право на спадщину за законом спадкоємцям ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 на автомобіль марки CHERY, моделі QQ, рік випуску 2011, тип легковий хетчбек, реєстраційний номер НОМЕР_2 . ( а.с. 26)..

15.02.2021 року за вих № 43 ТОВ «АВТО ПРОСТО» на адресу Мелітопольської державної нотаріальної контори направило вимогу кредитора про необхідність сплати заборгованості за угодою № 369008 від 12.08.2011 року, укладену між ТОВ «АВТО ПРОСТО» та ОСОБА_3 ( а.с. 23).

Мелітопольська державна нотаріальна контора Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Дніпро) направила на адресу ТОВ «Авто Просто», лист від 19.02.2021 року за № 247/02-14 зі змісту якого вбачається, що претензія від 15.02.2021 вих. № 43 до спадкоємців ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 надіслана за належністю до приватного нотаріуса Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Тимченко М.Г., у якої згідно інформаційної довідки з Спадкового реєстру (№ 63612521 від 18.02.2021), заведена спадкова справа № 96/2019 від 04.10.2019 року (а.с. 25).

За змістом статей 525 та 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Таким чином, правовідносини, що виникли між товариством та боржником, який помер, після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку визначеному статтею 1282 ЦК України.

Згідно із вимогами статті 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцями боржника регламентуються приписами статей 1281 і 1282 ЦК України.

Відповідно до ст.1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб.

Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.

Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Статтею 1282 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї статті.

За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.

Як роз`яснено Верховним Судом у своїх постановах від 18 вересня 2019 року у справі № 640/6274/16-ц, від 29 січня 2020 року у справі № 496/4363/15-ц, від 15 липня 2020 року у справі № 645/1566/16-ц, від 04 березня 2020 року у справі № 2609/30529/12 при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника підлягають встановленню такі обставини:

- чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги;

- коло спадкоємців, які прийняли спадщину;

- при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);

- при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що встановлені статтею 1281 ЦК України строки є преклюзивними, а тому їх недотримання позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців, тобто має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права).

Статті 1281 і 1282 ЦК України регламентують особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцями боржника. За змістом цих статей: спадкоємець зобов`язаний повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо йому відомо про борги останнього; кредитор має пред`явити свою вимогу до спадкоємців протягом 6 місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, незалежно від настання строку вимоги, а якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, то не пізніше одного року від настання строку вимоги; наслідком пропуску кредитором вказаних строків звернення з вимогою до спадкоємців є позбавлення кредитора права вимоги.

Із наведеного прослідковується чітка черговість обставин, необхідність встановлення яких є обов`язком суду при вирішенні спорів щодо стягнення заборгованості кредитором спадкодавця. Отже, в даному випадку сплив строків, визначених статтею 1281 ЦК України, має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права, а тому необхідність почергового встановлення наступних обставин, зокрема, кола спадкодавців тощо відпадає, позаяк це не матиме сенсу.

Верховний Суд у постанові від 06 березня 2024 року у справі № 522/11113/20 дійшов висновку, що пропуск встановленого частиною другої статті 1281 ЦК України шестимісячного строку від дня, коли кредитор дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, є підставою для визнання договорів кредиту та іпотеки припиненими, оскільки права кредитора припинились, а отже, такі права не можуть захищатись.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до положень ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до положень ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, якій у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду зазделегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність ( взаємний зв`язок доказів) у їх сукупності

Матеріалами справи підтверджено, та встановлено судом першої інстанції, що приватний нотаріус Тимченко М.Г. за вих. № 1164/02-14 від 26 грудня 2019 року направила ТОВ «АВТО ПРОСТО», як кредитору спадкодавця лист в якому повідомила, що нею 26 грудня 2019 року були видані свідоцтва про право на спадщину за законом спадкоємцям померлого ОСОБА_3 і саме з цього часу почався відлік строку для пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців боржника, проте у справі відсутні докази того, що ТОВ «АВТО ПРОСТО» як кредитор зверталося у визначені законом строки до спадкоємців з такою вимогою.

