Справа № 308/4092/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2024 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі: головуючого судді- Логойди І.В., за участі секретаря судового засідання Янцо М.В., представника позивача Турецької Є.А., представника відповідача 3 Шпуганича В.П., розглянувши у порядку загального позовного провадження цивільну справу №308/4092/21 за позовом ОСОБА_1 , інтереси якої представляє законний представник ОСОБА_2 , в інтересах якої діє представник адвокат Турецька Євгенія Андріївна, до першого відповідача акціонерного товариства «Укрсиббанк», другого відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія» ФК Факторинг», третього відповідача ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: орган опіки та піклування Ужгородської міської ради, про визнання недійсними договорів уступки права вимоги

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , інтереси якої представляє законний представник ОСОБА_2 , в інтересах якої діє представник адвокат Турецька Євгенія Андріївна, звернулась до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до першого відповідача акціонерного товариства «Укрсиббанк», другого відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «ФК Факторинг», третього відповідача ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: орган опіки та піклування Ужгородської міської ради, про визнання недійсними договорів уступки права вимоги від 11.09.2014, укладеного між АТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Факторингова компанія «ФК Факторинг» та між ТОВ «Факторингова компанія» ФК Факторинг» і ОСОБА_3 , про передачу прав за договором іпотеки №0, посвідчених приватним нотаріусом Кішкіним Д.В., та стягнення з відповідачів солідарно матеріальних збитків в розмірі 917400,00 грн за втрату квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відступлення права вимоги відбулося 11.09.2014 в період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який набув чинності 07.06.2014 року. Згідно пп. 3 п. 1 протягом дії цього Закону кредитна установа не може уступити, продати, передати заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи. Квартира розташована за адресою: АДРЕСА_1 має загальну площу 65,3 м кв., відповідно до чого підпадала дію ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті, використовується як місце постійного проживання та загальна площа не перевищує 140 кв. метрів. Фінансова установа має право на здійснення послуг факторингу лише після отримання відповідних ліцензій; відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням ч. 3 ст. 512 та ст. 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме, кредитор - банк або інша фінансова установа. Порушення відповідачами закону призвело до укладення недійсних договорів, наслідками яких стало незаконне позбавлення дитини-інваліда єдиного майна, завдання матеріальних збитків у наведеному розмірі.

Ухвалою суду від 16.04.2021 позовна заява прийнята до розгляду в порядку загального позовного провадження з викликом сторін.

Відповідач 1 подав до суду письмовий відзив на позов, згідно з яким вказує, що є таке, що набрало законної сили рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.05.2017 року по цивільній справі №308/12448/13-ц, а також винесена до його прийняття ухвала Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.10.2016 року, якою залучено до участі у справі №308/12448/13-ц правонаступника ПАТ «УкрСиббанк». Дані факти мають преюдиціальне значення при розгляді даної цивільної справи, та згідно яких встановлено правомірність та законність правонаступництва прав іпотекодержателя за Договором іпотеки №0 від 21.09.2007р., та звернено стягнення на предмет іпотеки - квартиру, загальною площею 65,3 кв.м., розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , на користь іпотекодержателя правонаступника ПАТ «УкрСиббанк» в межах вартості спадкового майна, успадкованого ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_4 . Донька ОСОБА_1 набула обов`язки іпотекодавця за Договором іпотеки №0 від 21.09.2007р., незалежно від отримання свідоцтва про право на спадщину. Між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Факторингова компанія» ФК Факторинг» було укладено договір факторингу №1 та договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки, посвідчений 11 вересня 2014 року Кішкіним Д.В. приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу за реєстровим номером 2279, у відповідності до яких відбувся перехід права вимоги до нового кредитора ТОВ «Факторингова компанія» ФК Факторинг» за кредитним договором №0 від 21.09.2007р., укладеним між AT «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 , а також за укладеним в його забезпечення договором іпотеки №0 від 21 вересня 2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Балаж М.В. Новому кредитору/іпотекодержателю ТОВ «ФК «ФК Факторинг» були передані оригінали усіх договорів та відповідні права вимоги, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були направлені письмові повідомлення про відступлення прав вимоги. Про те, що правонаступником ПАТ «УкрСиббанк» є громадянин України ОСОБА_3 (відповідач-3), банк дізнався з отриманого від нього 26.11.2021 року відзиву на позовну заяву по даній цивільній справі. Також вважає незаконними, безпідставними та необгрунтованими похідні вимоги представника позивача щодо солідарного стягнення з відповідачів матеріальної шкоди (збитків) та орієнтовних судових витрат.

