Справа № 137/1377/20
Провадження № 22-ц/801/593/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гопкін П. В.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2024 рокуСправа № 137/1377/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Копаничук С.Г. (суддя - доповідач),

суддів: Медвецького С. К., Оніщука В. В.,

з участю секретаря судового засідання: Литвина С. С.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач: Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на рішення Літинського районного суду Вінницької області від 12 січня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Гопкіна П. В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС», про стягнення страхових виплат, -

в с т а н о в и в:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в ході розгляду кримінального провадження заявили цивільні позови до Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС», ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Зазначали, що вони являються потерпілими у вказаному кримінальному провадженні за фактом ДТП, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 . Останній, близько 05 години 30 хвилин 23.07.2020, перебуваючи у стомленому стані, керуючи автомобілем «Opel Zafira", д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись на 346 км, у напрямку м. Хмельницький, неподалік с. Громадське Літинського району Вінницької області, не врахувавши дорожньої обстановки, допустив виїзд на зустрічну смугу руху, де сталось зіткнення із автомобілем «MAN TGM 18/250», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 , який рухався по належній смузі руху у зустрічному напрямку руху.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди від отриманих тілесних ушкоджень загинули п`ять пасажирів автомобіля «Opel Zafira": ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а шостий пасажир був госпіталізований до Вінницької міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги. Оскільки саме діями водія ОСОБА_3 завдано шкоду і цивільно-правова відповідальність щодо автомобіля була застрахована, то страхова компанія має відповідати за завдану шкоду в межах страхової суми відшкодування.

ОСОБА_1 у позовній заяві просила суд стягнути з ПАТ «СГ «ТАС» на її користь 260 000 грн страхової виплати за шкоду заподіяну життю та 3373 грн матеріальної шкоди у вигляді витрат на поховання. Стягнути з ОСОБА_3 на її користь ОСОБА_1 500 000 грн моральної шкоди. ОСОБА_2 просила суд стягнуто з ПАТ «СГ «ТАС» на її користь 260 000 грн страхової виплати за шкоду заподіяну життю та 12 206,63 грн матеріальної шкоди у вигляді витрат на поховання. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 500 000 грн моральної шкоди.

Вироком Літинського районного суду від 06 березня 2023 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України, і призначено покарання у виді позбавлення волі строком 10 (десять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки. Цивільний позов ОСОБА_10 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_10 550 000 грн моральної шкоди та 25000 грн відшкодування витрат на юридичну допомогу. У решті позову відмовлено. Цивільний позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ПАТ «СГ «ТАС» на користь ОСОБА_1 260 000 грн страхової виплати за шкоду заподіяну життю та 3373 грн матеріальної шкоди, понесеної на поховання. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 500 000 грн моральної шкоди. Цивільний позов ОСОБА_11 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «СГ «ТАС» на користь ОСОБА_11 260 000 грн страхової виплати за шкоду заподіяну життю. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_11 500 000 грн моральної шкоди. Цивільний позов ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ПАТ «СГ «ТАС» на користь ОСОБА_2 260 000 грн страхової виплати за шкоду заподіяну життю та 12 206,63 грн матеріальної шкоди, понесеної на поховання. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 500 000 грн моральної шкоди.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 16 червня 2023 року вирок суду першої інстанції скасовано в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_1 , ОСОБА_11 , ОСОБА_2 щодо стягнення з ПАТ «СГ «ТАС» страхових виплат та в цій частині призначено новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства. В решті вирок залишено без змін.

Рішенням Літинського районного суду від 12 січня 2024 року позов задоволено. Стягнуто з ПрАТ «Страхова Група «ТАС» на користь ОСОБА_1 260 000 грн у якості страхового відшкодування та 3 373 грн. матеріальної шкоди. Стягнуто з ПрАТ«Страхова Група «ТАС» на користь ОСОБА_2 260 000 грн. у якості страхового відшкодування та -12 206,63 грн матеріальної шкоди.

