Справа № 182/6558/21
Провадження № 2/0182/1426/2024
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

04.12.2024 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді Кобеляцької-Шаховал І.О.

секретар Іванова Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , до Нікопольської територіальної громади в особі Нікопольської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю на 1/4 частину житлового будинку, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , звернувся до суду з позовом до Нікопольської територіальної громади в особі Нікопольської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю на 1/4 частину житлового будинку.

В обгрунтування заявлених вимог посилається на те, що, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області 26.07.2021 року, ОСОБА_3 є власником 3/4 частини житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 . У нього наявні законні підстави для визнання права власності за набувальною давністю на 1/4 частини вищевказаного житлового будинку з надвірними будівлями з наступних підстав. Так, на підставі договору купівлі продажу від 26.01.1953 року, на праві особистої спільної часткової власності, 1/4 частина житлового будинку АДРЕСА_1 належало ОСОБА_4 , а 3/4 частини вказаного будинку - ОСОБА_5 . В подальшому, право власності на 3/4 частини зазначеного будинку від ОСОБА_5 перейшло до ОСОБА_6 , на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Першою Нікопольською державною нотаріальною конторою 31.10.2002 року за реєстровим № 1-2653 та зареєстровано в КП «Нікопольське МБТІ» за № 55-1 20 листопада 2002 року. 23.06.2007 року після смерті ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на 3/4 частки житлового будинку за АДРЕСА_1 , перейшло до ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 23.06.2007 року та зареєстровано в реєстрі за № 1-1532. 26.07.2021 року ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_7 було отримано свідоцтво про право на спадщину за законом на 3/4 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , номер реєстрації в реєстрі № 349. При цьому, за життя ОСОБА_6 , який ОСОБА_3 доводиться батьком, останній повідомив своїй дружині ОСОБА_7 (яка в подальшому успадкувала його майно) та синові ОСОБА_3 про те, що будинок, в якому вони проживають, повністю належить йому. Тому, після його смерті дружина спадкодавця ОСОБА_7 продовжила володіти й користуватись будинком в цілому. Для оформлення спадщини (а саме: будинку) після смерті чоловіка, ОСОБА_7 замовила технічний паспорт на житловий будинок АДРЕСА_1 , який їй виготовило КП «Нікопольське МБТІ» 28.03.2007 року. Технічний паспорт було виготовлено на будинок вцілому, але, для оформлення спадщини після смерті чоловіка, ОСОБА_7 знайшла документи лише на 3/4 частини зазначеного будинку, документи на 1/4 частину будинку вона не знайшла. Проте, їй було роз`яснено, що, згідно з частиною п`ятою статті 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частини перша, третя статті 1296 ЦК України). У зв`язку із вищенаведеним, ОСОБА_7 оформила спадщину на 3/4 частини зазначеного будинку документально у нотаріуса, про що отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, а на інші 1/4 частину будинку вона вважала, що вступила у спадщину фактично, на підставі ст.1268 ЦК України. Тому, вона збиралась звертатись до суду щодо визнання права власності на 1/4 частину будинку, але при житті не встигла. Починаючи з 01.01.2018 року, ОСОБА_3 переїхав на постійне проживання до будинку АДРЕСА_1 , де проживав разом з матір`ю та користувався ним вцілому. Після смерті ОСОБА_7 , ОСОБА_3 оформив у нотаріуса право власності тільки на 3/4 частини зазначеного будинку, через відсутність на інші 1/4 частину будинку правовстановлюючих документів, оформлених на його матір, яка є спадкодавцем майна. Через деякий час ОСОБА_3 знайшов оригінал Свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок від 14.02.1973 року, згідно якого 1/4 частини будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 , дійсно, належав ОСОБА_4 на праві особистої власності, свідоцтво видано за рішенням виконкому Нікопольської міської ради № 60 від 31.01.1973 року, замість Договору купівлі продажу від 26.01.1953 року, реєстраційний номер № 626. Крім того, в документах була довідка, видана Нікопольським міським бюро технічної інвентаризації 14.02.1973 року ОСОБА_4 для надання в Нікопольську Державну нотаріальну контору про те, що жилий будинок АДРЕСА_2 зареєстровано в бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі домоволодінь під реєстровим № 55-1 за громадянами ОСОБА_4 (на підставі Свідоцтва на право особистої власності від 14.02.1973 року, доля ) та ОСОБА_5 (на підставі Свідоцтва на право особистої власності від 14.02.1973 року, доля ). Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. З аналізу вказаної норми можна зробити висновок, що набувальна давність це спосіб набуття права власності на нерухомість, який не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а виникає із сукупності певних обставин, а саме: майно може бути об`єктом набувальної давності; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність; відсутність інших осіб, які претендують на це майно; відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. Позивачем у справах про набуття права власності за набувальною давністю є володілець чужого майна. Тому, на підставі викладеного, ОСОБА_1 змушений звернутись до суду та просить ухвалити рішення, яким визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель за АДРЕСА_1 , за набувальною давністю.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2021 року по даній справі було відкрито провадження в порядку загального позовного провадження (а.с.43-44). При цьому, первісно, при подачі позову до суду адвокат Шашликов Д.Г. діяв і інтересах ОСОБА_3 , з одночасним заявленням вимог щодо визнання за ним права власності на 1/4 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель за АДРЕСА_1 , за набувальною давністю (а.с.1-8).

