Дата документу 11.12.2024Справа № 554/4943/24
Провадження № 2/554/4196/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2024 року м. Полтава

Октябрський районний суд м.Полтави у складі:

головуючого-судді Чуванової А.М.,

за участю секретаря Єсліковської О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2024 року позивач ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання. В поданій до суду позовній заяві посилався на те, що відповідачу надані послуги з теплопостачання в квартиру по АДРЕСА_1 ; за період з 01.12.2019 року по 01.03.2024 року існує заборгованість в розмірі 18 543,04 гривень. Крім того, вважає, що відповідно до ст.625 ЦК України відповідач має сплатити вказану суму боргу із врахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних. Просив суд стягнути з відповідача заборгованість за отримані послуги з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних в розмірі 18762,23 гривень.

Ухвалою суду від 02.10.2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

23.10.2024 року від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Ганчевої М.А. надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник просить відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування відзиву зазначає, що у позовній заяві не вказано та до неї не додано доказів, в який спосіб було укладено договір між позивачем і відповідачем, тобто яка модель договірних відносин з виконавцем комунальної послуги було вибрано. Позивачем лише вказано, що взаємовідносини між позивачем і відповідачем врегульовано індивідуальними договорами про надання послуг. Відповідно до позовної заяви текст порядку та умов надання послуги з постачання теплової енергії та послуги з постачання гарячої води розміщено на офіційному сайті позивача. Так, за посиланням http://te.pl.ua/spozhivacham/naselennyu/dogovr-pro-nadannyaposlug/ наявна інформація «Щодо укладання договорів про надання послуг», відповідно до якої: фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги.

До позовної заяви не додано доказів факту приєднання відповідача до умов індивідуального договору - підписану відповідачем заяви-приєднання чи факт отримання послуг. Натомість, позивач стверджує, що рахунки за начебто надані послуги не були сплачені відповідачем, що підтверджує, що споживач не приєднувалась до умов індивідуального договору; перейшовши на посилання «Публічний типовий договір приєднання - надання послуги з постачання теплової енергії» відкривається Індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, датований 01 грудня 2021 року. Натомість, позивачем не надано доказів, що умови цього договору діяли і з 01.11.2019 року, коли позивач почав нараховувати заборгованість. Аналогічне стосується і договору про надання послуги з постачання гарячої води.

Особливої уваги заслуговує той факт, що 25 травня 2023 року представником позивача було складено акт виконання робіт здійснення вимірювань для метрологічної повірки лічильників води на місці експлуатації, згідно із яким лічильник гарячої води (в таблиці акту позначено літерою "Г") №09311806 має показники 00052. Одночасно із цим 04 липня 2024 відповідачем було зроблено фото цього ж лічильника, яким зафіксовані такі ж самі показання гарячої води - 00052. Одночасно із цим відповідно до наданого позивачем розрахунку у червні 2023 року відповідач мала переплату за використання гарячої води, що підтверджується відміткою «-113.92» у графі «Постачання гарячої води» - «Сума, грн.». У зв`язку із цим є незрозумілим, яким чином утворилась заборгованість, якщо після повірки лічильника мала місце переплата.

Крім того, відповідно до постанови Кабінету міністрів України від 5 березня 2022 року №206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» - нарахування та стягнення штрафів або пені, інфляційних нарахувань, відсотків річних у разі несвоєчасної або неповної оплати за житлово-комунальні послуги населенням - заборонено.

Отже, враховуючи, що позивачем не надано доказів наявності договірних відносин із відповідачем, а остання не користувалась послугами позивача, та керуючись постановою Кабінету міністрів України від 5 березня 2022 року № 206, у задоволенні позову просить відмовити у повному обсязі.

28.10.2024 року від представника позивача ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» надійшла відповідь на відзив, в якій представник зазначає, що підприємство надає послуги з теплової енергії та послугу з постачання гарячої води в квартиру АДРЕСА_2 , власником якої є ОСОБА_1 . У розумінні норм Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відповідач є споживачем послуги з централізованого опалення, що надається підприємством для забезпечення належного санітарного стану квартири АДРЕСА_3 . Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг в повному обсязі (Постанова Верховного суду України від 30.10.2013 по справі № 6-59цс13).

Взаємовідносини підприємства «Полтаватеплоенерго» та відповідача врегульовані та керуються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання», «Правилами надання послуг централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» затверджених Постановою КМУ №630 від 21.07.2005 року та договором про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води від 08.11.2018 року.

Згідно п.1.1 Договору, виконавець (теплопостачальна організація) зобов`язується своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені Договором.

Відповідно до п.10 Договору, розрахунковим періодом є календарний місяць, платежі вносяться не пізніше 20 числа, що настає за розрахунковим періодом.