В апеляційній скарзі ПрАТ «ТАС», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, а у справі ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково у розмірі, що не перевищує 60049 грн; позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково у розмірі, що не перевищує 68882,63 грн. Зазначає, що суд першої інстанції не встановив, чи перебували позивачі на утриманні потерпілих, безпідставно не взяв до уваги норми спеціального ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту».

ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, зазначивши, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а процесуальна поведінка відповідача направлення на затягування виплати страхового відшкодування, тому просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Інші учасники справи відзив на апеляційну скаргу не надали.

Заслухавши доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали справи, рішення суду в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення Літинського районного суду від 12 січня 2024 року не відповідає вказаним вимогам закону.

Задовольняючи повністю позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що страховий випадок відбувся протягом терміну дії договору добровільного страхування, страхове відшкодування у розмірі 260 000 грн. безпосередньо передбачене угодою, (позивачі просять стягнути саме цю суму), відповідач фактично не висловив заперечень щодо задоволення позовних вимог у цій частині, а тому суд дійшов висновку, що позивачі мають право на отримання страхового відшкодування за шкоду заподіяну життю від страховика у зазначених у позовах розмірах.

Однак, колегія суддів з таким висновком повністю погодитись не може.

Апеляційним судом встановлено, що водій ОСОБА_3 , 23.07.2020, близько 05 години 30 хвилин, перебуваючи у стомленому стані, керуючи автомобілем «Opel Zafira", д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись на 346 км, у напрямку м. Хмельницький, неподалік с. Громадське Літинського району Вінницької області, не врахував дорожньої обстановки, допустив виїзд на зустрічну смугу руху, де сталось зіткнення із автомобілем «MAN TGM 18/250», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 , який рухався по належній смузі руху у зустрічному напрямку руху.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди від отриманих тілесних ушкоджень загинули п`ять пасажирів автомобіля «Opel Zafira": ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Opel Zafira", д.н.з. НОМЕР_1 , застрахована у ПрАТ «СГ «ТАС» згідно з полісом №АР/7353071, строк дії якого 21.03.2020 ро 20.03.2021.

Пунктом 4 полісу передбачено, що страхова сума виплат на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю складає 260 000 грн, а майну - 130 000 грн.

ОСОБА_1 є матір`ю загиблого ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на час смерті був зареєстрований та проживав разом з матір`ю та іншої сім`ї не мав (Т. 2 а.с. 1-10)

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працездатного віку, працевлаштована та на час смерті сина на його утриманні не перебувала.

ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , є матір`ю загиблої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка на час смерті разом із малолітнім сином ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_5 , була зареєстрована та проживала разом з матір`ю.

ОСОБА_2 на час смерті доньки на її утриманні не перебувала.

Рішенням виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 24 вересня 2020 року №720 ОСОБА_2 призначено опікуном малолітнього сина загиблої - ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_5 ..

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого в ДТП, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюється у порядку, передбаченому параграфом 2 Глави 82 ЦК України та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у редакції на час загибелі потерпілих.

Частинами першою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно із ч. 2 ст. 12 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» франшиза при відшкодуванні шкоди, заподіяної життю та/або здоров`ю потерпілих, не застосовується.

Згідно зі статтею 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

Відповідно до статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Наведена норма Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є відсилочною, тобто містить посилання на іншу норму права, а саме статтю 1200 ЦК України та може застосовуватися лише в поєднанні із цією нормою (див. висновки Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 грудня 2022 року у справі № 304/936/19 (провадження № 61-12719сво20)).

Відповідно до частини першої статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, довічно; інвалідам - на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, протягом п`яти років після його смерті.

Отже, право на страхове відшкодування: шкоди, заподіяної смертю потерпілого, мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті; моральної шкоди заподіяної смертю фізичної особи - чоловік (дружина), батьки (усиновлювачі) та діти (усиновлені); витрат на поховання - особа, яка здійснила такі витрати.

Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої статті 1200 ЦК України, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

Тобто, коло осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, можна розділити на дві групи: а) непрацездатні особи, які були на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання утримання; б) дитина потерпілого, народжена після його смерті.

З системного аналізу вищевказаних норм цивільного законодавства, повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо, крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, і що померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів. Утримання може полягати у систематичній грошовій допомозі у вигляді грошових переказів, продуктових чи речових посилок тощо.

