Номер провадження: 22-ц/813/1959/24
Головуючий у першій інстанції Роїк Д.Я.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.04.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Лозко Ю.П.

суддів: Коновалової В.А., Назарової М.В.

за участю секретаря судового засідання Пересипка Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на додаткове рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 08 червня 2023 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Калінюк Ганна Олександрівна, Юридичний департамент Одеської міської ради в особі Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача та скасування державної реєстрації,

встановив:

У провадженні Малиновського районного суду м. Одеси перебувала вказана вище цивільна справа за позовом ОСОБА_1

18 березня 2020 року представник ОСОБА_3 адвокат - Богатова М.А. (після зміни прізвища ОСОБА_8 ) подала до суду відзив на позовну заяву, у якому, зокрема, заявила клопотання про розподіл судових витрат, які просила покласти на позивачку та навела попередній (орієнтований) розрахунок їх розміру (т.4 а.с.18-26).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2023 року, з урахуванням ухвали Малиновського районного суду м. Одеси про виправлення описки від 19 квітня 2023 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 . Скасовано заходи забезпечення позову, накладені ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 28 серпня 2019 року у вигляді арешту на квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_2 .

Питання стосовно стягнення з позивачки судових витрат, понесених стороною відповідача на оплату професійної правничої допомоги судом не вирішувалось.

24 квітня 2023 року представник ОСОБА_3 адвокат Домбровська В.А. подала до суду докази понесених ОСОБА_3 у зв`язку з розглядом судом цієї справи витрат на правничу допомогу на загальну суму 30 000 грн, які просила стягнути з ОСОБА_1 .

Додатковим рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 08 червня 2023 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 10 000 грн судових витрат на професійну правничу допомогу.

Не погоджуючись із вказаним додатковим рішенням, ОСОБА_1 , посилаючись на обставини, якими обґрунтовувала своє клопотання подане до суду першої інстанції про зменшення понесених відповідачкою витрат на правничу допомогу, просить скасувати додаткове рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 08 червня 2023 року і ухвалити нове судове рішенням, яким відмовити повністю в задоволенні заяви відповідачки про розподіл та стягнення з неї цих судових витрат.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване додаткове рішення суду є необґрунтованим та незаконним, оскільки представник відповідачки, адвокат Домбровська М.А. не подала у справі жодного доказу проти заперечення її позову та не надала суду належних доказів реальності та необхідності адвокатських послуг.

Як у клопотанні так і у апеляційній скарзі позивачка зазначає, що є пенсіонеркою, непрацездатною особою похилого віку, якій виповнилося 89 років, вона страждає онкологічними захворюванням та потребує постійних витрат на лікування та нагляд у лікаря-онколога.

Окрім цього, з неї на користь відповідача ОСОБА_2 , який є чоловіком ОСОБА_3 стягуються судові витрати у розмірі 22745 грн.

Також посилається на те, що відповідач ОСОБА_2 від самого початку у справі отримував правничу допомогу від адвоката Кварацхелія М.І. і виходячи із розумності, справедливості та нескладності справи, явно не було жодної необхідності його дружині, відповідачці ОСОБА_3 отримувати у цій же справі правничу допомогу від адвоката Домбровської М.А.

На переконання скаржниці, у цій справі явно було б достатньо лише надання адвокатом Домбровською М.А. консультації відповідачці ОСОБА_3 з визначення характеру правовідносин між учасниками, що відповідно до акту від 21 квітня 2023 року прийому-передачі наданих послуг з надання правової допомоги за договором №01/02/03/2020 від 02 березня 2020 року, становило лише одну годину робочого часу адвоката і максимально розумний розмір вартості таких послуг становив би не більше 3 000 грн.

На підтвердження заявлених доводів, представником скаржниці до суду надано постанову Одеського апеляційного суду від 15 березня 2023 року та виписку із її амбулаторної картки про хворобу.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачка ОСОБА_3 в інтересах якої діє представник-адвокат Домбровська В.А. (до зміни прізвища ОСОБА_9 ) просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а оскаржуване додаткове рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 08 червня 2023 року без змін.

У судове засідання учасники справи будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи не з`явилися, заяв про відкладення розгляду справи до суду не подавали, що відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваного додаткового рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Оскаржуване додаткове рішення суду вказаним вимогам відповідає.

