Справа № 334/3016/24
Провадження № 2/0203/1499/2024
КІРОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
06 грудня 2024 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Колесніченко О.В.,
за участі секретаря Погрібного О.Ю.,
представника позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі в залі суду у загальному провадженні цивільну справу у паперовій формі за позовом ОСОБА_2 в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Райська Тетяна Максимівна, орган опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради, про встановлення факту не проживання зі спадкоємцем та неприйняття спадщини, -
У квітні 2024 року позивач за представництва свого адвоката Жили К.С. подала до Ленінського районного суду м. Запоріжжя цю заяву, пред`являючи позов до ОСОБА_4 , зазначивши третьою особою приватного нотаріуса Дніпропетровського нотаріального округу Райську Тетяну Максимівну, з вимогами: 1) встановити факт, що на день смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , його батько ОСОБА_4 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) постійно не проживав разом із ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 ; 2) встановити факт, що ОСОБА_4 спадщину після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 не прийняв.
В обґрунтування позову зазначається, що спадкодавець фактично проживав з 22 жовтня 2012 року по 22 вересня 2022 року у АДРЕСА_2 , разом з дружиною ОСОБА_2 та донькою ОСОБА_3 , 2011 року народження, проте під час оформлення спадщини приватним нотаріусом Райською Т.М. відмовлено у видачі свідоцтва про право на відкриту спадщину у виді частки у праві власності на квартиру по АДРЕСА_2 , у розмірі по 1/2 частці дружині, ОСОБА_2 , та неповнолітній доньці ОСОБА_6 , оскільки батько спадкодавця ОСОБА_4 належить до першої черги спадкоємців та вважається таким, який прийняв спадщину внаслідок постійного проживання за місцем своєї реєстрації зі спадкодавцем в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20 червня 2024 року вказана позовна заява передана підставі ч.1 ст. 30 ЦПК України за підсудністю до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з тих підстав, що місце реєстрації відповідача на території Ленінського району м. Запоріжжя не підтверджене, а спірні правовідносини за висновками суду стосуються нерухомого майна, що розташоване у Центральному районі міста Дніпра.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 липня 2024 року зазначена справа розподілена та передана судді Колесніченко О.В.
З відкриттям загального позовного провадження, після отримання в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України відомостей щодо зареєстрованого місця проживання відповідача, за ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 липня 2024 року з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду цієї справи по суті на засадах диспозитивності у підготовчому засіданні проведена її підготовка без вжиття заходів забезпечення позову і без виникнення процесуальних ускладнень, проте з потребою у сприянні в поданні доказів позивачу з витребуванням доказів, зокрема, у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Райської Т.М. належним чином завіреної копії спадкової справи № 33/2022, заведеної після ОСОБА_5 , що надійшла до суду 09 жовтня 2024 року.
10 вересня 2024 року ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська до участі у справі залучено в якості третьої особи орган опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради.
Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 жовтня 2024 року у зазначеній цивільній справі закрите підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті.
Відповідач свій відзив не подав, маючи у повному обсязі можливість реалізувати надані Законом процесуальні права на заперечення для спростування аргументів позовної заяви.
Третя особа своїм правом подати заяви по суті справи не скористалася, пояснень щодо позову не подавала.
Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала повністю, наполягала на його задоволенні з наведених у ньому підстав.
У зв`язку з відсутністю поштового обігу з с. Родивонівка Якимівського району Запорізької області, де зареєстрований відповідач, і яке знаходиться на тимчасово окупованій та відповідно непідконтрольній українській владі території України, виклик відповідача в підготовчі засідання здійснювався шляхом розміщено на офіційному веб-порталі «Судова влада України» оголошення про виклик до суду. Інших відомостей про місцезнаходження відповідача, його адреси як тимчасово переміщеної особи, відомостей про місце роботи суд не має. Будь-яких заяв або клопотань на адресу суду від відповідача не надходило.
Третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Райська Т.М., будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в підготовче засідання не з`явилася. Будь-яких заяв або клопотань на адресу суду від неї не надходило.