Відповідач 3 подав до суду письмовий відзив на позов, згідно з яким питання законності договорів відступлення права вимоги, за яким новим кредитором став ОСОБА_3 , було предметом перевірки у справі № 308/12448/13-ц, по якій судом ухвалено рішення. Згідно з пунктом 1 Закону України від 3 червня 2014 року № 1 304-V11 «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України). Відтак установлений Законом № 1304-V11 мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). На момент набрання чинності Законом у малолітньої ОСОБА_1 спадкоємцю ОСОБА_4 на праві власності належало нерухоме майно, 1/2 частини квартири в АДРЕСА_2 . Вказані факти та обставини ніким не оспорюються. Незаконність дій при перереєстрації була предметом перевірки за скаргою ОСОБА_2 у Міністерстві юстиції України, де наказом скаргу було визнано необґрунтованою. З матеріалів справи не вбачається, що позивачка була стороною кредитного договору і її зобов`язання визначаються саме умовам правочинів. Вимоги до майнового поручителя спадкоємця виникли з норм законодавства, що регулює відносини спадкування. Відповідач ОСОБА_3 у 2014 році, набуваючи право вимоги за кредитним та іпотечним договором за відсутності прямої заборони законі, маючи у своєму розпорядженні відомості про наявність у спадкоємця ОСОБА_5 2007 р.н. іншого житла, через що на дані відносини не поширюються норми ЗУ «Про мораторій на звернення стягнення на майно наданого в забезпечення повернення валютних кредитів» (які є тимчасовими) діяв добросовісно, розуміючи, що квартира виступає забезпеченням по кредитному договору відносно особи, яка померла, зобов`язальне правовідношення трансформовано у охоронне з урахуванням вимог ЦК України, який регулює відносини спадкування, вимагав погасити борг спадкоємцем в межах вартості предметі іпотеки. В той же час Ужгородський міськрайонний суд розглядає справу № 308/12180/18 за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_2 , до Державного реєстратора Баранинської сільської ради Мочар Івана Івановича, ОСОБА_3 , ОСОБА_6 про скасування державної реєстрації нерухомого майна, визнання незаконними прав на задоволення у позасудовому порядку вимог іпотекодержателя та витребування майна. Договір про відступлення права вимоги укладено у вересні 2014 року. З вимогами про визнання недійсними позивачка звернулася до суду у квітні 2021 року, тобто з пропуском строку позовної давності. Враховуючи безпідставність вимог про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги за іпотечними договором, наявність судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, яке набрало законної сили, де підтверджено правомірність вимог ОСОБА_3 , позовна вимога про визнання цих договорів не підлягає до задоволення; вважає необґрунтованими судові витрати.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.09.2021 провадження у справі зупинено.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.05.2024 поновлено провадження у справі.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.08.2024 позовну вимогу ОСОБА_1 , інтереси якої представляє законний представник ОСОБА_2 , в інтересах якої діє представник адвокат Турецька Євгенія Андріївна, до першого відповідача акціонерного товариства «Укрсиббанк», другого відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «ФК Факторинг», третього відповідача ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: орган опіки та піклування Ужгородської міської ради, про стягнення з відповідачів солідарно матеріальної шкоди (збитків) в розмірі 917 400,00 грн., за втрату квартири за адресою: АДРЕСА_1 залишено без розгляду.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.09.2024 закрито підготовче судове засідання, призначено справу до судового розгляду по суті.

Розгляд справи відкладався за заявою сторін.

У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, просила задовольнити такі на підставі поданих документів, вважає строк позовної давності таким, що не сплив, враховуючи вимоги ч. 4 ст. 261 ЦК України.

У судовому засіданні представник відповідача 3 просив відмовити у задоволенні позовних вимог на підставі поданих документів, просив застосувати строк позовної давності, укладені договори відповідали на момент укладення вимогам чинного законодавства, позивачем обрано невірний спосіб захисту, не залучивши до розгляду у справі ОСОБА_6 як власника майна на даний час.

Представник відповідача 1 АТ «Укрсиббанк» у судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без його участі.

