ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 546/273/24 Номер провадження 22-ц/814/2374/24Головуючий у 1-й інстанції Зіненко Ю.В. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Панченка О.О., Пікуля В.П.,

за участю секретаря судового засідання - Сальної Н.О.,

за участю відповідача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Якимової О.В.,

представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Плохути О.В.,

представника позивача - адвоката Заліпи Н.Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 , до якої приєдналася відповідач ОСОБА_2 , на ухвалу Решетилівського районного суду Полтавської області від 05 квітня 2024 року, що постановлена за результатом розгляду заяви Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» про забезпечення позову

у справі за позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Бєлаш Юрій Дмитрович, про визнання договору дарування недійсним

УСТАНОВИВ:

коротко змісту позовних вимог і рішення суду першої інстанції;

04 квітня 2024 року позивач АТ «ОГС «Полтавагаз» в особі уповноваженого представника звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору дарування, укладеного 04.10.2023 між ОСОБА_2 (Дарувальник) та ОСОБА_3 (Обдарована), посилаючись на те, що вказаний правочин є фраудаторним, тобто укладеним на шкоду та всупереч інтересам кредитора боржника ОСОБА_2 - АТ «ОГС «Полтавагаз».

Одночасно з позовом АТ «ОГС «Полтавагаз» було подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, відчужене за спірним договором, яка була обґрунтована тими обставинами, що існує ризик, що відповідачі будуть вживати заходи, щоб уникнути виконання рішення суду, тому невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду про визнання недійсним договору дарування.

Ухвалою Решетилівського районного суду Полтавської області від 05 квітня 2024 року заяву Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» про забезпечення позову задоволено частково.

Накладено арешт на земельну ділянку площею 0,0308 га з кадастровим номером :30:005:0111 та нежитлову будівлю (кафе «777») загальною площею 190,3 кв.м, позначена на плані літ. «А-1», будівлі та споруди: ворота «№ 1», огорода № 2, вигрібна яма № 3, які розташовані на земельній ділянці з кадастровим номером :30:005:0111, з позбавленням права розпорядження нею та відчуження на користь інших осіб без позбавлення права користування ОСОБА_3 до набрання рішенням законної сили у справі № 546/273/24.

В іншій частині заяви - відмовлено.

коротко змісту вимог апеляційної скарги; узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу;

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 прохала ухвалу місцевого суду в задоволеній частині скасувати. Вказувала на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а саме що захід забезпечення позову взагалі не узгоджується з предметом та змістом заявлених позовних вимог. Вважає ухвалу необґрунтованою в частині необхідності вжиття заходів забезпечення позову. Вказувала, що суд не врахував, що вона не має жодного відношення до рішення у справі № 917/1178/23 від 28.11.2023 та його виконання.

Позивачем не було доведено, що спірним договором дарування були порушені його майнові права та інтереси.

Вважає, що оскаржувана ухвала винесена з порушенням ч. 2 ст. 149 ЦПК України.

До апеляційної скарги ОСОБА_3 у передбаченому законом порядку приєдналась відповідач ОСОБА_2

узагальнених доводів та заперечень інших учасників справи;

У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» прохав ухвалу місцевого суду залишити без змін.

Щодо встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин; доводів, з якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції; мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу;

Місцевим судом установлено, що рішенням Господарського суду Полтавської області від 28 листопада 2023 року у справі № 917/1178/23 ухвалено стягнути з ФОП ОСОБА_2 на користь АТ «ОГС «Полтавагаз» 1 809 907,97 грн.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 20 березня 2024 року рішення Господарського суду Полтавської області від 28 листопада 2023 року у справі № 917/1178/23 залишено без змін.

04 жовтня 2023 року між ОСОБА_2 (Дарувальник) та ОСОБА_3 (Обдарована) було укладено договір дарування.

Вказаним договором передбачене відчуження на користь ОСОБА_3 наступних об`єктів: земельної ділянки площею 0,0308 га, кадастровий номер :30:005:0111; нежитлової будівлі (кафе «777») загальною площею 190,3 кв.м, позначена на плані літ. «А-1», будівлі та споруди: ворота «№ 1», огорожа № 2, вигрібна яма № 3, які розташовані на земельній ділянці з кадастровим номером :30:005:0111.

Згідно з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, 04 жовтня 2023 року за ОСОБА_3 було зареєстроване право власності на нежитлову будівлю кафе «777», яка розташована на земельній ділянці з кадастровим номером :30:005:0111.

04 квітня 2024 року до суду звернувся представник АТ «ОГС «Полтавагаз» із заявою про забезпечення позову, в якій зазначив, що АТ «ОГС «Полтавагаз» є стягувачем за вищевказаним рішенням суду. Вказаний договір дарування, укладений 04 жовтня 2023 року між ОСОБА_2 та її донькою - ОСОБА_3 . Представник АТ «ОГС «Полтавагаз» зазначив, що відповідачі будуть вживати заходи, щоб уникнути виконання рішення суду, тому невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду про визнання недійсним договору дарування.

