ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2024 року

м. Харків

справа № 645/207/24

провадження № 22-ц/818/3640/24

Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Тичкової О.Ю.,

суддів колегії Люшні А.І., Пилипчук Н.П.,

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Колісниченка Артура Сергійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22 липня 2024 року ухвалене у складі судді Ульяніч І.В.,-

ВСТАНОВИВ:

В січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 45433,76 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що 04.02.2018 о 15 годині 11 хвилин на перехресті вул. Бочарівська та вул. Семінарська в м. Харкові водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Чері Амулет, державний номер НОМЕР_1 , вчинив зіткнення з автомобілем ДЕУ Ланос, державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , внаслідок чого сталася дорожньо-транспортна пригода. Постановою Харківського апеляційного суду по справі № 639/5881/18 від 21.04.2021 стягнуто з відповідача на користь позивача: 31171,14 грн відшкодування матеріальної шкоди, - 14604,00 грн на відшкодування моральної шкоди та судовий збір в сумі 592,03 грн та 704,80 грн. Додатковим рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 11.01.2021 з ПАТ "Страхова компанія "АРКС" на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8400 грн та з відповідача на користь позивача стягнуто витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7500 грн. Постановою Харківського апеляційного суду по справі № 639/5881/18 від 21.04.2021 додаткове рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 11.01.2021 змінено. Стягнуто з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12000, 00 грн. На виконання вказаних судових рішень видано виконавчі документи та розпочато примусове виконання рішення, а саме: ВП № 66299074 від 28.07.2021 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 47071,97 грн. (тобто на виконання основного судового рішення) та № 66299260 від 28.07.2021 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 12000,00 грн. (тобто на виконання додаткового судового рішення). Лише 18.04.2023 виконавчі провадження були завершені у зв`язку із виконанням вказаного судового рішення. Таким чином, грошове зобов`язання відповідача у сумі 47071,97 грн щодо відшкодування майнової та моральної шкоди, що виникла після завдання шкоди, а саме 04.02.2018 було виконане лише 18.04.2023 та грошове зобов`язання у сумі 12000 грн щодо відшкодування судових витрат, що виникло в момент набуття відповідним судовим рішенням законної сили 21.04.2021 були виконані лише 18.04.2023. Тому позивач вважав, що має право вимагати відшкодування 3 % річних та інфляційних витрат за користування грошовими коштами за період прострочення.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22 липня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 25520 грн 67 коп та судовий збір у розмірі 544 грн. 28 коп.

Рішення обґрунтовано тим, що інфляційні втрати за час прострочення виконання зобов`язання та три проценти річних від простроченої суми підлягають стягненню з часу набрання рішенням суду законної сили до повного його виконання, розмір сум підтверджений наданим позивачем розрахунком та не спростований відповідачем.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив рішення в частині відмови у задоволені позову скасувати, та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі. В решті оскаржуване рішення залишити без змін.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідно до чинного законодавства момент відшкодування шкоди і прострочення грошового зобов`язання виникає не з рішення суду, а з самого делікту. Тому саме з моменту завдання шкоди потрібно рахувати інфляційні та три відсотки річних. Такі саме висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 646/14523/15-ц та постанові Верховного Суду по справі № 910/3658/23 від 21.11.2023, які суд першої інстанції не взяв до уваги. Позивачу було завдано шкоди 04.02.2018, а поставною Харківського апеляційного суду по справі № 639/5881/18 від 21.04.2021 лише підтверджено її розмір у сумі 47071,97 грн. Оскільки рішення суду ухвалене за наслідком ухилення відповідача від добровільного відшкодування завданої шкоди, саме з 04.02.2018 існують підстави для стягнення інфляційних та трьох відсотків річних. Зобов`язання компенсувати понесені позивачем витрати на правничу допомогу понесених у зв`язку із розглядом цивільної справи про відшкодування матеріальної та моральної шкоди виникло саме на підставі судового рішення, тому саме з моменту набрання цим рішенням законної сили позивач має право на стягнення інфляційних витрат та 3- х відсотків річних.

29 жовтня 2024 року до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому представник просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення залишити без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У відповідності до частин 1-5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справим згідно постанови Харківського апеляційного суду від 21.04.2021 рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 23 грудня 2020 року скасовано. Позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування матеріальної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо - транспортної пригоди 31171 грн 14 коп та судовий збір в сумі 592 грн 03 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 14604,00 грн та судовий збір в сумі 704 грн 80 коп. Іншу частину позовних вимог ОСОБА_1 залишено без задоволення. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Страхова компанія «АРКС» судовий збір за подання апеляційної скарги 1057,20 грн.