Ухвалюючи додаткове рішення у справі, суд врахував фактично понесені витрати ОСОБА_3 на професійну правничу допомогу, а також співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі: складністю справи та характером виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та значенням справи для сторін, а також, що у задоволенні позову відмовлено, і взяв до уваги заперечення, подані представником позивачки щодо розміру заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу та його доводів, і дійшов висновку про стягнення на користь ОСОБА_3 понесених судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву

Згідно ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Оскільки рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2023 року, з урахуванням ухвали Малиновського районного суду м. Одеси про виправлення описки від 19 квітня 2023 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено, а докази розміру понесених ОСОБА_3 у зв`язку з розглядом справи витрат на правничу допомогу було подано до суду із дотриманням визначеного абз. 2 ч. 8 ст. 141 ЦПК України строку, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення таких з позивачки на користь ОСОБА_3 , з мотивів викладених у тексті оскаржуваного додаткового рішення.

Так, з наданих представником відповідачки доказів убачається, що 02 березня 2020 року та 31 жовтня 2022 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_10 укладено договори № 01/02/03/2020 про надання правничої допомоги (т.7 а.с.237, 238).

Відповідно до п. 1 Договору від 31 жовтня 2022 року адвокат взяла на себе зобов`язання надавати клієнту правничу допомогу щодо складання документів правничого характеру та представництва прав та інтересів клієнта під час розгляду цивільної справи № 521/13535/19 в Малиновському районному суді м. Одеси. Клієнтом сплачено адвокату гонорар у розмірі 30 000 грн.

Крім того, 21 квітня 2023 року між ОСОБА_3 та адвокатом підписано акт прийому передачі наданих послуг ( виконаних робіт) з надання правничої допомоги за договорами № 01/02/03/2020 про надання правничої допомоги від 02 березня 2020 року та від 31 жовтня 2022 року.

Відповідно до якого детального опису робіт ( наданих послуг), наведеному у Акті, з адвокатом надано послуги з:

- консультації клієнта, правового аналізу фактичних обставин при виникненні і існуванні спірних правовідносин з`ясування і визначення характеру правовідносин між учасниками 1 година;

- оформлення та подання заяви про ознайомлення з матеріалами справи, ознайомлення з матеріалами справи №521/13535/19 в Малиновському районному суді міста Одеси - 2 години;

- правового аналізу спору та визначення правової позиції у справі №521/13535/19 з урахуванням діючого законодавства України, практики Європейського суду з прав людини, практики Верховного Суду України, Верховного Суду - 2 години;

- підготовки та подання відзиву на позов про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача - 4 години;

- підготовки та подання заяви про закриття підготовчого провадження і призначення справи до судового розгляду - 30 хвилин;

- підготовки та подання заяви про застосування строків позовної давності - 3 години;

- підготовки та подання заперечень на заяву про зупинення провадження у справі №521/13535/19 - 3 години;

- підготовки та подання клопотання про проведення судового засідання у режимі відеоконференції - 30 хвилин;

- підготовки та подання клопотання про приєднання до матеріалів справи - 30 хвилин;

- підготовки та подання заперечень на клопотання про проведення судової інженерно- технічної експертизи - 3 години;

- підготовки та подання клопотання про проведення судового засідання у режимі відеоконференції - 30 хвилин;

- підготовки та подання заяви про розгляд справи у відсутність відповідача - 30 хвилин;

- представництва інтересів Клієнта у 11 судових засіданнях, що включає проїзд до суду, очікування судового засідання:

02 березня 2020 року - 1 година 10 хвилин,

16 червня 2020 року - 1 година 10 хвилин,

23 липня 2020 року - 1 година 10 хвилин,

05 квітня 2021 року - 1 година 20 хвилин,

26 жовтня 2021 року - 1 година 10 хвилин,

29.11.2021 року - 2 години 25 хвилин,

17 січня 2022 року - 2 години,

29 серпня 2022 року - 1 година 55 хвилин,

31 жовтня 2022 року - 1 година,

06 березня 2023 року - 1 година 5 хвилин,

18 квітня 2023 року - 2 години 35 хвилин;

- підготовки заяви про подання доказів для встановлення розміру судових витрат позивача- 1 година.