Зазначена обставина не спростована під час розгляду справи.

На підставі вказаного колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про пропуск ТОВ «АВТО ПРОСТО» шестимісячного преклюзивного строку на звернення з кредиторською вимогою до спадкоємців померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 .

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ТОВ «АВТО ПРОСТО» дізналося про смерть ОСОБА_3 лише з ухвали Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12.01.2021 року у справі № 937/9319/20, а приватний нотаріус Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Тимченко М.Г. не направляла на адресу ТОВ «АВТО ПРОСТО» листа вих.. № 1164/02-14 від 26.12.2019 року є неспроможними.

У вищезазначеному листі № 1164/02-14 від 26.12.2019 року (копії), який міститься в матеріалах справи та адресований ТОВ «Авто Просто» на адресу 01601, м. Київ, вул. Воровського, 24 корп.1.3-й поверх вказано таке: «На виконання пп. 4.16 п. 4 глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» я, Тимченко М.Г., приватний нотаріус Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області, повідомляю, що мною 26 грудня 2019 року були видані свідоцтва про право на спадщину за законом спадкоємцям ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , на автомобіль марки CHERY, моделі QQ, рік випуску 2011, тип легковий хетчбек, номер шасі (кузова, рами) № НОМЕР_4 , колір сірий, реєстраційний номер НОМЕР_2 ».

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про нотаріат" нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України "Про нотаріат" та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону України "Про нотаріат").

Цим актами є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року N 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за N 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок), Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена наказом Міністерства юстиції України N 20/5 від 03 березня 2004 року та зареєстрована у Міністерстві юстиції України N 283/8882 від 03 березня 2004 року (далі - Інструкція), яка була чинною до 07 березня 2012 року.

Пунктом 216 Інструкції (у редакції чинній на дату листа № 1164/02-14 від 26.12.2019 року) передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. У разі наявності заборони нотаріус повідомляє кредитора про те, що спадкоємцям боржника видано свідоцтво про право на спадщину.

Пунктом 4.17 Порядку визначено, у разі наявності заборони нотаріус письмово повідомляє кредитора про те, що спадкоємцям боржника видано свідоцтво про право на спадщину.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що наявність заборони, арешту та інших обтяжень нотаріус перевіряє за даними Державного реєстру речових прав та Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Аналізуючи наведене, апеляційний суд стверджує, що законодавцем розмежовано алгоритм дії нотаріуса при наявності заборони та при наявності арешту. Нотаріальні дії вчиняються нотаріусами відповідно до наданих їм повноважень та із дотриманням визначеної законом процедури, яка не передбачає можливості для нотаріуса діяти на власний розсуд.

Зважаючи на зміст листа № 1164/02-14 від 26.12.2019 року, колегія суддів доходить до висновку, що приватний нотаріус Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Тимченко М.Г. з дотриманням вимог Порядку здійснила повідомлення ТОВ «АВТО ПРОСТО» як кредитора спадкодавця ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Крім того, матеріали справи містять лист приватного нотаріуса Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Тимченко М.Г. вих. 172/01-16 від 02.03.2021 року, в якому, серед іншого, повідомлено, що нотаріусом 26.12.2019 року, вих. № 1164/02-14 було надіслано на адресу ТОВ «АТО ПРОСТО» повідомлення про видачу свідоцтв про право на спадщину (а.с.27).

Отже факт надсилання листа № 1164/02-14 від 26.12.2019 року на адресу ТОВ «Авто Просто» приватний нотаріус ОСОБА_6 підтвердила у листі за вих. 172/01-16 від 02.03.2021 року.

Позивач наполягає на тому, що він дізнався про смерть свого клієнта ОСОБА_3 з ухвали Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12 січня 2021 року у справі № 937/9319/20.