Інші учасники у судове засідання не з`явились, належним чином повідомлені.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, заслухавши учасників розгляду справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, встановив наступні обставини та дійшов до наступного висновку.

Судом установлено, що 21.09.2007 між ОСОБА_4 та AT ««УкрСиббанк»» було укладено кредитний договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого банк надав кредит у розмірі 64 800,00 доларів США для його особистих потреб, а саме: на споживчі потреби (п. 1.4. договору). Додано графік погашення кредиту, додаткову угоду №1 від 21.09.2007 з графіком платежів. На забезпечення виконання зобов`язань по кредитному договору було укладено договір іпотеки №0 від 21.09.2007 року на квартиру, загальною площею 65,3 м2, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_4 на праві приватної власності, площею 65,3 м2. Право іпотеки зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № витягу 26655493, за договором іпотеки від 21.09.2007 №00. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 15.04.2010 року, і після його смерті відкрилася спадщина, в тому числі на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Спадкоємицею ОСОБА_4 стала його донька - малолітня ОСОБА_1 , яка є дитиною-інвалідом.

Згідно з довідкою ЛКК від 16.09.2014 №101 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що проживає АДРЕСА_1 інвалід з дитинства, додано також медичний висновок №101 про дитину-інваліда віком до 18 років (направляється в міське управління праці та соціального захисту населення за місцем проживання батьків, опікуна) від 16.09.2014 про встановлення наявності захворювання, дійсне до 24.10.2025.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 11.05.2017 у справі № 308/12448/13-ц позовні вимоги ОСОБА_3 , який є правонаступником ПАТ «Укрсиббанк» до малолітньої ОСОБА_1 , про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості, що виникла у ОСОБА_4 , звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № 0 від 21.09.2007 року - квартиру, загальною площею 65,3 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , що належала померлому ОСОБА_4 , спадкоємцем якого є малолітня ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в межах вартості спадкового майна. Встановлено спосіб реалізації предмета іпотеки - квартири, загальною площею 65,3 м2, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження, визначивши початкову ціну реалізації предмету іпотеки у сумі 917 400,00 грн. Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 06.11.2017 вказане рішення залишено без змін.

11.09.2014 ПАТ «Укрсиббанк» уклав договір факторингу №1 з ТОВ «Факторингова компанія» ФК Факторинг», згідно з п. 1.1 зобов`язався передати у власність фактору, а фактор прийняти права вимоги та в їх оплату надати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених договором. Згідно з п.1.3 договору загальна заборгованість за кредитним договором №0 становить 62305,10 дол.США, з актом приймання-передачі документації від 11.09.2014.

11.09.2014 AT «Укрсиббанк» на підставі договору відступлення прав вимоги, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Кішкіним Д.В., зареєстровано в реєстрі №2279, відступило право вимоги за вказаними договорами кредиту та іпотеки ТОВ «Факторингова компанія» ФК Факторинг», яка того ж дня відчужило це право вимоги фізичній особі ОСОБА_3 на підставі договору про відступлення прав вимоги від 11.09.2014, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Кішкіним Д.В., зареєстровано в реєстрі №2282. Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження за № 26654090 зареєстроване обтяження договір відступлення прав вимоги №2279 від 11.09.2014. До матеріалів справи додано повідомлення про відступлення права вимоги за договором від 12.09.2014 №30-5/544 та №30-5/545 з доказами надсилання такого ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №123624280 в подальшому 11.05.2018 ОСОБА_6 стала власником спірної квартири, що підтверджено копією свідоцтва від 11.05.2018, виданого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Йосипчук К.П., зареєстровано в реєстрі за №375, за змістом якого стягувач ОСОБА_6 виявила бажання залишити за собою нерухоме майно, що раніше належало ОСОБА_3 , - квартира в АДРЕСА_1 . Попередньо, згідно із заявою ОСОБА_3 від 22.02.2018, керуючись ст.ст. 33, 35, 37 Закону України «Про іпотеку» як іпотекодержатель прийняв рішення прийняти у приватну власність предмет іпотеки: квартиру в АДРЕСА_1 .

Згідно з листом ПАТ «Закарпаттяобленерго» від 04.07.2018 №622/535-17 такий не уповноважений надати відповідь на звернення, оскільки ОСОБА_2 не є споживачем ОСОБА_7 .