Посилаючись на вищезазначені обставини, представник АТ ОГС «Полтавагаз» прохав накласти арешт на нерухоме майно, а саме: земельну ділянку з кадастровим номером :30:005:0111 та нежитлову будівлю (кафе «777»), які відчужені за договором дарування нерухомого майна від 04 жовтня 2023 року, та заборонити органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстратором та особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки та нежитлової будівлі (кафе «777»), які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Задовольняючи заяву АТ ОГС «Полтавагаз» про забезпечення позову у справі, місцевий суд дійшов висновку, що вимога заявника про накладення арешту на земельну ділянку та нежитлову будівлю, яка належить ОСОБА_3 на праві власності є співмірною з вимогами, викладеними у позовній заяві, тому необхідним є накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :30:005:0111 та нежитлову будівлю кафе «777», яка розташована на вказаній земельній ділянці, з позбавленням права розпорядження нею та відчуження на користь інших осіб та без позбавлення ОСОБА_3 права користування ними, оскільки без обмеження зазначених прав у майбутньому може виникнути реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

При цьому, місцевий суд зазначив, що застосовані судом обмеження не стосуються заборони користування майном, а накладення арешту на майно не порушить прав ОСОБА_3 , так як носить тимчасовий характер.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

У відповідності з вимогами ст. 149 ЦПК України Суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

В постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18) від 18 травня 2021 року, у справі № 914/1570/20 та від 24 квітня 2024 року у справі № 754/5683/22 (провадження № 14-28цс23), зроблено висновки про те, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. Важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.

За змістом частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам

З 15 грудня 2017 року законодавець серед передумов забезпечення позову визначає можливий вплив невжиття заходів забезпечення позову не тільки на виконання рішення суду, а й на можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Тлумачення наведених норм процесуального права дає підстави для висновку, що можливість забезпечення судом позову не пов`язується з тим, чи підлягає рішення суду, ухвалене по суті спору, примусовому виконанню.

Цивільний процесуальний закон не забороняє вживати заходи забезпечення позову у справі, рішення у якій не підлягає примусовому виконанню, якщо забезпечення позову сприятиме ефективному захисту порушених прав позивача. І навпаки, якщо рішення у справі підлягатиме примусовому виконанню, вжиття заходів забезпечення позову, зокрема накладення арешту на майно, не завжди може бути необхідним та співмірним із пред`явленими вимогами позову і відповідати характеру порушеного права позивача.

У частині першій статті 150 ЦПК України наведено перелік видів забезпечення позову, серед яких у пункті 1 законодавець вирізняє накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Жодних обмежень щодо застосування такого виду забезпечення позову, як накладення арешту на майно (грошові кошти), лише у сфері майнових спорів або заборони його застосування при вирішенні немайнового спору цивільне процесуальне законодавство не містить.

Як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.

За змістом статті 26 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинній на момент пред`явлення позову в цій справі, у разі визнання на підставі судового рішення недійсними документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором.

Оскільки визнання недійсним правочину, який є безпосередньою підставою для зміни власника спірної квартири, так чи інакше рішення суду у даній справі вплине на подальший правовий режим нерухомого майна, що є предметом оспорюваного договору, то обраний позивачем вид забезпечення позову є співмірним із заявленою в цій справі вимогою позову.

Доводи ОСОБА_3 про те, що вона не має жодного відношення до правовідносин, що виникли між АТ «ОГС «Полтавагаз» та ОСОБА_2 , не спростовують законності забезпечення судом позову у даній справі про визнання договору дарування нерухомого майна недійсним, який пред`явлено як до ОСОБА_2 , так і до іншої сторони оспорюваного правочину ОСОБА_1 , на підставі якого ОСОБА_2 , будучи боржником при виконанні рішення Господарського суду Полтавської області від 28.11.2023 у справі № 917/1178/23, докази виконання якого не надані, відчужила належне їй нерухоме майно, за рахунок якого АТ «ОГС «Полтавагаз», як стягувач, мав можливість задовольнити свої майнові вимоги до ОСОБА_2 .

Та обставина, що можливе рішення суду про задоволення позову в цій справі не підлягає примусовому виконанню, а може бути виконано шляхом його пред`явлення до державного реєстратора, не свідчить про неможливість застосування такого виду забезпечення позову, як накладення арешту на майно, яке є предметом оспорюваного договору, якщо невжиття заходів забезпечення позову негативно впливатиме на можливість позивача ефективно захистити (поновити) свої порушені права.

Можливе подальше відчуження відповідачкою спірних об`єктів нерухомості об`єктивно перешкоджатиме ефективному захисту порушених прав позивача та спонукатиме останнього до ініціювання нових судових спорів.

Встановлення доведеності позивачем факту порушення оскарженим правочином його майнових прав та інтересів здійснюється судом при ухвалені рішення по суті спору, а не на стадії вирішення питання забезпечення позову.

З матеріалів справи вбачається, що дійсно між сторонами (позивачем та відповідачем ОСОБА_2 ) існує спір, тоді як залучення іншої сторони оспорюваного правочину, що оскаржується, є обов`язковим у даній категорії спорів.

Є безпідставними і доводи апеляційної скарги в частині наявності порушення права власності захищене статтею 1 Протоколу № 1 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод.

Накладення арешту на спірне майно не позбавляє власника права власності на це майно, а лише тимчасово обмежує його у праві розпорядження (відчуження на користь інших осіб) об`єкту права власності, що передбачено нормами ЦПК України, тому є законним, необхідним та пропорційним заходом в розумінні статті 1 Протоколу № 1 Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод.

Апеляційна скарга не містить належних доводів, які б обґрунтували непропорційність втручання у право власності відповідачки на майно.

висновок за результатом розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що оскаржувана ухвала місцевого суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для її зміни чи скасування за результатом апеляційного перегляду - відсутні.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, підстави для відшкодування судових витрат, понесених скаржниками під час апеляційного перегляду справи, - відсутні.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 , до якої приєдналася відповідач ОСОБА_2 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Решетилівського районного суду Полтавської області від 05 квітня 2024 року, що постановлена за результатом розгляду заяви Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» про забезпечення позову, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 червня 2024 року.

Головуючий суддя П.С. Абрамов

Судді О.О. Панченко

В.П. Пікуль