Постановою Харківського апеляційного суду від 21.04.2021 додаткове рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 11.01.2021 року змінено. Заяву представника ОСОБА_1 адвокат Баранова Т.О. - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12000, 00 грн. В іншій частині заяву адвоката Баранова Т.О., який діяв в інтересах ОСОБА_1 про розподіл судових витрат залишено без задоволення. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 634,50 грн.

Постановою старшого державного виконавця Немишлянського ВДВС у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Колісник К.В. відкрито виконавче провадження № 66299074, на підставі виконавчого листа № 639/5881/18 від 02.06.2021, виданого Жовтневим районним судом м.Харкова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 47071,97 грн.

Постановою державного виконавця Немишлянського ВДВС у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Мороз Г.Ю. відкрито виконавче провадження № 66299260, на підставі виконавчого листа № 639/5881/18 від 02.06.2021 р., виданого Жовтневим районним судом м.Харкова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати у розмірі 12000,00 грн.

Постановою старшого державного виконавця Немишлянського ВДВС у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Колісник К.В. від 14.06.2022 виконавчі провадження № 66299074, № 66299260 об`єднанні у зведене виконавче провадження № 69231821.

Постановою старшого державного виконавця Немишлянського ВДВС у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Колісник К.В. від 18.04.2023 виконавче провадження № 66299074, з примусового виконання виконавчого листа № 639/5881/18 від 02.06.2021, виданого Жовтневим районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 47071,97 грн закінчено, у зв`язку із сплатою боргу.

Постановою старшого державного виконавця Немишлянського ВДВС у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Колісник К.В. від 18.04.2023, виконавче провадження № 66299260, з примусового виконання виконавчого листа №639/5881/18 від 02.06.2021 , виданого Жовтневим районним судом м.Харкова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 12000,00 грн закінчено, у зв`язку із сплатою боргу.

Судом встановлено, що постанови Харківського апеляційного суду від 21.04.2021 про стягнення грошових коштів в сумі 47071,97 грн (в рахунок виконання основного судового рішення) та 12000 гривень за додатковим рішенням про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 було звернуто до примусового виконання, у зв`язку із невиконанням рішення суду відповідачем добровільно.

Примусово постанови Харківського апеляційного суду від 21.04.2021 виконані і кошти сплачені лише 18 квітня 2023 року.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення коштів в сумі 45433,76 грн. За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Законодавець у частині першій статті 509 ЦК України визначив зобов`язання як правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, зокрема, сплатити гроші, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно із частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Крім того, зобов`язання можуть виникати з рішень судів - ч. 5 ст. 11 ЦК України.

У силу положення статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною другою статті 625 ЦК України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та три проценти річних від простроченої суми.

За змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Вказані правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 та від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу і 3 % річних або інший розмір процентів входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Вони є способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника, який користується утримуваними грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові.

Ураховуючи встановлені при розгляді цієї справи фактичні обставини та викладене вище правове регулювання, апеляційний суд констатує, що має місце прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, що винило з рішення суду з 21.04.2021 року (з дня набрання рішенням суду законної сили) до 17.04.2023 року (день на передодні виконання зобов`язання за рішенням суду на загальну суму 59071,97 гр та закриття виконавчого провадження), відтак висновки суду першої інстанції про часткову доведеність позовних вимог є вірними та такими, що належним чином ґрунтуються на наданих сторонами доказах.

Усі заперечення скаржника, викладені в його апеляційній скарзі, зводяться до того, що у відповідача виникло грошове зобов`язання з моменту делікту, тобто вчинення ДТП, однак з такими твердженнями погодитися не можна.

Так для висновків про наявність того чи іншого зобов`язання слід встановити, зокрема, сукупність таких фактів: сторони зобов`язання (кредитор та боржник), а також зміст зобов`язання в даному випадку суму коштів, яку має сплатити боржник кредитору.

За обставин цієї справи відповідну суму збитків, яку має сплатити відповідач, було встановлено лише після вирішення по суті позовних вимог у справі №639/5881/18, в якій встановлено суму страхового відшкодування, отриманого позивачем, а також фактичний розмір збитків, який не був покритий здійсненою страховою виплатою та має відшкодувати винуватець ДТП.

Таким чином до ухваленні рішеннь у справі №639/5881/18 сторони не мали змоги визначити обсяг грошового зобов`язання відповідача.

Отже, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про часткову доведеність позовних вимог.

Оскільки доводи апеляційної скарги не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, яке є законним і обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, питання щодо перерозподілу судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» не вирішувалося.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційній суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Колісниченка Артура Сергійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 09 грудня 2024 року.

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді А.І.Люшня

Н.П.Пилипчук