Проте, в ході розгляду даної справи, ОСОБА_3 помер, а тому ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2023 року було залучено ОСОБА_2 як правонаступника ОСОБА_3 (а.с.118).

У відповідності до вимог чинного законодавства, відповідач про розгляд справи був повідомлений належним чином та скористався своїм правом, визначеним ст.178 ЦПК України, подавши до суду відзив на позовну заяву, згідно якого зазначив наступне. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. На підставі чинного цивільного законодавства, набувальна давність визначається як спосіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим, як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. При цьому, необхідно виходити з того, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Представник позивача зазначає, що його довірителі достовірно знали, що вони користувались майном, власником якого вони не є, проте, себе вважали такими. Окрім цього, представник позивача зазначає, що батьки ОСОБА_3 достовірно знали і володіли інформацією, що вони користуються лише 3/4 частиною будинку АДРЕСА_1 , а 1/4 частина спірного будинку належала ОСОБА_4 . Проте, будь-які відомості щодо вищевказаної особи стороною позивача та його представником не вказані. Таким чином, представник відповідача вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки позов про визнання права власності за набувальною давністю не може заявляти особа, яка володіє ним за волею власника житла і завжди знала, хто є власником цього майна. Тому, просить суд в задоволені позову відмовити (а.с.63-66).

29 листопада 2021 року на адресу суду від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, згідно якої він посилається на обставини, викладені в позовній заяві. Крім цього, зазначив наступне. Позивач в своїй позовній заяві вказав на наявність законних підстав на 1/4 частини житлового будинку із надвірними будівлями, розташованого за вищевказаною адресою. За життя, ОСОБА_6 неодноразово казав своїй дружині ОСОБА_7 (яка в подальшому успадкувала його майно) та синові про те, що будинок, в якому вони проживають, повністю належить йому. Тому, після смерті спадкодавця, його дружина ОСОБА_7 продовжила добросовісно володіти й користуватись будинком в цілому. Для оформлення спадщини після смерті чоловіка, ОСОБА_7 замовила технічний паспорт на житловий будинок АДРЕСА_1 , який їй виготовило КП «Нікопольське МБТІ» 28.03.2007 року. Але знайшла документи лише на 3/4 частини зазначеного будинку, документи на 1/4 частину будинку вона не знайшла. Натомість, відповідач не приділив уваги, що ОСОБА_7 було роз`яснено, що, згідно з частиною п`ятою статті 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частини перша, третя статті 1296 ЦК України). При цьому, правових наслідків невиконання такого обов`язку, зокрема, у вигляді втрати права на спадщину, положеннями цивільного законодавства не передбачено. У зв`язку із вищенаведеним, ОСОБА_7 оформила спадщину на 3/4 частини зазначеного будинку документально у нотаріуса, про що отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, а на інші 1/4 частину будинку вона вважала, що вступила у спадщину фактично, на підставі ст.1268 ЦК України. Мати позивача збиралась звертатись до суду щодо визнання права власності на 1/4 частину будинку, але при житті не встигла. Починаючи з 1973 року, батьки позивача проживали у будинку АДРЕСА_1 , в тому числі, і в 1/4 частині будинку, яка була залишена ОСОБА_4 , вели господарство, сплачували комунальні послуги, утримували будинок в належному стані. Починаючи з 1973 року, жодна інша особа не зверталась з вимогою на 1/4 частини будинку з надвірними будівлями за АДРЕСА_1 . Позивач не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву стосовно правомірності набуття майна. Тому, на підставі викладеного, позовні вимоги підтримує та на їх задоволені наполягає.

В судове засідання позивачка, будучи належним чином повідомленою про розгляд справи, не прибула, при цьому, від її представника ОСОБА_1 надійшла заява, в якій вона просить суд розгляд справи проводити за їх відсутності, позовні вимоги підтримує та на задоволенні позову наполягає (а.с.102).