Згідно з довідкою школи І-ІІІ ступенів №70 Шевченківського району м. Києва донька ОСОБА_2 . ОСОБА_1 дійсно навчалась у школі І-ІІІ ступенів №70 м. Києва з 01.09.2014 по 31.05.2015, протягом всього навчального року мати приводила та забирала дитину зі школи.

Згідно з копією наказу Міністерства юстиції від 02.10.2018 №3585 відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_2 від 23.07.2018, оскільки в скарзі відсутні обставини, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги.

Приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Малинич Н.А. надано відповідь ПАТ «Укрсиббанк» від 31.12.2010, що зареєстровано претензію ПАТ «Укрсиббанк» та визнано такого кредитором ОСОБА_4 , доведено до відома спадкоємців вимоги щодо погашення боргу за кредитним договором, станом на 31.12.2010 не надходило заяв від спадкоємців про видачу свідоцтва про право на спадщину по спадковій справі ОСОБА_4 та відповідне свідоцтво не видавалось. Приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Малинич Н.А. надано відповідь ПАТ «Укрсиббанк» від 13.07.2011 заведено спадкову справу, спадкоємцем є малолітня донька ОСОБА_1 , за видачею свідоцтва не зверталась.

Згідно з копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.03.2011, зареєстроване в реєстрі за №746, спадкова справа №05/2010, ОСОБА_1 є спадкоємцем ОСОБА_4 з урахуванням відмови дружини померлого ОСОБА_8 на частки квартири, що знаходиться в АДРЕСА_2 .

Згідно з Довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за №65323943 на підставі договору купівлі-продажу від 14.05.2015 квартира у АДРЕСА_2 на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_9 , згідно свідоцтва про право на спадщину від 18.03.2011 частки у спільній частковій власності належить ОСОБА_1 , згідно свідоцтва про право власності від 25.01.2006 права у спільній частковій власності належить ОСОБА_8 .

Згідно з доданими копіями свідоцтв про народження дітей серії НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 . Згідно з копією посвідчення НОМЕР_6 ОСОБА_3 є багатодітним батьком.

Згідно з постановою Закарпатського апеляційного суду від 27.02.2024 у справі №308/12180/18 скасовано рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.11.2023, яким позов адвоката Турецької Євгенії Андріївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , законним представником якої є ОСОБА_2 , до державного реєстратора Баранинської сільської ради Мочар Івана Івановича, ОСОБА_3 , ОСОБА_6 про скасування державної реєстрації нерухомого майна, визнання незаконними прав на задоволення в позасудовому порядку вимог іпотекодержателя та витребування майна задоволено частково; визнано рішення державного реєстратора Баранинської сільської ради Мочара Івана Івановича про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме: на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_3 , № 39893745 від 27.02.2018 року недійсним з дня його прийняття; скасовано рішення державного реєстратора Баранинської сільської ради Мочара Івана Івановича про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме: на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_3 , № 39893745 від 27.02.2018 року; скасовано державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме: на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_3 ,№ 39893745 від 27.02.2018 року, зареєстровану державним реєстратором Баранинської сільської ради Мочар Іваном Івановичем; скасовано державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме: на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_6 , вчинене на підставі свідоцтва № 375, видане приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Йосипчук К.П.; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено; у задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_14 , треті особи без самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_15 , орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради, про усунення перешкод у користуванні власністю та вселення відмовлено, - скасовано. У задоволенні об`єднаних позовів ОСОБА_1 , законним представником якої є ОСОБА_2 , та ОСОБА_6 відмовлено.

Представник позивача вважає, що даним судовим рішенням констатовано преюдиційність фактів, установлених судом у рішенні Ужгородського міськрайонного суду 11.05.2017 р. у справі № 308/12448/13-ц, згідно з яким спірна квартира підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а тому в державного реєстратора були відсутніми підстави для проведення державної реєстрації права власності за ОСОБА_3 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору іпотеки № 0 від 21.09.2007 р. в порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Однак, при дослідженні такого судом встановлено відсутність встановлення даного факту судом апеляційної інстанції в межах перегляду даної справи.

Позивач вважає, що відступлення права вимоги відбулося 11.09.2014 в період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» в редакції 03.06.2014, який набув чинності 07.06.2014 року.