Разом з тим, як вірно встановлено судом першої інстанції, у вказаних листах приватним нотаріусом зазначено, що на адресу ТОВ «АТО ПРОСТО» було надіслано повідомлення про видачу свідоцтв про право на спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , саме в грудні 2019 року.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що у копії вимоги кредитора вих. № 43 від 15 лютого 2021 року вказано, що спірний автомобіль обтяжений договором застави рухомого майна № 5438 від 19.12.2011 року.

Отже, з огляду на наведені вище положення законодавства, а також враховуючи той факт, що спірний автомобіль є заставним майном, слід дійти висновку, що ТОВ «АВТО ПРОСТО» було повідомлене про смерть ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , та про перехід права власності на зазначене майно до спадкоємців при оформленні ними спадщини в грудні 2019 року.

З урахуванням викладеного та зважаючи на те, що приватний нотаріус надавав банку повторно копію листа № 1164/02-14 від 26.12.2019 року, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у матеріалах справи відсутні належні до допустимі докази, якими підтверджується факт необізнаності позивача про смерть позичальника та те, що він дізнався про настання його смерті лише у 2021 році.

Тому, доводи апелянта в цій частині не знайшли свого підтвердження, оскільки суд першої інстанції з урахуванням підстав позову, застосувавши приписи частини другої статті 1281 ЦК України, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для його задоволення.

Доводи апеляційної скарги щодо належності відповідачів у справі та доведеності підстав позову належними та допустимими доказами апеляційний суд вважає безпідставними з огляду на наступне.

Апеляційний суд стверджує, що саме дотримання строків є ключовою обставиною при вирішенні питання щодо обґрунтованості позовних вимог в межах даної справи. Зважаючи на правильність висновків суду першої інстанції щодо пропуску позивачем строків звернення кредитора до спадкоємців, що не було спростовано при апеляційному перегляді справи, колегія суддів відхиляє вищезазначені доводи апеляційної скарги як безпідставні, оскільки встановлення обставин щодо кола спадкоємців та часток кожного з них у спадщині після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 при порушенні строків, передбачених ст. 1281 ЦК України, не мають значення для вирішення цієї справи.

Отже, вказані доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Належних, достовірних та достатніх доказів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

При цьому, слід зауважити, що на виконання ухвали суду від 22 лютого 2024 року стосовно надання спадкової справи, заведеної до майна померлого ОСОБА_3 . Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) повідомило, що м. Мелітополь Запорізької області починаючи з 25.02.2022 року перебуває в тимчасовій окупації військами російської федерації. Станом на 06.03.2024 року заяв про тимчасове зупинення або припинення нотаріальної діяльності від приватного нотаріуса Тимченко М.Г. до міжрегіонального управління не надходило. Всі документи нотаріального діловодства та архів приватного нотаріуса Тимченко М.Г., в тому числі заведені та не закінчені спадкові справи, перебувають у її володінні. На зберігання до Запорізького обласного державного нотаріального архіву вказані документи не передавалися (а.с. 102-103).

Отже, суд першої інстанції надав оцінку доказам, які містяться у справі, які є достатніми для встановлення обставин, що мають значення для справи.

Досліджуючи доводи апеляційної скарги щодо додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу, колегія суддів виходить з такого.

За приписами п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За приписами ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Встановлено, що адвокатом Ямою Д.М. на стадії розгляду справи судом першої інстанції надавалась правова допомога відповідачу ОСОБА_1 , про що надано ордер до договору про надання правничої допомоги і здійснення представництва № 498-ц-2023 від 03 жовтня 2023 р. (а.с.44-45).

Відповідно до п.3 Договору клієнт зобов`язаний сплатити адвокату гонорар у розмірі та у строки, які визначаються за окремою домовленістю сторін, яка оформлюється письмово.

Додатком до вищевказаного договору від 03.10.2023 року встановлено, зокрема, вартість участі адвоката в судових засіданнях у розмірі 2 000 грн за кожне судове засідання (незалежно від його тривалості) (а.с.126).

Згідно з актом передачі-приймання від 07.05.2023 р. загальна вартість послуг адвоката склала 10 000 грн за участь у 5 судових засіданнях (а.с.125).

