Справа № 932/1433/24
Провадження № 2/932/779/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2024 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - Куцевола В.В.

при секретарі - Рибалці В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживачів,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2024 року до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 : кошти в сумі 20 007,00 грн.; інфляційні витрати 7 526,25 грн.; 3% річних 1 504,64 грн.; моральну шкоду 10 003,50 грн.; а також вирішити питання розподілу судових витрат.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилався на те, що на початку 2021 року, з метою отримання заробітку з продажу акцій за допомогою компанії «Траст Макві Кепітал», ним було встановлено на його мобільному телефоні програму для віддаленого доступу «AnyDesk», завдяки чому вказана компанія отримала доступ до особистого кабінету ОСОБА_1 в системі інтернет-банкінгу «Raiffeisen Online».

З метою виведення коштів з торгового рахунку, за переконанням представників компанії «Траст Макві Кепітал» та за допомогою програми «AnyDesk», представниками вказаної компанії, 29.06.2021, було проведено платіж з рахунку ОСОБА_1 у сумі 20 007,00 грн., з призначенням платежу за інформаційну послугу.

З огляду на те, що вказані кошти було перераховано на рахунок ФОП ОСОБА_2 , а не на рахунок компанії «Траст Макві Кепітал», а також виходячи з інформації наявної в мережі Інтернет щодо шахрайських схем вказаної компанії, позивач вважає наявними в діях відповідача ознаки нечесної підприємницької діяльності, оскільки згоди на перерахування коштів на рахунок останньої ним не надавалося і жодних послуг не отримувалося, а тому позивач звернувся до суду з даним позовом. Також, окрім зазначеного, позивачем вказано, що між ним та відповідачем не існувало будь-яких домовленостей (угод, договорів, тощо), а тому вважає, що належним способом захисту його порушених прав є застосування наслідків недійсності правочину здійсненого з використанням нечесної підприємницької діяльності.

Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська ОСОБА_3 від 16.02.2024, відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду.

У зв`язку із звільненням судді ОСОБА_3 у відставку, справу було передано судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська ОСОБА_4 , яким за ухвалою від 21.06.2024, прийнято її до свого провадження та вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Куцевола В.В. від 05.07.2024, заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, залишено без задоволення.

У судове засідання, позивач не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

У судове засідання відповідач, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, не з`явилася, про причину неявки суд не повідомила.

У зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, за необхідне, зазначити наступне.

Так, судом встановлено, що відповідно до копії квитанції №94961047 від 29.06.2021, на рахунок ОСОБА_2 було перераховано 20 007,00 грн. з рахунку ОСОБА_1 . Призначення платежу за інформаційну послугу.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Способи захисту цивільного права чи інтересу - це визначені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника, і такі способи мають бути доступними й ефективними. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Переважно спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Це право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Вимога захисту цивільного права чи інтересу має забезпечити їх поновлення, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі отримання відповідного відшкодування (пункти 5.5., 5.6. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16). Інакше кажучи - це дії, спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (пункт 14. постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі №310/11024/15-ц).

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з погляду зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасниці Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ указав, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 Конвенції також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Проте засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його застосування не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75. рішення ЄСПЛ у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005).

Водночас, ефективність позовної вимоги має оцінюватися, виходячи з обставин справи та залежно від того, чи призведе задоволення такої вимоги до дійсного захисту інтересу позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії).

Отже, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Крім того, ВП/ВС неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Подібну правову позицію сформульовано, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 02.07.2019 у справі №48/340, від 22.10.2019 у справі № 923/876/16 та інших.

Застосування судом того чи іншого способу захисту має призводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Аналогічні висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18, від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, від 16.02.2021 у справі № 910/2861/18.

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (пункт 52. постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2021 у справі № 925/642/19, пункт 99. постанови Великої Палати Верховного Суду від 06.04.2021 у справі №910/10011/19).

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням статей 55, 124 Конституцій України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право саме на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом, а у разі обрання позивачем неналежного засобу захисту, який в свою чергу є не ефективним суд наділений правом на відмову у задоволенні вимоги про здійснення такого захисту.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

З огляду на те, що позивач, виходячи із суті заявлених вимог, прагне до повернення коштів від особи, які за його твердження ним не перераховувались та з якою останній не був у будь-яких договірних відносинах і будь-яких послуг від останньої не отримував, обраний ОСОБА_1 спосіб захисту з посиланням на приписи ст.215 ЦК України та ЗУ «Про захист прав споживачів» є неналежним способом захисту, оскільки в розумінні вказаних приписів Закону відсутні підстави вважати знаходження сторін у договірних правовідносинах та набуття позивачем статусу споживача.

У виниклій ситуації, належним способом захисту права позивача буде звернення до суду з позовом про стягнення коштів за механізмом встановленим ст.1212 ЦК України.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 76-81, 83, 258, 259, 265, 268, 272-273, 352-355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживачів - залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 273 ЦПК України та може бути оскаржено, шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя В.В. Куцевол