Даним законом визначено, що протягом його дії:

1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку;

2) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки);

3) кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи.

Тобто, позивач вважає, що у даному випадку порушено п.п. 3 п.1 вказаного закону. Зазначає, що квартира розташована за адресою: АДРЕСА_1 , має загальну площу 65,3 м кв., відповідно до чого підпадала дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті, використовується як місце постійного проживання та загальна площа не перевищує 140 кв. метрів.

Поряд з цим, доказів наявності єдиного житла у позивача на момент набрання чинності вказаним законом суду не надано. Навпаки, як свідчить копія свідоцтва про право на спадщину від 18.03.2011 та як встановлено рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.05.2017 у справі №308/12448/13-ц позивачу ОСОБА_1 18.03.2011 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті померлого ОСОБА_4 : на частки квартири, що знаходиться в АДРЕСА_2 . Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, ОСОБА_4 як позичальнику належало також інше нерухоме майно на праві власності, порушення вимог п.п.1 ч. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а отже і п.п. 3 ч. 1 вказаного закону відсутні. На момент набрання чинності Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» позивач був спадкоємцем ОСОБА_4 , володіла на праві власності іншим нерухомим житловим майном, а отже, відсутні порушення вимог п.п.3 ч. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Також, вимогами статті 1282 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Тобто дане майно: квартира, загальною площею 65,3 м2, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , набута позивачем в порядку спадкування, а позивач не була позичальником чи майновим поручителем.

Як встановлено матеріалами справи, 11.09.2014 AT «Укрсиббанк» на підставі договору відступлення прав вимоги, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Кішкіним Д.В., зареєстровано в реєстрі №2279, відступило право вимоги за вказаними договорами кредиту та іпотеки ТОВ «Факторингова компанія» ФК Факторинг», яка того ж дня відчужило це право вимоги фізичній особі ОСОБА_3 на підставі договору про відступлення прав вимоги від 11.09.2014, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Кішкіним Д.В., зареєстровано в реєстрі №2282.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (постанови Верховного Суду від 28 липня 2021 року в справі № 759/24061/19, від 28 лютого 2024 року у справі № 712/7178/20).

При вирішенні позову про визнання недійсним договору враховуються загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було на час пред`явлення позову порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний та ефективний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося (постанова Верховного Суду від 27 травня 2021 року у справі № 910/8072/20).

Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до частини першої та третьої статті 24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно з частиною першою статті 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина перша статті 1078 ЦК України).

Договір факторингу є самостійним цивільно-правовим договором, який належить до групи договорів про надання фінансових послуг. Сторонами договору є фактор і клієнт (стаття 1079 ЦК України). Фактором може бути банк або фінансова установа, а також фізична особа підприємець, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Клієнтом може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності.

Зміст договору факторингу полягає у переході до фактора права вимоги до боржника, тобто останній зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові та у цьому повідомленні визначено грошову вимогу, яка піддягає виконанню, а також вказано фактора, якому має бути здійснено платіж.

При цьому, якщо предметом та метою укладеного договору є відступлення права вимоги, а інші умови договору притаманні як договору відступлення права вимоги, так і договору факторингу, то за відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату, тобто позики або кредиту) попередньому кредитору, відсутні і підстави вважати такий правочин договором факторингу, а не договором відступлення права вимоги.

Саме до таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 серпня 2023 року у справі № 910/8115/19 (910/13492/21) (провадження № 12-42гс22).

Підставою визнання недійсним договору відступлення права вимоги від 11.09.2014 між AT «Укрсиббанк» ТОВ «Факторингова компанія» ФК Факторинг» позивачем зазначено невідповідність такого пп.3 п.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», що не знайшло свого підтвердження під час дослідження судом поданих доказів.

Стосовно позовної вимоги про визнання недійсним договору відступлення права вимоги від 11.09.2014 між ТОВ «Факторингова компанія» ФК Факторинг» та ОСОБА_16 з тих підстав, що таке не могло відбуватись, враховуючи суб`єктний склад сторін, суд відмічає наступне.

Велика Палата Верховного Суду наголошує на сформульованій правовій позиції, що фізична особа у будь-якому статусі не наділена правом надавати фінансові послуги, зокрема за кредитним договором, оскільки такі надаються лише спеціалізованими установами, якими є банки, або інші установи, які мають право на здійснення фінансових операцій та внесені до реєстру фінансових установ. Відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини третьої статті 512 та статті 1054 Цивільного кодексу України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме кредитор - банк або інша фінансова установа.

