Справа № 362/454/24
Провадження № 2/362/1184/24
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

17 червня 2024 року

суддя Васильківського міськрайонного суду Київської області Марчук О.Л., розглянувши в порядку спрощеного провадження у місті Василькові Обухівського району Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду із позовом в обґрунтування вимог якого зазначила, що належна їй на праві спільної часткової приватної власності квартира була залита водою з вище розташованої квартири, власником якої є відповідачка, що підтверджується відповідним актом комунального підприємства.

Оцінивши розмір заподіяної їй шкоди, посилаючись на відповідні норми матеріального права, позивачка просить стягнути з відповідачки на її користь матеріальну шкоду в розмірі 31 211 гривень 00 копійок та моральну шкоду в сумі 10 000 гривень 00 копійок (а.с. 74 80).

Дану справу розглянуто в порядку спрощеного провадження.

Представником відповідачки надано відзив на позов у якому він заперечив позовні вимоги та просив відмовити в їх задоволенні у повному обсязі з тих підстав, що додані до позову копії письмових доказів не завірено відповідно до вимог ЦПК України; позивачка не довела, що її квартиру було залито саме відповідачкою; не встановлено причин (джерела) затоплення; акт про залиття не є належним доказом вини відповідачки та відповідачка не завдала моральної шкоди позивачці (а.с. 90 112).

Дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд приходить до наступних висновків.

Позивачка є власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про направо власності на нерухоме майно від 05 червня 2009 року (а.с. 8).

При цьому, позивачка змінила своє прізвище у зв`язку із укладенням шлюбу, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 29 червня 2018 року (а.с. 9).

Також, суд приймає до уваги загальновідому обставину перейменування вулиць в місті Василькові.

Одночасно, суд враховує обставини зміни адміністративно-територіального поділу районів у Київській області за Постановою Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів», внаслідок чого станом на дату постановлення цього рішення суду місто Васильків розташоване в адміністративних межах Обухівського району Київської області.

За змістом адвокатського запиту № 35 від 17 листопада 2023 року представник відповідачки повідомила про те, що відповідачка є власником квартири АДРЕСА_2 (а.с. 113).

Проте, будь-яких доказів зазначеного факту суду не надано.

Натомість, вказану обставину сторони під час розгляду справи визнали і не оспорили, а тому за приписами частини першої статті 82 ЦК України, дана обставина, яку визнано учасниками справи, не підлягає доказуванню.

Разом із цим, враховуючи, що вказана обставина підтверджена і визнана представником відповідачки, яка є фахівцем в галузі права адвокатом, суд не має обґрунтованого сумніву щодо добровільності визнання цих обставин.

З наданого позивачкою на підтвердження своїх доводів копії акту від 03 серпня 2023 року вбачається, що було проведено огляд наслідків затоплення квартири АДРЕСА_1 , з квартири АДРЕСА_3 ; причиною залиття, що трапилося вказано: потрапляння води через перекриття з квартири АДРЕСА_3 31 липня 2023 року з 16 години 20 хвилин (а.с. 11).

Також, у даному акті відображено, що не було надано доступу для огляду квартири АДРЕСА_3 .

Отже, у вказаному акті від 03 серпня 2023 року беззаперечно зафіксовано причину залиття квартири АДРЕСА_1 з квартири АДРЕСА_3 шляхом потрапляння води через перекриття з квартири АДРЕСА_3 31 липня 2023 року з 16 години 20 хвилин.

Встановлення зазначеного факту залиття квартири АДРЕСА_4 із квартири АДРЕСА_3 суд вважає достатнім для доведення вини власника квартири АДРЕСА_3 , а тому не приймає до уваги та відхиляє викладені у відзиві заперечення стосовно «не доведення факту залиття квартири АДРЕСА_5 ».

При цьому, на думку суду для вирішення справи по суті не має вирішального значення причини затоплення, оскільки актом від 03 серпня 2023 року достовірно встановлено факт залиття квартири АДРЕСА_5 .

Як наслідок, причина затоплення у вигляді виникнення великої кількості води у квартирі АДРЕСА_3 (наприклад: аварійна поламка систем водопостачання у квартирі АДРЕСА_3 чи недбалість мешканців квартири АДРЕСА_3 або інше), не спростовує обставин подальшого протікання води з квартири АДРЕСА_3 до квартири АДРЕСА_4 (що прямо встановлено актом від 03 серпня 2023 року).

Крім того, відображені в акті від 03 серпня 2023 року обставини не суперечать та повністю узгоджується із фактичними даними які викладено у службовій записці від 01 серпня 2023 року слюсаря-сантехніка Анатолія Дакала, за змістом якої: вода витікала між плит і збігала по фасаду будинку зі сторони кухні квартири АДРЕСА_3 ; у квартирі АДРЕСА_3 двері ніхто не відчинив і доступу до квартири АДРЕСА_3 не було; потім, у той же день через дві години слюсарю-сантехніку було надано доступ до квартири АДРЕСА_3 ; покриття підлоги в коридорі лінолеум був вологий, на кухні та у ванній кімнаті теж мокрі сліди на підлозі; місць витоків у системі водопостачання в квартирі АДРЕСА_3 не було виявлено (а.с. 115).