Пунктом 20.1 Договору врегульовано, що споживач зобов`язаний у встановлений Договором термін, оплачувати надані послуги. Станом на 01.12.2021 року співвласники багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_4 не повідомили ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» про прийняття рішення про вибір моделі договірних відносин і не уклали з підприємством відповідні договори на послугу з постачання теплової енергії та послугу з постачання гарячої води.

З огляду на викладене, з 01.12.2021 року між ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» та ОСОБА_1 набули чинності нові публічні договори приєднання на послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води. Так як відповідачем проводились оплати згідно заявленого періоду позовних вимог, свідчить, що споживач приєднався до умов індивідуальних договорів. У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань по оплаті за спожиті послуги утворилася заборгованість, щодо стягнення якої підприємство було змушене звернутись до суду.

Щодо нарахування індексу інфляції та 3 % річних. Статтею 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання, частиною 2 якої передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідач стверджує щодо заборони нарахування та стягнення штрафів і пені за несвоєчасну оплату житлово-комунальних послуг у період дії карантину, встановленого з метою запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), однак позивач не здійснював нарахування саме штрафів та/або пені на заборгованість, яка утворилась у відповідачки внаслідок неналежного виконання зобов`язань зі сплати житлово-комунальних послуг у період дії карантину, а здійснював нарахування тільки інфляційних втрат та 3 % річних, що узгоджується із вимогами чинного законодавства.

Постановою Кабінету Міністрів України № 206 від 05 березня 2022 року встановлено,що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Частиною 2 цієї постанови зазначено, що вона набирає чинності з дня її опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року.

Згідно розрахунку індексу інфляції підприємство провело нарахування з 01.01.2020 по 01.02.2022, а 3% річних з 21.12.2019 по 20.02.2022 тобто до початку дії постанови Кабінету Міністрів України № 206 від 05 березня 2022 року та Закону № 2120-IX від 15 березня 2022 року.

Норма статті 625 ЦК України не втратила свою чинність, а спеціальним законом лише запроваджене зупинення виконання цих правил на певний період, який починається з 24 лютого 2022 року включно. Надалі у разі припинення запровадження воєнного стану дія згаданих правил відновить свою дію без окремого рішення та закону. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Споживачем за адресою: АДРЕСА_5 було встановлено вузол розподільного обліку гарячої води 05.08.2013 року, який і на теперішній час є, про що не заперечує відповідач.

У листопаді 2019 року на підставі даних електронного реєстру ПАТ «Приватбанк» до підприємства надійшла інформація про показник вузла розподільного обліку гарячої води 52 куб.м. На підставі цих даних, підприємством проведено нарахування за 1 куб.м (52 куб.м - 51куб.м) по тарифу 89,54 грн/куб.м на суму 89,54 грн. У квітні 2020 року до інформаційно-довідкової служби підприємства споживачем була надана інформація про фактичний обсяг споживання, показник вузла розподільного обліку гарячої води за квітень становив 52 куб.м, що свідчить про відсутність фактичного споживання гарячої води у період з грудня 2019 року по квітень 2020 року. У період з травня 2020 року по травень 2021 року споживачем не надавалися дані про фактичні обсяги споживання гарячої води, відповідно, підприємством нарахування за послугу з постачання гарячої води, у вищезазначений період, не проводилися. Термін періодичної повірки вузла розподільного обліку гарячої води, встановленого за вищезазначеною адресою, закінчився 25.06.2020 року.

Так як, у підприємства була відсутня інформація про проведення періодичної повірки вузла розподільного обліку гарячої води, нарахування за послугу з постачання гарячої води з 30.06.2021 проводилися згідно з нормативами (нормами) споживання (120 л/добу/особу), виходячи з кількості зареєстрованих осіб, вартості 1 куб.м гарячої води, кількості днів надання послуги у розрахунковому місяці, затвердженої рішенням Полтавської міської ради № 354 від 28.12.2012 року.

У період з 30.06.2021 року по 31.05.2023 року підприємством нараховано за послугу з постачання гарячої води суму 17 257,61 грн, виходячи з кількості зареєстрованих осіб (2 особи).

У червні 2023 року на підставі даних ТОВ «Еталон Полтава» підприємством з 25.05.2023 прийнято на облік вузол розподільного обліку гарячої води з показником 52 куб.м та скориговано нарахування за послугу з постачання гарячої води за травень 2023 року в бік зменшення на суму 113,92 грн. Таким чином, по особовому рахунку НОМЕР_1 , відкритому за адресою: АДРЕСА_1 , з 25.05.2023 нарахування за послугу з постачання гарячої води проводяться за фактично спожиті обсяги, виходячи з показника вузла розподільного обліку гарячої води. Оплата вартості послуги з постачання гарячої води здійснюється за показаннями засобів обліку з розрахунку вартості 1 куб.м. гарячої води.