Стороною позивача були подані заперечення щодо необґрунтованості компенсації витрат відповідача, понесених ним на оплату професійної правничої допомоги (а.с.128-130).

У вказаній заяві адвокат позивача ТОВ «АВТО ПРОСТО» Мельник В.В. зазначав про не співмірність розміру адвокатських витрат та незазначення стороною відповідача у відзиві на позовну заяву орієнтовного розрахунку суми судових витрат. На підставі вказаного просив відмовити у прийнятті додаткового рішення у справі.

Задовольняючи заяву про ухвалення додаткового рішення частково, суд першої інстанції з урахуванням категорії справи, ціни позову та, керуючись загальними принципами пропорційності та співмірності, стягнув 6 000 грн. за послуги адвоката щодо участі в судових засіданнях.

Доводи апеляційної скарги щодо безпідставності задоволення заяви та стягнення витрат на правову допомогу навіть у сумі 6 000 грн., оскільки стороною відповідача не подано попередній розрахунок витрат на правову допомогу, що є підставою для відмови в задоволенні заяви, колегія визнає неспроможними з огляду на наступне.

Колегія щодо цих стверджень наголошує на тому, що процес передбачає необхідність подачі до суду попереднього розрахунку суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, разом з першою заявою по суті спору. У разі подачі стороною такого розрахунку на більш пізніх стадіях, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

З цього приводу Верховний Суд притримується позиції, що право на відмову у відшкодуванні витрат належить до дискреційних повноважень суду та вирішується ним у кожному конкретному випадку з урахуванням встановлених обставин справи.

Так, у ряді постанов Верховного Суду у справах N 922/676/21 від 14.12.2021, N; 905/16/20 від 08.04.2021, N 916/2087/18 від 31.03.2021, N 922/3812/19 від 10.12.2020 зазначається, що у разі неподання учасником справи попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто сам по собі факт неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат разом з першою заявою по суті спору не є безумовною та абсолютною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.

Щодо доводів апелянта про не співмірність розміру витрат на правничу допомогу, зважаючи на невеликий обсяг відзиву на позовну заяву, колегія суддів зазначає, що заявлені до стягнення витрати на правову допомогу сторони відповідача у цій справі обмежувалися лише послугою участі адвоката Ями Д.М. у судових засіданнях. Витрати на правову допомогу щодо складання відзиву на позовну заяву не були зазначені в акті передачі-приймання послуг та, відповідно, не були предметом вирішення питання щодо компенсації таких витрат з позивача на користь відповідача.

Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява N 19336/04, § 268)).

Судом були дотримано всі вказані критерії, які встановлені процесуальним законом та підтримані Верховним Судом і зафіксовані у рішеннях ЄСПЛ.

Так, суд першої інстанції із переліку наданих послуг на суму 10 000 грн. визнав такими, що відповідають складності справи, витрати на правову допомогу щодо участі адвоката у п`яти судових засіданнях у розмірі 6 000 грн., тобто по 1200 грн. за кожне судове засідання.

З урахуванням зазначеного, колегія повністю погоджується із додатковим рішенням, а також вважає, що підстав для відмови у відшкодуванні витрат на правничу допомогу стороні відповідача не встановлено.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Колегія суддів вважає, що рішення та додаткове рішення суду ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для їх скасування з мотивів, викладених в апеляційних скаргах, не вбачається, тому апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення та додаткове рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Відповідно до підпунктів «б» «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції в резолютивній частині судового рішення повинен зазначити новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційні скарги залишаються апеляційний судом без задоволення, а рішення та додаткове рішення суду першої інстанції без змін підстав для зміни розподілу судових витрат немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО», представника, адвоката Римар Андрія Вікторовича залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО», представника, адвоката Мельника Василя Володимировича залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 травня 2024 року та додаткове рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 травня 2024 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови,лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 11 липня 2024 року.

Головуючий, суддя Суддя Суддя

Подліянова Г.С. Онищенко Е.А. Кочеткова І.В.