Отже, відображені у службовій записці від 01 серпня 2023 року слюсаря-сантехніка Анатолія Дакала, обставини виявлення у квартирі АДРЕСА_3 на наступний день після залиття квартири АДРЕСА_4 вологості покриття підлоги в коридорі, на кухні і у ванній кімнаті, на переконання суду також у сукупності з іншими доказами об`єктивно свідчать та підтверджують факт наявності великої кількості води у вказаних приміщеннях квартири АДРЕСА_3 .

Воднораз, вказані у службовій записці від 01 серпня 2023 року слюсаря-сантехніка ОСОБА_3 , обставини відсутності (не виявлення ним) місць витоків у системі водопостачання квартири АДРЕСА_3 , не спростовують достовірний факт протікання води з квартири АДРЕСА_6 .

При цьому, також необхідно врахувати, що через відсутність доступу до квартири АДРЕСА_3 саме у день залиття 31 липня 2023 року, не вдалося встановити дійсні причини витоку великої кількості води в квартирі відповідачки.

До того ж, відповідачка мала достатньо часу (один день) для самостійного усунення причин витоку води у її квартирі.

Частина перша статті 10 Житлового кодексу України передбачає, що громадяни зобов`язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають та додержуватись правил користування жилими приміщеннями.

Відповідно до пункту 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 року, власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний також дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг, пожежної і газової безпеки, санітарних норм і правил; використовувати приміщення житлового будинку за призначенням, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання.

Власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків і гуртожитків несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 11 Правил).

Згідно із пунктом 2 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний своєчасно вживати заходів до усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з його вини.

Натомість, враховуючи встановлені під час розгляду справи фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що відповідачкою не було дотримано вимог вищезазначених нормативно-правових актів, що призвело до витоку великої кількості води у приміщені її квартири АДРЕСА_3 (факт витікання води з квартири АДРЕСА_3 між плит та її збігання по фасаду будинку відображено у службовій записці від 01 серпня 2023 року слюсаря-сантехніка ОСОБА_3 ) та, як наслідок подальшого залиття водою квартири АДРЕСА_4 співвласником якої є позивачка.

Пунктом 3 частини 2 статті 11 ЦК України, передбачено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України, шкода завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частина перша статті 190 Житлового кодексу України передбачає, що громадяни, які заподіяли шкоду жилим приміщенням зобов`язані відшкодувати заподіяну шкоду.

Відповідно до наданого позивачем на підтвердження своїх вимог висновку експертного дослідження № 01/02102023 від 24 жовтня 2023 року, розмір матеріальної (майнової) шкоди яку завдано власникам квартири АДРЕСА_1 внаслідок залиття рідиною складає 31 211 гривень 00 копійок (а.с. 16 56).

Серед іншого, суд погоджується із запереченнями сторони відповідача про те, що додані до позову копії письмових доказів не завірено відповідно до вимог ЦПК України.

Натомість, у даному випадку суд вважає, що недотримання вимог процесуального закону стосовно завірення копій доданих до позову документів, не повинно переважати викладу фактичних обставин які відображено у цих документах.

Іншими словами: у даному випадку форма не має перевагу над змістом, а зміст є вагоміший за форму!

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із частиною шостою статті 95 ЦПК України, якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу.

Проте, стороною відповідачки не заявлено клопотань про витребування оригіналів документів які додано до позовної заяви.

У суду відсутні підстави сумніватися у тому, що копії доданих до позову документів абсолютно відповідають та є ідентичними змісту їх оригіналів.

Також, з урахуванням встановлених судом обставин, суд не погоджується із запереченнями представника відповідачки стосовно того, що акт про залиття від 03 серпня 2023 року не є належним доказом, оскільки спосіб і форма його оформлення не спростовують факт залиття квартири АДРЕСА_5 .

У зв`язку із цим, суд не приймає до уваги та відхиляє усі наведені за змістом відзиву на позов доводи представника відповідачки щодо обставин залиття квартири співвласником якої є позивачка та фіксації цього залиття, оскільки вказані факти залиття і розміру завданої позивачці шкоди підтверджено документально.

Оскільки позивачці, у зв`язку із залиттям належної їй на праві спільної часткової власності квартири з вини відповідачки, завдано матеріальної шкоди, суд приходить до висновку, що таку матеріальну шкоди завдану майну позивачки зобов`язана відшкодувати відповідачка.