Підставою для розрахунків є своєчасне проходження періодичної повірки вузлів розподільного обліку та повідомлення споживачами показань індивідуальних засобів обліку гарячої води теплопостачальній організації. Лиш у червні 2023 року на підставі даних електронного реєстру ТОВ «Еталон Полтава» про проходження періодичної повірки вузла розподільного обліку гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 підприємством продовжено термін періодичної повірки вузла розподільного обліку гарячої води до 2028 року. Згідно наданої інформації показник вузла розподільного обліку гарячої води на час повірки становив 52 куб.м. Виходячи з викладеного, ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» проводить нарахування за послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 з дотриманням вимог чинного законодавства.

Представник позивача до суду не з`явився, позивач надав заяву, в якій просить справу розглянути у відсутність свого представника, на задоволенні позову наполягає.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, представник відповідача - адвокат Ганчева М.А. надала до суду заяву про розгляд справи без її участі та без участі відповідача, просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд вважає можливим, у відповідності до ст.ст.211,223 ЦПК України, розглянути справу у відсутність представника позивача та відповідача, її представника, на підставі наявних у справі даних і доказів.

Зважаючи на те, що всі учасники справи в засідання не з`явилися, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається та установлено судом, що відповідач є власником квартири АДРЕСА_3 (а.с.4-6).

Також встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» надаються послуги з теплопостачання.

Суд зазначає, що в матеріалах цієї справи не міститься підписаного між сторонами договору про надання відповідних послуг.

Проте, згідно з ч. 6 ст. 21, ч. 4 ст. 22 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон), Тарифи на комунальну послугу з постачання теплової енергії, що виробляється суб`єктом господарювання за допомогою систем автономного теплопостачання, визначаються та встановлюються органом, що регулює діяльність такого суб`єкта господарювання, окремо для кожного багатоквартирного будинку, обладнаного такою системою автономного теплопостачання, як сума тарифів на виробництво та постачання теплової енергії. Послуга з постачання гарячої води надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання гарячої води, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

У той же час, згідно з ч. 5 ст. 13 Закону, у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.

Відповідно до правової позиції, викладеної, зокрема, у постанові Верховного Суду від 18 травня 2020 року у справі № 176/456/17-ц, хоч у частині першій статті 19 Закону № 1875-ІV й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини 1 статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини 3 статті 20 Закону № 1875-ІV обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Наведеними положеннями закону передбачено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Тобто, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Відповідно до абзаців 1-3, 5, 8, 9, 11 пункту 13 постанови Кабінету Міністрів України №830 від 21 серпня 2019 року «Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії» послуга надається споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до статей 13 і 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

З пропозицією про укладення договору про надання комунальних послуг або про внесення змін до нього (крім індивідуальних договорів, укладених відповідно до частини п`ятої статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги») може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором.

Індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем.

Фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги.

У разі укладення колективного договору виконавець надає уповноваженій співвласниками особі необхідну кількість договорів, що забезпечує отримання договору кожним із співвласників багатоквартирного будинку.

Колективний договір і договір з колективним споживачем можуть бути укладені з виконавцем за умови обладнання багатоквартирного будинку вузлом (вузлами) обліку, який (які) забезпечує (забезпечують) загальний облік споживання послуги у будинку.

У разі зміни тарифу протягом строку дії договору новий розмір тарифу застосовується з дня введення його в дію.

01 жовтня 2021 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України № 1022 від 08 вересня 2021 року, якою затверджені публічні договори приєднання про надання послуг з постачання теплової енергії. Відповідно до п.3 прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договори зі споживачами, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин, укладаються протягом двох місяців з дня набрання чинності рішення Кабінету Міністрів України про затвердження типових публічних договорів приєднання.

Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному вебсайті органу місцевого самоврядування та/або на вебсайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги.

Відповідно до зазначених положень договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем.

При цьому відповідач отримувала послуги із централізованого постачання теплової енергії та гарячого водопостачання як співмешканка багатоквартирного будинку та сплачувала рахунки, що свідчить про приєднання споживача до умов індивідуального договору.

Доказів того, що станом на 01 грудня 2021 рокуспіввласники багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_4 , повідомили ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» про прийняття рішення про вибір моделі договірних відносин і уклали з підприємством відповідний договір на послугу з постачання теплової енергії стороною відповідача суду не надано.

01.12.2021 року між ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» та відповідачем набув чинності новий публічний договір приєднання на послугу з постачання теплової енергії та послугу з постачання гарячої води.