Представник відповідача про розгляд справи був повідомлений належним чином, однак, до суду не прибув, проте, на адресу суду надав заяву, в якій просить розгляд справи проводити за їх відсутності, проти задоволенню позову заперечує та при винесені рішення по даній справі, просив врахувати викладенні заперечення щодо позову у поданому відзиві (а.с.84-84).

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного.

Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України», національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.

Як встановлено судом, 3/4 частини житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 належало ОСОБА_6 , яку він успадкував від ОСОБА_5 23.06.2007 року, після смерті батька позивача ОСОБА_6 , право на 3/4 частки житлового будинку за АДРЕСА_1 , перейшло до ОСОБА_7 , яка є дружиною померлого та матір`ю ОСОБА_3 (а.с.12-13). Для оформлення спадщини (а саме: будинку) після смерті чоловіка ОСОБА_7 замовила технічний паспорт на житловий будинок АДРЕСА_1 , який їй виготовило КП «Нікопольське МБТІ» 28.03.2007 року. Тобто, матеріали справи містять докази про той факт, що технічний паспорт було виготовлено на будинок в цілому (а.с.14-18). ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 померла, про що свідчить актовий запис № 71, складений 11 січня 2021 року Нікопольським міськрайонним відділом держаної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) (а.с.19). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, приватним нотаріусом Нікопольського районного нотаріального округу Пахомовською Д.С. 26 липня 2021 року ОСОБА_3 було видано свідоцтво на спадкове майно (саме: на 3/4 частки в праві спільної часткової власності на житловий будинок з надвірними будівлями), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.20). Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 успадкував майно, яке належало його матері, та продовжив проживати у вищевказаному будинку. Проте, у відповідності до матеріалів справи, в тому числі, це вбачається з предмету позову (що стало підставою для звернення до суду за захистом порушеного права), 1/4 частина житлового будинку АДРЕСА_1 , зареєстрована за іншим власником, а саме: за ОСОБА_4 , який, у відповідності до довідок та актів, наданих суду в якості доказів, у вищевказаному будинку не проживає з січня 1973 року.

Той факт, що ОСОБА_4 , якому на праві особистої спільної часткової власності, на підставі договору купівлі-продажу від 26 січня 1953 року, належить будинок АДРЕСА_1 , не проживає там тривалий час (понад 50 років) - у суду сумніву не викликає.

Крім того, в судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які також підтвердили обставини, викладені в позові.

Так, свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що ОСОБА_10 знає дуже добре, і бабу ОСОБА_11 , і її сина ОСОБА_12 , з яким вони разом росли. ОСОБА_12 , взагалі, знає все життя, бо живе по сусідству через дві хати. Вона лише 4 роки в дитинстві прожила на Півночі, де працювали батьки, і весь інший час проживала і проживає по сусідству з ОСОБА_10 . В спірному будинку нікого, крім ОСОБА_10 , ніколи не бачила. Хто такий ОСОБА_4 , не знає, про нього ніколи нічого не чула і його ніколи не бачила. Зараз будинком опікується дружина ОСОБА_13 .

Свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що він сусід ОСОБА_10 через паркан. Його батько побудував свій будинок на землі ОСОБА_10 , з їх дозволу. Тому він постійно проживає поруч, за виключенням років, коли був в армії та вчився в інституті. І з ОСОБА_12 , і з його батьками завжди був у гарних стосунках. Крім ОСОБА_10 , ніколи нікого в спірному будинку не бачив. Лише у розмові з ОСОБА_12 дізнався, що ОСОБА_4 їх далекий родич, який живе десь в росії. Але його ніколи не бачив. Зараз за будинком доглядає ОСОБА_14 .

Як зазначено в пунктах 9, 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 «Про судову практику у справах про захист права власності на інших речових прав», відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю виникає з положень статей 15,16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутись до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також той факт, що представником позивача доведено, що його довірителі, дійсно, відкрито і добросовісно володіли та володіють житловим будинком АДРЕСА_1 , утримували, сплачували всі комунальні послуги, що підтверджується наданими доказами та показами свідка, з чого вбачається, що ОСОБА_3 за час свого життя був добросовісним набувачем.

Також, судом встановлено, що інші особи, які б претендували на будинок, не встановлені, тому суд вважає, що позовні вимоги щодо визнання права власності на житловий будинок за ОСОБА_2 , яка є правонаступником всіх прав та обов`язків ОСОБА_3 , у відповідності до ст.344 ЦК України, за набувальною давністю підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.344 ЦК України, ст.ст.4, 13, 81, 200, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , до Нікопольської територіальної громади в особі Нікопольської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю на 1/4 частину житлового будинку - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 , право власності на 1/4 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель за АДРЕСА_1 , за набувальною давністю.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал