Справа № 203/5213/23
Провадження № 2/0203/243/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2024 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська в залі суду в м. Дніпрі у складі:

головуючого судді Ханієвої Ф.М.,

за участю секретаря судового засідання Сядро Г.Г.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна», про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

встановив:

19.09.2023 року до Кіровського районного суду міста Дніпропетровська звернувся ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (далі ПрАТ «СК «ПЗУ Україна») про відшкодування матеріальної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якому позивач, з урахуванням виправленої редакції позовної заяви від 13.11.2023 року, наданої суду на виконання ухвали суду від 09.11.2023 року в порядку усунення недоліків позовної заяви, просить суд:

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 24388,86 грн.

І. Стислий виклад позиції учасників справи.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що вина відповідача щодо пошкодження транспортного засобу повністю встановлена постановою суду, кошти, витрачені позивачем на ремонт транспортного засобу, підтверджені належним чином, страхові відшкодування не в повній мірі покрили понесені витрати. Тому позивач вважає, що саме з відповідача підлягає стягненню різниця між отриманими страховими виплатами та реальними витратами у розмірі 24388,86 грн, вже понесеними ОСОБА_3 на виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженого автомобіля.

Тому позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

06.12.2023 року та 07.12.2023 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що він заперечує проти задоволення позовних вимог та просить суд відмовити у їх задоволенні. Відповідач зазначив, що ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» провела незалежну оцінку транспортного засобу та прийняла рішення про страхове відшкодування на загальну суму 22849,44 грн, яке було виплачено позивачу. Додатково відповідач виплатив позивачу франшизу у розмірі 2600,00 грн. Це є абсолютно достатнім для проведення ремонту завданих пошкоджень автомобілю. Відповідач вважає, що спірна сума у розмірі 24388,86 грн є необґрунтованою та не підтверджена жодними доказами. На думку відповідача, страхове відшкодування повністю покриває витрати позивача на автомобіль Suzuki SX-4, д.н.з. НОМЕР_1 , а начебто ремонт він провів на власний розсуд. Проте відповідач вважає, що позивач не підтвердив розмір збитків, завданих йому ДТП. Тому відповідач вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Третя особа 14.12.2023 року подала до суду письмові пояснення по суті спору, в яких зазначила, що ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» було правомірно розраховано і виплачено суму страхового відшкодування потерпілому. Страхове відшкодування було перераховане у повному обсязі на користь позивача, чого не заперечує позивач, тому це не потребує доказування.

Страховик підтримав позовні вимоги ОСОБА_3 , у зв`язку з повною виплатою страхового відшкодування.

Інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Під час судового засідання представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив суд їх задовольнити, підстави звернення до суду з позовом пояснив суду таким чином, як про це вказано вище. Представник позивача зазначив, що відповідач є винним у ДТП, а позивач зазнав фактичних витрат, провів ремонт транспортного засобу та має право на відшкодування різниці між понесеними витратами та виплаченим страховим відшкодуванням з винної сторони, з урахуванням положень ст. 1194 ЦПК України.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог та просив суд відмовити у їх задоволенні, оскільки на його думку, він є неналежним відповідачем та саме страхова компанія має виплатити позивачу всю суму відшкодування.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 09.11.2023 року було залишено без руху позовну заяву та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

13.11.2023 року позивач усунув недоліки позовної заяви та надав суду виправлену редакцію позовної заяви.

Ухвалою суду від 17.11.2023 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.

Ухвалою суду від 15.02.2024 року було відмовлено у задоволенні заяви відповідача про заміну неналежного відповідача в цивільній справі.

У судове засідання з`явились представник позивача та відповідач.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про час, дату та місце проведення судового засідання, разом з письмовими поясненнями подав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності його представника.

Суд, заслухавши думку представника позивача, відповідача, на підставі положень ст. ст. 128, 211, 223 ЦПК України розглянув справу за відсутності представника третьої особи.

Під час судового розгляду справи судом були заслухані пояснення учасників справи по суті спору, досліджені письмові докази, наявні в матеріалах справи, та 21.05.2024 року у судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази.

Судом встановлено, що постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05.09.2023 року, справа №203/4341/23, було визнано винним ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850,00 грн.

За змістом постанови судом було встановлено, що 28.07.2023 року о 16:45 годині ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом Skoda, д.н.з. НОМЕР_2 , на вул. Ульянова в м. Дніпрі, при виїзді з паркувального майданчика «АТБ» не надав дорогу транспортному засобу Suzuki, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який рухався по вул. Ульянова, та скоїв з ним зіткнення, чим порушив п. 10.2 ПДР України.

Вказана постанова суду набрала законної сили станом на 16.09.2023 року.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серії НОМЕР_3 від 06.10.2016 року, позивач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є власником транспортного засобу автомобіля марки Suzuki, д.н.з. НОМЕР_1 , 2016 року випуску, та має посвідчення водія серії НОМЕР_4 .

Учасники ДТП, які є сторонами у спорі, застрахували свою цивільно-правову відповідальність, що підтверджується копіями полісів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №№ЕР.211850264, ЕР-211680241, відповідно:

- страхувальник ОСОБА_2 , страховик ПрАТ СК «ПЗУ Україна», забезпечений транспортний засіб Skoda superb, д.н.з. НОМЕР_2 , 2005 року випуску; страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, 160000,00 грн, розмір франшизи 2600,00 грн;

- страхувальник ОСОБА_3 , страховик ПрАТ «СК «Альфа Страхування», забезпечений транспортний засіб Suzuki New SX4, 2016 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, 160000,00 грн, розмір франшизи 1500,00 грн.

