Справа № 509/6162/24
УХВАЛА

12 грудня 2024 року смт. Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Панасенка Є.М.,

за участі секретаря судового засідання Степанової Н.С.

розглядаючи у підготовчому засіданні в приміщенні суду цивільну справу № 509/6162/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області про визначення місця проживання дитини з батьком та стягнення аліментів на утримання дитини

ВСТАНОВИВ:

До Овідіопольського районного суду Одеської області надійшла позовна заява від ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області про визначення місця проживання дитини з батьком та стягнення аліментів на утримання дитини.

25.10.2024р. ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області відкрито провадження по справі, призначено підготовче засідання.

14.11.2024р. від представника ОСОБА_2 , адвоката Бобровника Д.О. до суду надійшло клопотання про передачу справи до іншого суду. Так, мотивуюче своє клопотання, адвокат Бобровник Д.О. зазначив, що ОСОБА_2 та малолітнього ОСОБА_3 було отримано довідки про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб 20.10.2024р., тому зареєстроване місце проживання матері та дитини за адресою: АДРЕСА_1 .

12.12.2024р. до суду були подані заперечення на клопотання про передачу справи до іншого суду від представника ОСОБА_1 , адвоката Голубкова М.В. У запереченнях представник ОСОБА_4 зазначає, що позивач проживав разом із дитиною за адресою: АДРЕСА_2 . Так, відповідно до Довідки вих. №111 від 09.09.2024р., виданої ОК «ЖК «ЛЮСТДОРФ», вказано, що ОСОБА_5 , спільно з сином ОСОБА_1 та онуком ОСОБА_3 проживають з жовтня 2023 року за адресою: АДРЕСА_3 . Довідка підписана виконавчим директором ОК «ЖК «Люстдорф» Цуркан Б.В.

Сторони та їх представники в судове засідання не з`явилися.

Розглянувши клопотання, заперечення з урахуванням позовних вимог суд дійшов наступного висновку.

Згідно ч. 1ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч.9 ст.187 ЦПК України, якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому ст.31 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно з ч. 1ст. 5 Закону довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону

Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» є спеціальним законом щодо статусу вказаних осіб, який підлягає застосуванню.

У постанові від 29 липня 2019 року у справі №409/2636/17 Верховний Суд вказав на те, що вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, необхідно також враховувати імперативні положення спеціального Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», згідно зі ст. 5 якого довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених уст.1 цього Закону.

Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України звернутися до належного за підсудністю суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 125 Конституції України передбачено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Аналогічні положення закріплені у частині 1 статті 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Враховуючи, що позов містить вимогу про визначення місця проживання дитини, тому регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини (частина 8 статті 7 СК України).

Згідно за частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд першої інстанції, неухильно дотримуючись норм матеріального та процесуального права, повинен забезпечити їх справедливий, неупереджений та упродовж розумного, але не більш встановленого законом строку розгляд і вирішення з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною 1 статті 28 ЦПК України позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Тлумачення статей 27, 28 ЦПК України свідчить, що підсудність за вибором позивача (альтернативна підсудність) - це така підсудність, при якій позивачеві надається право за своїм вибором пред`явити позов в один з декількох вказаних у законі судів. Разом із тим, правила альтернативної підсудності не позбавляють позивача права звернутися із позовом за правилами загальної підсудності (стаття 27 ЦПК України), оскільки позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу (частина 6 статті 28 ЦПК України).

Законодавець, надаючи право позивачу пред`явити позов про стягнення аліментів на утримання дитини за місцем проживання виходив із положень статті 181 Сімейного кодексу, відповідно до яких за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

За змістом статті 28 ЦПК України позови про визначення місця проживання дитини не віднесені до категорії справ, територіальна підсудність яких може визначатись за вибором позивача.

Стаття 30 ЦПК України не відносить зазначену категорію справ до виключної підсудності.

Таким чином справи за позовами про визначення місця проживання дитини віднесені до територіальної юрисдикції (підсудності) суду, визначеній статтею 27 ЦПК України, тобто за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання або перебування відповідача.

Аналогічне положення міститься у пункті 34 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» відповідно до якої, якщо інше не встановлено ЦПК, позови пред`являються: до фізичної особи - до суду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування; до юридичної особи - за її місцезнаходженням (стаття 109 ЦПК), яке стосовно фізичної особи визначається відповідно до положень статті 29 ЦК і статті 3 Закону України від 11 грудня 2003 року N 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Судом встановлено, що довідки про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб були оформлені 20.10.2024р., тобто раніше аніж позивач звернувся до суду із позовом 22.10.2024р. Так, суд доходить, що на час звернення позивача із позовом дитина проживала разом із відповідачем у Печерському районі м. Києва.

Отже, враховуючи викладене, суд доходить до висновку, що справа не підсудна Овідіопольському районному суду Одеської області, а отже не підлягає до розгляду в Овідіопольскому районному суді Одеської області та підлягає направленню за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Статтею 376 ЦПК України, передбачені підстави для скасування судового рішення повністю або часткова, п. 1 ч.3 даної статті передбачено, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто неповноважним складом суду.

Відповідно дост.32 ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Перевіривши матеріали справи, суд вважає за необхідне направити матеріали справи до Печерського районного суду м. Києва.

Керуючись ст. ст.27,31,32,187,260 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Матеріали справи №509/6162/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області про визначення місця проживання дитини з батьком та стягнення аліментів на утримання дитини - передати за територіальною підсудністю на розгляд до Печерського районного суду м. Києва

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу подано протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Головуючий: Є. М. Панасенко