Відповідно до ст. 162 Житлового кодексу України власник квартири приватного житлового фонду зобов`язаний оплачувати комунальні послуги.

Частиною шостою статті 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Зі змісту позовної заяви та заяв по суті справи встановлено, що у квартиру відповідача протягом спірного періоду позивачем надавались відповідні комунальні послуги, незважаючи на відсутність договору між сторонами, що відповідачем відповідними доказами не спростовано. Також відповідачем не доведено факту не отримання вказаних послуг або припинення їх надання. Таким чином, враховуючи вищенаведені положення законодавства, відповідач зобов`язаний оплатити позивачеві за фактично спожиті комунальні послуги.

Судом встановлено та не спростовано сторонами, що позивач ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» надавав відповідачу, як споживачу за адресою: АДРЕСА_1 послуги з централізованого теплопостачання, а відповідач такі послуги прийняла, від їх отримання не відмовилась.

Згідно з розрахунком позивача, заборгованість відповідача за послуги з централізованого теплопостачання за період з 01.11.2019 року по 01.03.2024 року становить 18 543,04 гривень (а.с.-7-8).

Слід також зазначити, що правовідносини між співвласниками майна як суб`єктами цивільних правовідносин та іншими особами регулюються законами України та договорами, укладеними власниками (співвласниками) майна та іншими особами. Правовідносини власників житлових приміщень щодо оплати комунальних послуг з підприємствами, які надають ці послуги, регулюються нормами ЦК України та законодавства, яке регулює користування житловими комунальними послугами.

Правове регулювання правовідносин власників житлового приміщення належного їм на праві приватної власності, здійснюється на підставі норм ЦК України, які регулюють правовідносини з права власності. У статті 13 Конституції України зазначено, що власність зобов`язує. Вказана норма кореспондує зі статтею 322 ЦК України - власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, чинне законодавство визначає обов`язок для співвласника, незалежно від фактичного проживання, сплачувати комунальні послуги на утримання житла.

За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення глави 63 ЦК України можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

Положеннями ст.ст. 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Як зазначено у ст. 610 ЦК України, - порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, - у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані споживачам послуги. Закон передбачає, що споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Крім того, якщо споживач не відмовляється від оплати послуг, а оспорює об`єм наданих житлово-комунальних послуг виконавцем або їх якість, у справі повинні бути певні акти - претензії, як докази спростування заявленої суми стягнення.

Як зазначалось вище, такі докази у відповідача відсутні.

Крім того, обов`язок щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг одночасно покладено як на споживача (відповідача), так і на (позивача), відповідно до п.1 ч.2 ст.7, п.2 ч.2 ст.8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Таким чином, відповідач, набувши право власності на нерухоме майно, повинен були самостійно звернутися до підприємства за укладенням договору про надання послуг, проте цього не зробили.

Отже, відповідач на думку суду, повинна нести обов`язок по оплаті послуг за надані підприємством комунальні послуги.

Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

З огляду на викладене, слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч.1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг покладається на боржника відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 15.03.2018 року у справі №401/710/15-ц.

Закріплена в ч. 1 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. Нарахування пені починається з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку внесення плати за житлово-комунальні послуги. Пеня не нараховується за умови наявності заборгованості держави за надані населенню пільги та житлові субсидії та/або наявності у споживача заборгованості з оплати праці, підтвердженої належним чином.

Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Розрахунок відповідачами також не спростований.

Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підставі викладеного, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за надані послуги з врахуванням індексу інфляції та 3% річних.

За період з 21.12.2019 року по 01.03.2022 року нараховано індекс інфляції в сумі 148,39 гривень та 3 % річних в сумі 70,80 гривень. Таким чином, загальна сума заборгованості з урахуванням індексу інфляції та 3% річних становить 18 762,23 гривень.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати в сумі 3 028 гривень.

Керуючись ст.ст. 12,13,81,141,211,223,263-265 ЦПК України, ст.ст.16,525,526,541 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , адреса: Полтавська область, Диканський район, с. Орданівка, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» (місцезнаходження: м.Полтава, вул.Польська,2а; р/рахунок №№ НОМЕР_3 в АБ «Укргазбанк», МФО 320478, ЗКПО 03338030), суму заборгованості за послуги теплопостачання з урахуванням індексу інфляції та 3% річних в розмірі 18 762,23 гривень та судовий збір в сумі 3 028 гривень.

Рішення може бути оскаржене на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у тридцяти денний строк з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Учасники справи:

позивач: Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства «Полтаватеплоенерго», місцезнаходження: м.Полтава, вул.Польська,2а; МФО 320478, ЗКПО 03338030;

відповідач: ОСОБА_1 , адреса: Полтавська область, Диканський район, с. Орданівка, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Суддя А.М.Чуванова