Позивач отримав суму страхового відшкодування від страховика ПрАТ СК «ПЗУ Україна», , у загальному розмірі 22849,44 грн (20189,53 грн + 2659,91 грн = 22849,44 грн), та від відповідача ОСОБА_3 суму франшизи у розмірі 2600,00 грн, що підтверджується копіями: повідомлень про виплати, листів, довідки банку, виписки по рахунку, платіжної інструкції, страхового акта, розпорядження на виплату страхового відшкодування, звіту ФОП ОСОБА_4 №05-D/13/37 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 16.08.2023 року, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту, з урахуванням зносу, становить 25449,44 грн.

На підтвердження понесених витрат на відновлювальний ремонт свого автомобіля у ПП «Аеліта» у загальному розмірі 49838,30 грн позивач надав суду копії: рахунку на оплату №5824 від 01.08.2023 року на суму 49838,30 грн, акта прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 16.08.2023 року на суму 49838,30 грн, акта виконаних робіт №АЛ00271825 від 16.08.2023 року на суму 49838,30 грн, замовлення-наряду №271825 на виконання робіт по ремонту та обслуговування автомобіля від 08.08.2023 року на суму 49838,30 грн, фіскальних чеків від 16.08.2023 року та від 17.08.2023 року на суму 34584,00 грн та на суму 15254,00 грн, відповідно.

Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Згідно з ч. 1 ст. 1 ЦК України, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Відповідно частин 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до положень ст. 22 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі, особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, збитками є, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до положень ст. 1192 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до положень ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до положень ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Так, відновлювальний ремонт (або ремонт) це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісних транспортних засобів (далі КТЗ) чи його складника (ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Складова частина КТЗ (складник) - деталь, складова одиниця чи комплектувальний виріб, які відповідають вимогам конструкторської документації (пункт 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092).

З огляду на статтю 1192 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Системний аналіз указаних положень законодавства дає підстави для висновку, що фактичний розмір шкоди, яка підлягає відшкодуванню потерпілому включає як реальну вартість пошкодженого майна, так і витрати потерпілого на виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (відновлювальний ремонт транспортного засобу).

Статтями 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Тобто фактичний розмір шкоди, яка підлягає відшкодуванню потерпілому включає як реальну вартість пошкодженого майна, так і витрати потерпілого на виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, тобто відновлювальний ремонт транспортного засобу (постанова ВС від 26 червня 2018 року у справі №363/218/16-ц).

При цьому відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність (постанова ВП ВС від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18)).

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно із положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналіз викладеного вище вказує, що фактична (реальна) вартість відновлювального ремонту автомобіля, що належить позивачу, Suzuki SX-4, д.н.з. НОМЕР_1 , становить 49838,30 грн. Позивач отримав страхову виплату від третьої особи Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» у загальному розмірі 22849,44 грн та відповідач сплатив йому суму франшизи у розмірі 2600,00 грн. Слід зазначити, що страхова компанія ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» не є особою, яка заподіяла позивачу шкоду і відповідає перед третіми особами у межах страхової суми за страховим полісом, відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Тому суд відхиляє твердження відповідача про те, що належним відповідачем у справі є третя особа ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», а не він. Так, саме відповідач як винуватець ДТП повинен відповідати за шкоду, завдану потерпілому джерелом підвищеної небезпеки.

Суд враховує те, що позивач як потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його було недостатньо для повного відшкодування шкоди, бо позивач провів ремонт транспортного засобу. Водночас особа, яка завдала шкоди згідно із статтею 1194 ЦК України, має відшкодувати потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. При цьому відповідач не спростовував розміру понесених позивачем витрат на відновлення пошкодженого автомобіля, не оспорював розмір страхової виплати (страхового відшкодування), визначений страховиком, тому має відшкодувати позивачу різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, що становить 24388,86 грн (22849,44 грн + 2600,00 грн = 25449,44 грн; 49838,30 грн 25449,44 грн = 24388,86 грн).

З огляду на викладене, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги ОСОБА_3 та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суд на підставі положень ст. 141 України пропорційно розміру задоволеної частини позовних вимог вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073,60 грн (квитанція ID від 17.09.2023 року №0669-0473-8612-4430 на суму 1073,60 грн).

V. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви та вирішення питання про розподіл судових витрат.

З урахуванням викладеного вище, суд вважає за необхідне задовольнити у повному обсязі позовні вимоги ОСОБА_3 та стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, грошові кошти у розмірі 24388,86 грн. Також суд, в порядку ст. 141 ЦПК України, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, враховуючи задоволення позовних вимог у повному обсязі вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073,60 грн.

Керуючись статтями 5, 7, 10-13, 19, 23, 76-81, 89, 133, 141, 209, 210, 213, 228, 229, 258, 259, 263-265, 274, 275, 279, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

вирішив:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна», про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; адреса зареєстрованого та фактичного місця проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса зареєстрованого та фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_6 ) в рахунок відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, грошові кошти у розмірі 24388,86 грн (двадцять чотири тисячі триста вісімдесят вісім гривень 86 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; адреса зареєстрованого та фактичного місця проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса зареєстрованого та фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_6 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073,60 грн (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складений 28.05.2024 року.

Суддя Ф.М. Ханієва