Зокрема, вирішуючи питання про розмір матеріального відшкодування, суд враховує, що відповідно до свідоцтва про направо власності на нерухоме майно від 05 червня 2009 року, квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 (позивачка), ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по 1/3 частині кожному (а.с. 8).

Отже, у зв`язку із залиттям з відповідачки на користь позивачки слід стягнути 1/3 частину розміру визначеного експертним дослідженням матеріальної шкоди, що становить 10 403 гривні 67 копійок та дорівнює частці позивачки у спільному нерухомому майні.

При цьому, інші два співвласники не заявили спільного позову разом із позивачкою.

Також, у суду відсутні відомості про надану відповідно до статті 358 ЦК України згоду ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на пред`явлення даного позову.

Пунктом 3 частини 2 статті 11 ЦК України, передбачено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Норма частини першої статті 23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Оскільки факт порушення прав позивачки внаслідок залиття водою належної їй на праві спільної часткової власності квартири з квартири відповідачки доведено повністю, суд приходить до висновку, що внаслідок пошкодження майна позивачки у вигляді 1/3 частини квартири АДРЕСА_4 , останній завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких зазнала позивачка у зв`язку із пошкодженням її майна.

При цьому, суд враховує, що внаслідок неправомірних дій відповідачки об`єктивно неможливо у звичному порядку користуватись житловим приміщенням залитим водою, а тому позивачка змушена вирішувати питання щодо усунення негативних наслідків пошкодження належного їй нерухомого майна та звертатися до спеціалістів з метою обстеження та усунення наслідків залиття квартири, внаслідок чого безумовно було порушено нормальний спосіб життя позивачки та потребувало додаткових зусиль з її боку.

Враховуючи характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань позивачки, їх характер, тривалість і обсяг та ступень вини особи, яка завдала моральну шкоду, позовні вимоги суд задовольняє частково і приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача розміру грошового відшкодування моральної шкоди в сумі 8 000 гривень 00 копійок.

Одночасно, при визначенні розміру відшкодування, суд враховує вимоги розумності і справедливості.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню у встановленому судом обсязі завданої позивачу матеріальної та моральної шкоди.

Відповідно до підставі пункту першого частини другої статті 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати пов`язані із розглядом справи покладаються на відповідача.

Згідно із нормою частини першої статті 13 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 2 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Зокрема, до позову додано копію договору № 01/02102023 від 02 жовтня 2023 року на проведення експертного будівельно-технічного дослідження разом із протоколу узгодження ціни надання послуг та рахунком по договору від 02 жовтня 2023 року, з яких вбачається, що позивачці надано рахунок за вказаним договором на суму 8 000 гривень (а.с. 13 14, 15, 57).

Однак, до позову не додано, в матеріалах справи відсутній та під час розгляду справи стороною позивача не надано суду документу про оплату вказаного рахунку (наприклад платіжних доручень, чеків чи квитанцій).

Як підсумок, суд вважає, що через відсутність в матеріалах справи документа про оплату послуг експерта, позивачкою не підтверджено факт здійснення нею судових витрат на проведення експертного дослідження.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відсутні процесуально-правові підстави для ухвалення судом рішення про розподіл судових витрат позивачки на проведення експертного дослідження.

Також, за подачу даного позову до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1 073 гривні 60 копійок, що підтверджується відповідним платіжним документом від 28 грудня 2023 року (а.с. 61).

Тобто, на підставі статей 133, 141 ЦПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позову, на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, суд враховує обставину часткового задоволення позовних вимог в обсязі 46,93 % та вважає, що судові витрати позивача у вигляді сплати судового збору за вимогами майнового характеру слід визначити відповідно до відсотку задоволеної суми позову у розмірі 46,93 %, що становить 503 гривні 84 копійки.

Як наслідок, на підставі пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позову, судові витрати слід покласти на:

-позивачку у розмірі 53,07 %, що становить 569 гривень 76 копійок;

-відповідачку у розмірі 46,93 %, що становить 503 гривні 84 копійки.

У зв`язку із цим, слід стягнути з відповідачки на користь позивачки у відшкодування судових витрат грошові кошти в сумі 503 гривні 84 копійки.

На підставі викладеного, керуючись статтями 10, 190 ЖК України, Правилами користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 року, статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», статтями 11, 23, 1166 ЦК України, статтями 1 13, 19, 23, 27, 34, 76 83, 89, 95, 133, 142, 197, 198, 200, 206, 258, 259, 263 265, 273 279 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Частково задовольнити позов.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування матеріальної шкоди грошові кошти в сумі 10 403 (десять тисяч чотириста три) гривні 67 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди грошові кошти в сумі 8 000 (вісім тисяч) гривень 00 копійок.

Відмовити в задоволенні решти позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування судових витрат по сплаті судового збору грошові кошти в сумі 503 (п`ятсот три) гривні 84 копійки.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя

Дата складення повного рішення суду 17 червня 2024 року.