Загальна сума гонорару за правничу допомогу, заявлена адвокатом, складає 30 000 грн.

За змістом п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ст. 59 Конституції України кожному гарантується право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Витрати на правову допомогу, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів тощо), що узгоджується з правовою позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеною в ухвалах від 21 вересня 2016 року у справі №654/2765/15-ц; та від 26 квітня 2017 року у справі № 335/6590/15-ц.

За правилами оцінки доказів, встановлених ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При визначенні суми відшкодування суд має враховувати критерій реальності витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерій розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна та інші проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20 травня 2019 року у справі №916/2102/17, від 25 червня 2019 року у справі № 909/371/18, у постановах від 05 червня 2019 року у справі №922/928/18, від 30 липня 2019 року у справі № 911/739/15 та від 01 серпня 2019 року у справі №915/237/18).

Згідно правової позиції Великої Палати у справі № 910/12876/19, в рамках якої, Верховний Суд визначив в якості належних та допустимих доказів розміру витрат на правничу допомогу, зокрема, умови договору про надання послуг (погодинні ставки працівників адвокатського об`єднання відповідно до займаної посади та максимально можливі суми витрат, які може понести клієнт, за розгляд справи адвокатським об`єднанням в кожній з 3-ох інстанцій); · витрачений час на певний вид робіт (підготовка додаткових пояснень, підготовка до судових засідань, аналіз матеріалів судової справи, тощо); ·докази, надані відповідачем на підтвердження реальності витрат (протокол наданих послуг, акт надання послуг, рахунок на оплату, копія платіжного доручення).

Частиною 4 статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України)

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України).

З матеріалів справи убачається заявлення позивачкою про неспівмірність розміру витрат на професійну правничу допомогу, понесених відповідачкою, складності справи, на підставі чого судом першої інстанції було зменшено заявлений представником відповідачки розмір витрат з 30 000 грн до 10 000 грн.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи скаржниці про те, що оскільки у цій справі ОСОБА_2 , який є чоловіком відповідачки ОСОБА_3 , вже отримував професійну правничу допомогу від адвоката Кварацхелії М.Г, у ОСОБА_3 не було необхідності також звертатись за правовою допомогою, та звертає увагу скаржниці на положення частини першої статті 59 Конституції України: "кожен має право на правову допомогу".

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України право на правову допомогу є гарантованою Конституцією України можливістю фізичної особи одержати юридичні (правові) послуги (абзац другий пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 16 листопада 2000 року N 13-рп/2000). Це право є одним із конституційних, невід`ємних прав людини і має загальний характер; реалізація права на правову допомогу не може залежати від статусу особи та характеру її правовідносин з іншими суб`єктами права; вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати; конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість (абзаци третій, четвертий, п`ятий підпункту 3.1, абзац перший підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року N 23-рп/2009).

Положення частини першої статті 59 Конституції України треба розуміти як гарантовану державою можливість будь-якій особі незалежно від характеру її правовідносин з державними органами, органами місцевого самоврядування, об`єднаннями громадян, юридичними та фізичними особами вільно, без неправомірних обмежень отримувати допомогу з юридичних питань в обсязі і формах, як вона того потребує.

Частиною 2 ст. 15 ЦПК України визначено, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Отже колегія суддів вважає неможливим втручання у гарантоване Конституцією України право особи, у цьому випадку відповідачки ОСОБА_3 , право на отримання професійної правничої допомоги у формі та від суб`єкта, які остання обрала на власний вибір.

Підсумовуючи наведене вище, колегія суддів вважає вірним та обґрунтованим висновок суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 10 000 грн. понесені судові витрати на професійну правничу допомогу.

Порушень судом норм процесуального права колегією суддів не встановлено.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, й міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (SeryavinandOthers v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до суб`єктивного тлумачення скаржницею норм права, і не спростують правильні висновки суду щодо наявності підстав для відшкодування відповідачки понесені нею судові витрати на професійну правничу допомогу у визначеному судом розмірі.

За таких обставин колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування оскаржуваного додаткового рішення суду першої інстанції, з мотивів наведених у скарзі.

У відповідності ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а оскаржуване додаткове рішення суду без змін, оскільки доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Додаткове рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 08 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст постанови складено 22 квітня 2024 року.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: В. А. Коновалова

М.В. Назарова