Як встановлено апеляційним судом, позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , була працевлаштована та на час смерті сина ОСОБА_8 на його утриманні не перебувала.

При цьому, одне лише посилання на те, що син позивачки проживав з нею за однією адресою, не є доказом його перебування на утриманні в сина і не може бути підставою для визнання за померлим статусу годувальника позивачки.

Близька за змістом правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 03 серпня 2023 року у справі №236/1077/21.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що у задоволенні вимог ОСОБА_1 , в частині стягнення страхового відшкодування за шкоду заподіяну життю, необхідно відмовити, оскільки ОСОБА_1 не надала належних та допустимих доказів, що вона перебувала на утриманні сина, а тому має право на страхове відшкодування в порядку статті 1200 ЦК України та пункту 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Разом з тим, ОСОБА_1 , як матір загиблого в ДТП ОСОБА_8 , згідно полісу має право на страхове відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю її сина в розмірі 12 мінімальних заробітних плат та витрат на поховання сина. Тому з відповідача на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню страхове відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю її сина в розмірі 56676 грн (4723?12) та 3373 грн витрат на поховання, а всього: 60 049 грн.

Щодо позовних вимог ОСОБА_2 , колегія суддів враховує, що на момент загибелі доньки - ОСОБА_6 позивач не перебувала на її утриманні. Разом з тим, на утриманні доньки позивачки знаходився її малолітній син - ОСОБА_6 . Рішенням виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 24 вересня 2020 року №720 ОСОБА_2 призначено опікуном малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Отже, ОСОБА_2 має право на страхове відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю її доньки в розмірі 12 мінімальних заробітних плат, витрат на поховання доньки, а також вона має право отримати страхове відшкодування шкоди, заподіяної життю, як опікун сина загиблої, який має на нього право. На користь ОСОБА_2 підлягає стягненню з відповідача 56676 грн - страхового відшкодування моральної шкоди, як матері потерпілої та як опікуну сина потерпілої, 12206,63 грн - страхового відшкодування витрат на поховання, 191 117,37 (260000 - 56676 - 12206,63) грн - страхової виплати за шкоду заподіяну життю, як опікуну малолітнього сина потерпілої, а всього - 260 000 грн, що не перевищує загальний розмір страхових виплат на одного потерпілого.

Суд першої інстанції вищевказані обставини та норми права не врахував, не повно встановив обставини справи щодо осіб, які мають право на страхове відшкодування, не правильно застосовував номи закону, зокрема те, що з агальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду, в результаті дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, як ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, які зроблені з порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування з прийняттям нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Апеляційним судом ухвалено рішення про часткове задоволення позовних вимог, що підлягали оплаті судовим збором у суді першої інстанції - 5355,79 грн, а в апеляційній - 8033,68 грн.

Позивачі в силу положень ЗУ «Про судовий збір» звільненні від сплати судового збору, відповідач за подання апеляційної скарги сплатив 2522, 4 грн.

Отже, відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог за мінусом судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги що становить 5457,38 (3246,1 +4733,68 -2522,4) грн.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» задовольнити частково.

Рішення Літинського районного суду Вінницької області від 12 січня 2024 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» страхове відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності від 20.03.2020 №АР/7353071 на користь:

ОСОБА_1 - 60049 грн страхового відшкодування, з яких: 56676 грн - страхового відшкодування моральної шкоди, 3373 грн - страхового відшкодування витрат на поховання;

ОСОБА_2 , в тому числі, як опікуну малолітнього сина потерпілої ОСОБА_6 - ОСОБА_12 - 260 000 грн страхового відшкодування, з яких: 191 117,37 грн - страхової виплати за шкоду заподіяну життю, як опікуну малолітнього сина потерпілої, 56676 грн - страхового відшкодування моральної шкоди, як матері потерпілої та як опікуну сина потерпілої, 12206,63 грн - страхового відшкодування витрат на поховання.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь держави 5457,38 грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий С. Г. Копаничук

судді: С. К. Медвецький

В. В. Оніщук