У судове засідання про причини своєї неявки відповідач не повідомила та про розгляд справи в її відсутність не клопотала, на підставі чого з урахуванням відсутності заперечень з боку представника позивача проведений заочний розгляд справи згідно з ст. ст. 280, 281 ЦПК України.
Суд, вислухавши пояснення представника позивача, повно, всебічно і об`єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням зібрані докази, як окремо, так і в їх сукупності, в межах заявлених вимог за ст. 13 ЦПК України дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступних міркувань та встановлених у судовому засіданні обставин.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік ОСОБА_2 ОСОБА_5 у віці 44 років в м. Дніпро, про що Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) складено відповідний актовий запис № 1052 (а.с. 22, 130 зворот).
За час перебування шлюбу у ОСОБА_2 та ОСОБА_5 у них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 21).
Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на належне йому майно та ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 від власного імені та від імені малолітньої ОСОБА_3 , як спадкоємці першої черги, звернулась до приватного нотаріуса Дніпровського нотаріального округу Райської Т.М. із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , в рівних частках кожній, а саме по 1/2 частці у спадщині.
Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України).
Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).
Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. В той же час, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини ( ч. 1 ст. 1269 ЦК України).
06 лютого 2024 року ОСОБА_2 від власного імені та від імені малолітньої ОСОБА_3 подала заяви про видачу їм свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що залишилося після смерті ОСОБА_5 , в рівних частинах кожній, а саме по 1/2 частці у спадщині.
Постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Райською Т.М. від 06 лютого 2024 року ОСОБА_2 , яка діє від власного імені та як законний представник своєї малолітньої доньки ОСОБА_3 , відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, що залишилась після смерті ОСОБА_5 , у заявленому розмірі, а саме по 1/2 частці у спадщині. Постанова нотаріуса мотивована тим, що спадкоємцями після ОСОБА_5 , є його дружина ОСОБА_2 , яка у встановлений законом строк подала заяву про прийняття спадщини, малолітня донька ОСОБА_3 , яка прийняла спадщину відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України, а також батько ОСОБА_4 , який прийняв спадщину шляхом постійного проживання (реєстрації) разом із померлим сином за однією адресою, згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України та від якого не надходило заяви про відмову від прийняття спадщини. Нотаріусом у постанові зазначалося, що кожен із цих спадкоємців має право на рівну частку у спадщині спадкодавця, а саме по 1/3 частці кожен, тому ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не вбачається можливим видати свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку у спадщині, оскільки спадкоємцем за законом є також батько померлого ОСОБА_4 (а.с. 26-29).
Так, з матеріалів витребуваної судом в копії спадкової справи № 33/2022 судом встановлено, що ОСОБА_5 на момент смерті був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . За вказаною адресою також був зареєстрований ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який доводиться батьком ОСОБА_5 (а.с. 126-158).
Батько ОСОБА_5 ОСОБА_4 належить до першої черги спадкоємців за законом згідно ст. 1261 ЦК України та вважається таким, який прийняв спадщину, оскільки на момент смерті свого сина ОСОБА_5 постійно проживав (був зареєстрований) з ним за однією адресою. При цьому матеріали спадкової справи не містять інформації про те, що ОСОБА_4 у відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України відмовився від спадщини протягом строку визначеного ст. 1273 ЦК України.
Отже, спадкоємцями після смерті ОСОБА_5 є його дружина ОСОБА_2 , малолітня донька ОСОБА_3 та батько ОСОБА_4 , а тому спадкове майно після смерті ОСОБА_5 підлягає розподілу по 1/3 частці спадкового майна кожному зі спадкоємців.
Позивач посилається на те, що хоч батько ОСОБА_5 ОСОБА_4 були зареєстровані за однією адресою, а саме: АДРЕСА_1 , натомість фактично на момент смерті ОСОБА_5 не проживав за вказаною адресою, а проживав разом із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в квартирі, що вони придбали у власність 22 жовтня 2012 року, а саме за адресою: АДРЕСА_2 . починаючи з 22 жовтня 2012 року по 23 вересня 2022 року, що підтверджується актом про фактичне місце проживання голови ОСББ «Дімітрова 50-52», довідкою голови правління ОСББ «Дімітрова 50-52» від 25 січня 2024 року, довідкою директора ТОВ «Ентех Україна», заявою-приєднанням до умов договору розподілу природного газу, особистими розрахунками за надання послуг з водопостачання, договором про користування електричною енергією, а також довідкою № 4220 від 25 грудня 2012 року (а.с. 23, 24, 25, 30, 31-40, 41-44, 45-46, 50, 51).