Це ж саме стосується переуступки права іпотеки, у тому випадку, коли вона забезпечує виконання кредитних зобов`язань.

Саме до таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2023 року у справі № 206/4841/20.

Згідно з постановою ВП ВС від 10.11.2020 у справі № 638/22396/14-ц вказано, що Велика Палата Верховного Суду вважає, що оскільки договорами факторингу допускається наступне відступлення права грошової вимоги, то воно повинно здійснюватися відповідно до положень цієї глави, яка регулює відносини з факторингу (частина другої статті 1083 ЦК України). Іншими словами наступне відступлення права грошової вимоги має здійснюватися шляхом укладення саме договору факторингу з відповідним суб`єктним складом його сторін (стаття 1079 ЦК України), а не шляхом укладення договору про відступлення права вимоги з фізичною особою.

У даній справі як вбачається з укладених договорів відступлення прав вимоги за іпотечними договорами, відбулася заміна кредитодавця, який є фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, в подальшому на фізичну особу, яка не може надавати фінансові послуги.

Поряд з цим, як встановлено поданими доказами, власником спірного майна є ОСОБА_6 , відмінна від іпотекодержателя, яка не була залучена позивачем до розгляду даної справи у встановленому законом порядку, при цьому позивачем заявлено вимогу про визнання недійсними договорів відступлення права вимоги, хоча належним способом захисту у виниклому спорі у разі залучення ОСОБА_6 повинен бути віндикаційний позов, який у даному випадку не заявлявся.

Так, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

Статтею 330 ЦК України встановлено, що в разі, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребовує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Власник, з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України, може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18)).

Згідно з висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14, який підтримав Верховний Суд, зокрема, у постановах від 13 вересня 2023 року у справі № 359/3912/15-ц (провадження №61-3901св23), від 20 вересня 2023 року у справі № 206/2421/16-ц (провадження № 61-18150св21), захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.

У даній справі з урахуванням заявлених позовних вимог через невірно обраний спосіб захисту у задоволенні позову слід відмовити, оскільки останнього набувача спірного майна не залучено до розгляду даної справи.

Стосовно строку позовної давності, заявленого відповідачем, слід відмітити наступне. Згідно з вимогами ч.ч. 1. 2 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Щодо заперечень стосовно спливу строку позовної давності слід зазначити наступне. На підставі доданих судових рішень у справах №308/12448/13-ц, №308/12180/18 судом встановлено переривання строку позовної давності шляхом пред`явлення позивачем позову до відповідача, в тому числі стосовно частини вимоги, право на яку заявив позивач.

Також, згідно з ч. 4 ст. 261 ЦК України у разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дня досягнення нею повноліття.

Окрім того, згідно з п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу, що набрали чинності 20.04.2020 на підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30 березня 2020 року № 540-IX, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" з 12 березня 2020 року на всій території України встановлено карантин. Також згідно з п. 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

З урахуванням наведеного позовна давність не спливла.

З урахуванням наведеного, досліджених доказів, у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ст.141 ЦПК України здійснити розподіл судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.1-4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 258, 263-265 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , інтереси якої представляє законний представник ОСОБА_2 , в інтересах якої діє представник адвокат Турецька Євгенія Андріївна, до першого відповідача акціонерного товариства «Укрсиббанк», другого відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія» ФК Факторинг», третього відповідача ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: орган опіки та піклування Ужгородської міської ради, про визнання недійсними договорів уступки права вимоги, - відмовити повністю.

Судові витрати покласти на позивача.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту до Закарпатського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 , АДРЕСА_3 .

Відповідач: Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк", , 04070 м. Київ вул. Андріївська буд. 2/12.

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія "ФК "Факторинг", , 03189 м. Київ, вул.Академіка Вільямса, будинок 6-Д. офіс 43.

Відповідач: ОСОБА_3 , РНКОПП НОМЕР_8 , АДРЕСА_4 .

Третя особа: Орган опіки та піклування Ужгородської міської ради, 88000 м. Ужгород, пл. Поштова, 3, .

Повний текст рішення складено 17.12.2024.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області І.В. Логойда