Єдиний унікальний номер справи 235/3848/24
Номер провадження 2/235/1178/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2024 року м. Покровськ

Суддя Красноармійського міськрайонного суду Донецької області Кузнєцова А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в особі представника позивача ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

В С Т А Н О В И В :

15.05.2024 року на розгляд суду пред`явлено вказану позовну заяву, в якій ОСОБА_1 в особі представника адвоката Трун О. В., просить стягнути з ТОВ «Краснолиманське» середній заробіток за час затримки виплати розрахунку при звільненні за період з 16.12.2023 року по 23.04.2024 року (після уточнення позовних вимог в сумі 102 195,44 гривень.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 з 23.04.2018 року по 23.01.2020 року перебував в трудових відносинах з ТОВ «Краснолиманське», обіймав посаду машиніста гірничих виїмочних машин 6 розряду з повним підземним робочим днем в шахті. Наказом №22/к від 23.01.2020 року позивача було звільнено з ТОВ «Краснолиманське» на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням). З часу припинення трудових відносин супереч ст. 116 КЗпП України, відповідачем своєчасно, не надано остаточного розрахунку, належні суми заробітку в сумі 59 014,53 гривень.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 14.03.2024 року з ТОВ «Краснолиманське» на користь позивача стягнуто заборгованість по заробітній платі в сумі 59 014,53 гривень.

На підставі зазначеного рішення на користь позивача з ТОВ «Краснолиманське» 23.04.2024 року в примусовому порядку стягнуто заборгованість по заробітній платі в сумі 59 014,53 гривень, сума зазначена після утримання суми податків й інших обов`язкових платежів.

За затримку розрахунку при звільненні, за переконанням позивача, відповідач повинен понести відповідальність, тому заявлено вимогу стягнення, в порядку ст. 117 КЗпП України, середнього заробітку за період з 16.12.2023 року по 23.04.2024 року. За захистом порушених прав ОСОБА_1 в особі представника, звернувся до суду (а.с. 2-3, 31).

Ухвалою суду від 16.05.2024 року порушено справу за правилами спрощеного позовного провадження (між сторонами виникли матеріально-правові і процесуально-правові наслідки такого рішення судді); розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, що узгоджується з ч. 4 ст. 19, ст. 274 ЦПК України (а. с. 20).

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в порядку ст. 278 ЦПК України згідно якого позовні вимоги ОСОБА_1 не визнає, вважає їх такими, що порушують його права та законні інтереси. Так, судове рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати на користь позивача було виконане 23.04.2024 року. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівнику сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більше як за шість місяців. Відшкодування, передбачене ст. 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. З огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності. Суд, за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України, враховуючи розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, яка склала 59 014,53 гривень. На думку відповідача, дії самого позивача направлені на безпідставне збагачення в судовому порядку, а останній являється інструментом такого збагачення. В цілому просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог та розглянути справу у відповідності до норм чинного законодавства без участі відповідача (а. с. 23-25).

Розгляд справи проводився в порядку спрощеного провадження без виклику сторін на підставі письмових матеріалів справи.

Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, - приходить до наступних висновків.

Судом встановлено такі фактичні обставини та відповідні правовідносини.

Згідно записів в трудовій книжці серійний номер НОМЕР_1 ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ТОВ «Краснолиманське» з 23.04.2018 року по 23.01.2020 року:

- 23.04.2018 року прийнятий по переводу машиністом гірничих виїмочних машин 6 розряду з повним підземним робочим днем в шахті;

- 23.01.2020 року - звільнений згідно ч. 1 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. (а. с. 8).

Згідно копії рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 14.03.2024 року з ТОВ «Краснолиманське» на користь позивача стягнуто заборгованість по заробітній платі в сумі 59 014,53 гривень (а. с. 12-13).

Згідно відомостей про надходження коштів з рахунку відповідача ТОВ «Краснолиманське» в примусовому порядку, згідно виконавчого листа, ВП №74821532, на рахунок позивача ОСОБА_1 23.04.2024 року, стягнуто заборгованість по заробітній платі в сумі 59 014,53 гривень (а. с. 11)

Спірні відносини між сторонами виникли з підстав того, що при звільненні позивача розрахунок з ним своєчасно не проведено.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до частини 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Аналіз норм ст. ст. 47, 116 КЗпП України, Закону України «Про оплату праці» свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, тощо) належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; в разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Така правова позиція викладена в поставах Верховного Суду України № 6-1395цс16 від 26.10.2016 року, № 6-788цс16 від 14.12.2016 року, № 6-2912цс16.

Розглядаючи позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ТОВ «Краснолиманське» суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, - суд приходить до наступних висновків.