З наведених встановлених обставин відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачам видно, що між сторонами виник спір з підстав ст. ст. 1268, 1272 ЦК України щодо спадкового майна, зокрема, щодо прийняття спадщини лише певними спадкоємцями та належності спадщини виключно двом позивачам, тоді як спадкоємців першої черги троє.
Разом з тим, суд приходить до висновку, що позивачем обраний не належний та неефективний спосіб захисту цивільних прав.
Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За приписами ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно до ст. 16 ЦК України, особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Позов це звернена до суду матеріально-правова вимога позивача до відповідача щодо захисту порушеного, оспорюваного чи невизнаного права або охоронюваного законом інтересу, яка розглядається у визначеному законом процесуальному порядку. В залежності від обраного згідно ст. 16 ЦК України способу захисту свого права позови можуть бути про присудження, про визнання або перетворювальні.
В той же час, за ч.2 ст. 5 ЦПК України лише у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту (а не взагалі у будь-якому випадку) порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Як видно з позовної заяви позивач не заявляє жодної матеріально-правової вимоги, а лише вимагає встановлення факту, що має юридичне значення, тоді як за наявності явно встановленого спору про право на спадкове майно, до складу якого входить квартира, саме по собі встановлення лише певного юридичного факту не розв`язуватиме такого спору, а може бути лише похідною вимогою та підставою для задоволення позовних вимог про визнання права на спадкове майно.
Сама по собі вимога про встановлення юридичного факту не становить позов, оскільки така вимога не є матеріально правовою.
Виникнення у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 спадкових прав в рівних частинах на все майно ОСОБА_5 залежить від встановлення факту належного прийняття спадщини лише ними двома, і втрату права на спадкове майно відповідачем ОСОБА_4 в силу ч.1 ст. 1272 ЦК України, оскільки відсутні підстави для застосування правила ч.3 ст. 1268 ЦК України
Про обставини непроживання батька з сином на час відкриття спадщини позивачі зазначають у підставах заявленого позову та саме цим обґрунтовують свої права на все спадкове майно по у дружини і дочки, проте жодних позовних вимог не заявляють, тоді як встановлення факту прийняття спадщини лише певними спадкоємцями і наслідків неприйняття спадщини відповідачем є передусім питанням доведення обставин, що входять до предмета доказування в справі, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення, а зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке встановлення не є необхідним, а вирішення лише вимог про встановлення певного юридичного факту не захищатиме прав позивачів та не вирішуватиме цивільно-правовий спір.
Таким чином, вирішуючи позов в межах заявлених вимог відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову про встановлення факту, що має юридичне значення, з підстав неефективно обраного способу захисту.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 422,40 грн. покласти на позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 4, 11-13, 81, 141, 206, 209, 265, 268, 280, 282 ЦПК України, суд,-
ОСОБА_2 в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_3 в задоволенні позову до ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Райська Тетяна Максимівна, орган опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради, про встановлення факту не проживання зі спадкоємцем та неприйняття спадщини відмовити в повному обсязі.
Судові витрати покласти на позивача.
Відповідач вправі подати до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська письмову заяву про перегляд цього заочного рішення протягом тридцяти днів, починаючи з наступного за днем складення повного рішення, з правом на поновлення такого пропущеного строку в разі подання цієї заяви протягом двадцяти днів з дня вручення копії повного заочного рішення суду.
Повне рішення складене та підписане 16 грудня 2024 року у день його складення і, починаючи з наступного за цим дня, набирає законної сили після спливу тридцяти днів, протягом яких може бути оскаржене позивачем до Дніпровського апеляційного шляхом подання апеляційної скарги, а так само відповідачем з наступного за днем постановлення ухвали про залишення без задоволення заяви про перегляд заочного рішення.
Суддя О.В. Колесніченко