За позицією позивача відповідачем несвоєчасно проведено розрахунок, оскільки нараховані суми складових заробітку не виплачені в день звільнення, тобто 23.01.2020 року, тому відповідач повинен понести відповідальність, передбачену ст. 117 КЗпП України.

Заперечень проти такого розрахунком позивачем не надано.

Час затримки розрахунку при звільненні, за позицією позивача з 16.12.2023 року (наступний день після отримання позовної заяви про стягнення заборгованості із заробітної плати) по 23.04.2024 року (дата проведення повного розрахунку).

Згідно з частиною першої статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до статті 2 КЗпП працівники мають право, зокрема, на звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом; кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.

Надаючи оцінку обґрунтованості позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ТОВ «Краснолиманське» суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, - суд приймає до уваги наступне.

Згідно з частиною першою статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлено статтею 117 КЗпП України (у редакції на час звернення до суду з позовом), відповідно до якої у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні, факт проведення з ним остаточного розрахунку та встановлення вини.

Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців (у разі часткового задоволення вимог працівника).

Отже, стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними у передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19, провадження № 14-47цс21).

Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України, із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Враховуючи наведену норму вбачається, що на вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України застосовується тримісячний строк звернення до суду, визначений частиною першою статті 233 КЗпП України, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним.

Вказані правові висновки викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19 (провадження № 14-47цс21) та Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові Верховного Суду від 20.07.2022 р. у справі № 204/3645/20 (провадження № 61-2520св22).

Враховуючи, що повний розрахунок з позивачем при звільненні був проведений лише 23.04.2024 року, а також те, що з вказаним позовом позивач звернувся до суду 15.05.2024 року, суд вважає, що позивачем строк звернення до суду, передбачений ч.1 ст. 233 КЗпП України, не пропущений.

Щодо розміру середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні суд виходить з такого.

Згідно бухгалтерської довідки ТОВ «Краснолиманське» №369 від 21.05.2024 року сума середнього заробітку позивачем визначена за листопад 2019 року 21 робочий день - 24 454,86 гривень та грудень 2021 року 12 робочих днів 12 202,35 гривень = 36 657,21 робочих днів = 1 110,82 гривень (а. с. 27)

З урахуванням розрахункового періоду, який у відповідності до статті 117 КЗпП України становить весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, з 16.12.2023 року (наступний день після звернення до суду) по 23.04.2024 року (дата проведення повного розрахунку) кількість робочих днів становить 88 днів.

Аналогічного висновку щодо розрахункового періоду дійшов Верховний Суд у постанові від 25 січня 2023 року у справі № 757/37241/20, провадження № 61-15667св21.

Статтею 117 КЗпП України, у редакції чинній на час звернення до суду з позовом та розгляду справи, передбачена відповідальність роботодавця у вигляді виплатити працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Враховуючи наведені норми, те що відповідач повністю розрахувався з позивачем лише 23.04.2024 року, відповідач повинен, відповідно до ст.117 КЗпП України, сплатити позивачу середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні в рамках заявлених позовних вимог, але за період не більше ніж 6 місяців, а саме за період з 16.12.2023 року по 23.04.2024 року, в розмірі 97 752,16 гривень, який обчислений шляхом множення кількості робочих днів - 88 на суму середньоденного заробітку позивача 1 110,82 гривень.

Таким чином, суд вважає вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі в сумі 97 752,16 гривень за період з 16.12.2023 року (наступний день після звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі) по 23.04.2024 року (дата проведення повного розрахунку).

Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем при пред`явлені позовної заяви про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні в дохід місцевого бюджету сплачено судовий збір в сумі 968,96 гривень (квитанція - а. с. 1). Вимоги в цій частині задоволено частково на суму 97 752,16 гривень, тобто на 95,65 % від заявленої суми (102 195,44 гривень), тому судовий збір підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача в сумі 926,83 гривень.

На підставі вищевикладеного, ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. ст. 2, 19, 44, 47, 116, 117 КЗпП України, керуючись ст. ст. 141, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 в особі представника позивача ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.12.2023 року по 23.04.2024 року (включно) в сумі 97 752 (дев`яносто сім тисяч сімсот п`ятдесят дві) гривень 16 (шістнадцять) копійок (сума визначена без урахування утримання прибуткового податку з громадян, внесків й інших обов`язкових платежів).

Судові витрати по справі, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, віднести на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» стягнувши з відповідача на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 926 (дев`ятсот двадцять шість) гривень 83 (вісімдесят три) копійки.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 273 ЦПК України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, повністю або частково до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дата складання повного тексту рішення суду 17.06.2024 року.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

- позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_2 , номер карти платника податків НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ;

- представник позивача: ОСОБА_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ;

- відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське», , юридична адреса: 01001, м. Киів, вул. Прорізна (Шевченківський район), будинок 12 А.

Суддя: