ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/19074/23

Провадження № 22-ц/4820/165/24

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.

секретар судового засідання Кошельник В.М.

з участю : заявника ОСОБА_1 , її представника, ОСОБА_2 , його представника, представника Органу опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/19074/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , яка подана його представником - адвокатом Марцонем В`ячеславом Борисовичем, на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 листопада 2023 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради про визнання недієздатним ОСОБА_2 , встановлення опіки та призначення опікуна.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з апеляційною скаргою, суд

в с т а н о в и в :

В липні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про визнання недієздатним її сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлення над ним опіки та призначення її опікуном. В заяві вказала, що їй син ОСОБА_2 страждає на стійке хронічне психічне захворювання, яке стало причиною його перебування під диспансерним спостереженням КНП «Хмельницький обласний медичний центр психічного здоров`я», потребує постійного стороннього догляду, відповідного медичного нагляду та лікування. ОСОБА_2 не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Заявниця просила призначити її опікуном ОСОБА_2 для надання йому допомоги при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків, оберігання його від зловживань з боку третіх осіб.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 листопада 2023 року вказану заяву було задоволено. Визнано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , недієздатним та встановлено над ним опіку.

Призначено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , опікуном над ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Витрати щодо проведення експертизи в розмірі 5379 грн. 40 коп. віднесено на рахунок держави.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням ОСОБА_2 , через свого представника - адвоката Марцоня В.Б. подав апеляційну скаргу, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права просить скасувати вказане рішення, ухвалити нове, яким відмовити в позові.

Вказує, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. Однак, оскаржуване рішення, на думку апелянта, не забезпечило захист прав і свобод людини ОСОБА_2 .

Зазначає, що вирішуючи заяву суд допустив порушення вимог ст. 25 Закону України «Про психіатричну допомогу», ст. 299 ЦПК України, оскаржуване рішення не відповідає рішенню Конституційного Суду від 01 червня 2016 року № 2-рп/2016, висновкам, викладеним в постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року №195/1605/16-ц, оскільки су не повідомив ОСОБА_2 про розгляд справи, не роз`яснив йому його права та позбавив можливості скористатися правовою допомогою і бути присутнім в судовому засіданні.

Вказує також, що суд призначив по справі судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручив експертам Хмельницької філії судово-психіатричних експертних ДУ «Інституту психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу Міністерства охорони здоров`я України». З метою проведення судової психіатричної експертизи при психіатричних лікарнях створені експертні комісії - СПЕК. В такі комісії входить не менше 3-х лікарів психіатрів, які в амбулаторних умовах при психіатричних диспансерах, психіатричних відділеннях проводять судову-психіатричну експертизу, а експертиза по справі була проведена лише двома експертами.

Також вважає, що висновок експерта №669 від 25.09.2023 року, наявний в матеріалах справи, необґрунтований, суперечить обставинам справи та викликає сумніви в його правильності з огляду на те, що ОСОБА_2 дійсно хворіє на помірну розумову відсталість з дитинства, однак, експертом у висновку не визначено, що особа абсолютно неспроможна. Тому суд помилково взяв до уваги такий висновок.

Крім того, призначаючи ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_2 , суд порушив вимоги ст. 300 ЦПК України, оскільки, таке призначення можливо лише з подання органу опіки та піклування і подання має якнайкраще враховувати інтереси особи, над якою встановлюється опіка. Однак, цим вимогам подання виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 25.10.2023року не відповідає.

Призначаючи ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_2 суд не перевірив особу опікуна, а також місце її проживання та місце проживання самого ОСОБА_2 . Суд не звернув увагу, що ОСОБА_2 зареєстрований та проживає на території Розсошанської сільської ради і визнання особи недієздатною, встановлення над ним опіки мало бути саме на основі подання органу опіки та піклування Розсошанської ОТГ. Однак, вказаного учасника навіть не було залучено до справи.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 вважає, що рішення Хмельницького міськрайонного суду є законним і обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

Нормами чинного законодавства щодо розгляду цієї категорії справ не передбачено обов`язку щодо особистої участі, існує лише право. При цьому, ОСОБА_1 неодноразово особисто повідомляла ОСОБА_2 про розгляд заяви та роз`яснювала наслідки розгляду на можливе призначення її опікуном, з цим ОСОБА_2 погоджувався.

Щодо доводів по сумнівність висновку експертизи, то вказує, що експерт дав в повній мірі обґрунтовані відповіді на поставлені перед ним запитання. Крім того, в судовому засіданні вказаний висновок не оскаржувався і доказів його незаконності не надано.

Подання виконавчого комітету від 23.10.2023р., датоване після проведення експертизи, жодними чином не порушило прав ОСОБА_2 . Зазначає, що ст. 62 ЦК України надає право встановлювати опіку за місцем проживання опікуна. Тому, з вказаних підстав вважає безпідставними доводи апелянта, що призначаючи її опікуном суд не перевірив місце її проживання та місце проживання самого ОСОБА_2 та не залучив до участі в справі орган опіки та піклування Розсошанської ОТГ.

Крім того, вважає, що суд належними чином дослідив її як особу, яка призначається опікуном та прийшов до вірного висновку про доцільність її призначення опікуном сина ОСОБА_2 .

Звертає увагу, що апеляційна скарга подана саме з ініціативи батька ОСОБА_4 на підставі того, що він отримує соціальну допомогу на свого сина ОСОБА_2 . При цьому, зауважує, що батько неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за ч. 1 с. 173-2 КУпАП та визнавався винним у вчиненні психологічного насильства відносно свої неповнолітніх дітей. Також 05.02.2021 р. було відкрито кримінальне провадження за фактом спричинення малолітній ОСОБА_5 тілесних ушкоджень.

Отже, посилаючись на вищенаведені обставини просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду скасуванню в частині з ухваленням в цій частині нового судового рішення.

Згідно ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

За правилами частини першої статті 299 ЦПК України справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи чи визнання фізичної особи недієздатною суд розглядає за участю заявника, особи, щодо якої розглядається справа про визнання її недієздатною, та представника органу опіки та піклування.

З урахуванням стану здоров`я особи, щодо якої розглядається справа про визнання її недієздатною, її участь у розгляді справи може відбуватися у режимі відеоконференції з психіатричного чи іншого лікувального закладу, в якому перебуває така особа, про що суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі. Питання про виклик фізичної особи, щодо якої розглядається справа про визнання її недієздатною, вирішується в кожному випадку судом із урахуванням стану її здоров`я. Для визначення фактичної можливості такої особи з`явитися в судове засідання, а також про можливість особисто дати пояснення по суті справи у разі необхідності суд може призначити відповідну експертизу.

Із матеріалів справи вбачається. що розгляд справи місцевим судом проведено без участі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , питання про можливість виклику останнього в судове засідання з урахуванням стану його здоров`я судом не з`ясовувалось.

Таким чином, з огляду на порушення судом першої інстанції вимог частини першої статті 294 ЦПК України, яка зобов`язує суд під час розгляду справ окремого провадження роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що розгляд справи без залучення до участі в справі особи, щодо якої суд прийняв рішення про визнання її недієздатною, тобто про її права, свободи, інтереси, є порушення норм процесуального права та обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення в частині вимог заяви та ухвалення в цій частині нового судового рішення.

Так судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 10 грудня 2018 року визначено місце проживання сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_2 , надано йому дозвіл на реєстрацію ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,за вказаною адресою без письмової згоди матері ОСОБА_1 .

На даний час місце проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 .

За поясненнями свідків ОСОБА_4 , батька, та ОСОБА_6 , баби, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дана особа проживає разом з ними в будинку АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_6 .

За висновком судово-психіатричної експертизи № 669 від 25.09.2023 року, проведеної на підставі ухвали Хмельницького міськрайонного суду ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , страждає на стійкий психічний розлад помірну розумову відсталість з дитинства, за своїм психічним станом не розуміє значення своїх дій та не може керувати ними.

За висновком додаткової судово-психіатричної експертизи № 137 від 15.02.2024 року проведеної на підставі ухвали Хмельницького апеляційного суду ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в повній мірі не розуміє значення своїх дій та не може керувати ними.

Відповідно до частини першої статті 39, частини першої статті 40 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними; фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це.

Системний аналіз законодавства України дає підстави стверджувати, що недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння. Недієздатним особам мають надаватися правові можливості для задоволення індивідуальних потреб, реалізації та захисту їх прав і свобод.

Хоча за станом здоров`я недієздатні особи не спроможні особисто реалізовувати окремі конституційні права і свободи, вони не можуть бути повністю позбавлені цих прав і свобод, тому держава зобов`язана створити ефективні законодавчі механізми та гарантії для їх максимальної реалізації.

Відповідно до частини третьої статті 296 ЦПК України, заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги.

Частиною третьою статті 297 ЦПК України передбачено, що у заяві про визнання фізичної особи недієздатною мають бути викладені обставини, що свідчать про хронічний, стійкий психічний розлад, внаслідок чого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Відповідно до пункту (е) частини першої статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, інакше як у випадках і відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, у разі законного затримання психічнохворих.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01 червня 2016 року у справі № 2-рп/2016 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» (справа про судовий контроль за госпіталізацією недієздатних осіб до психіатричного закладу): системний аналіз законодавства України дає підстави стверджувати, що недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння; недієздатним особам мають надаватися правові можливості для задоволення індивідуальних потреб, реалізації та захисту їх прав і свобод; хоча за станом здоров`я недієздатні особи не спроможні особисто реалізовувати окремі конституційні права і свободи, у тому числі право на свободу та особисту недоторканність, вони не можуть бути повністю позбавлені цих прав і свобод, тому держава зобов`язана створити ефективні законодавчі механізми та гарантії для їх максимальної реалізації (пункт 2.2 згаданого рішення).

Частиною першою статті 298 ЦПК України встановлено, що суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово - психіатричну експертизу.

Метою проведення судово - психіатричної експертизи є з`ясування наявності чи відсутності психічного розладу, здатного вплинути на усвідомлення особою своїх дій та керування ними.

Висновок про недієздатність фізичної особи слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в сукупності за умови, що особа страждає саме хронічним, стійким психічним розладом, внаслідок чого у особи виникає абсолютна неспроможність особи розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, і в основу рішення суду про визнання особи недієздатною не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях.

Як встановлено судом, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з дитинства страждає психічним розладом здоров`я, за висновком МСЕК йому встановлено другу групу інвалідності внаслідок психічного розладу, обмеження самообслуговування, обмеження здатності контролювати свою поведінку.

За висновками судово-психіатричної експертизи № 669 від 25.09.2023 року та додаткової судово-психіатричної експертизи № 137 від 15.02.2024 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , страждає на стійкий психічний розлад помірну розумову відсталість з дитинства та за своїм психічним станом в повній мірі не розуміє значення своїх дій та не може керувати ними.

За таких обставин оцінивши всі докази в їх сукупності суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , недієздатним.

Доводи апеляційної скарги, що висновок експертизи, проведеної в суді першої інстанції, є необґрунтованим, суперечить матеріалам справи та викликає сумніви в його правильності з огляду на те, що експертом у висновку не визначено, що особа абсолютно неспроможна, а крім того в порушення порядку проведення експертиз дана експертиза проведена в складі двох експертів, хоча в такі комісії входить не менше 3-х лікарів психіатрів слід відхилити.

Так в суді апеляційної інстанції було призначено додаткову судово-психіатричну експертизу, за висновком якої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в повній мірі не розуміє значення своїх дій та не може керувати ними.

Відповідно до п. 12 порядку проведення судово-психіатричної експертизи, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України 08.05.2018 № 865 кількісний склад експертів (одноособовий або комісійний) щодо конкретної СПЕ встановлюється особою або органом, яка (який) залучила(в) експерта, або слідчим суддею чи судом, який призначив СПЕ. Якщо це не зазначено, його встановлює керівник експертної установи.

В ухвалі Хмельницького міськрайонного суду від 10 серпня 2023 року про призначення судової психіатричної експертизи судом не було встановлено кількісний склад експертів, а тому кількісний склад експертів для проведення судової психіатричної експертизи на підставі п. 12 вищевказаного Порядку було визначено керівником експертної установи.

В той же час доводи апеляційної скарги, що суд, призначаючи ОСОБА_1 опікуном, не перевірив особу опікуна, а також місце її проживання та місце проживання самого ОСОБА_2 , можливість здійснення нею опіки щодо сина заслуговують на увагу.

Над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка; недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину; правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун (частини перша - третя статті 41 ЦК України).

Статтею 55 ЦК України визначено, що опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.

Згідно з частиною першою статті 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Відповідно до статті 62 ЦК України опіка або піклування встановлюється за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника.

Згідно з частинами четвертою та п`ятою статті 63 ЦК України опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників.

Відповідно до частини першої статті 67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням.

При призначенні опікуна важливі й обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна.

Аналогічні положення зазначені у Правилах опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26 травня 1999 року № 34/166/131/88.

Таким чином умовами призначення особи піклувальником є її повна цивільна дієздатність, особисті якості цієї особи, стосунки між нею та підопічним, здатність до виконання обов`язків піклувальника і вказані обставини також повинні перевірятись судом при призначенні фізичної особи опікуном недієздатної іншої фізичної особи.

Такі правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 20 травня 2020 року в справі № 200/1265/19, від 07 квітня 2022 року в справі № 712/10043/20.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін.

Судом встановлено та підтверджується витягом з реєстру територіальної громади, довідкою про склад зареєстрованих у житловому приміщенні, актом обстеження про місце проживання, показами свідків, що місце проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 , дана особа і фактично проживає за цією адресою разом зі своїм батьком ОСОБА_4 та бабусею ОСОБА_6 , яка є власником житлового будинку за даною адресою. Вказане місце проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було визначено і заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 10 грудня 2018 року при визначенні його місця проживання як неповнолітнього.

ОСОБА_2 перебуває на обліку в управлінні соціального захисту Хмельницької районної військової адміністрації та йому з квітня 2018 року року призначено державну соціальну допомогу як особі з інвалідністю 2 групи.

ОСОБА_4 , як батько ОСОБА_2 , теж перебуває на обліку в управлінні соціального захисту Хмельницької районної військової адміністрації та йому з жовтня 2021 року призначено допомогу по догляду за ОСОБА_2 особі з інвалідністю 2 групи внаслідок психічного розладу.

В свою чергу заявниця ОСОБА_1 проживає за адресою АДРЕСА_1 , де і зареєстровано її місце проживання.

З ОСОБА_1 також проживають її неповнолітні діти ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , які перебувають на утриманні заявниці. Також в цій квартирі зареєстровано місце проживання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

За поясненнями заявниці ОСОБА_1 квартира АДРЕСА_3 є двокімнатною та має загальну площу біля 36 кв.м. та житлову біля 20 кв. м. За поясненнями апелянта спірна квартира належить заявниці ОСОБА_1 лише в розмірі 1/5 частини.

Сторонами не було надано суду жодних правовстановлюючих документів щодо власника чи власників квартири и номер АДРЕСА_3 . При цьому, за поясненнями ОСОБА_1 в квартирі відсутнє газопостачання.

Крім того встановлено, що заявник ОСОБА_1 є безробітною, не надала суду доказів розміру будь-яких її доходів.

Також відповідно до п. 3.3 Правил опіки та піклування, затверджених спільним наказом Державного комітету у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України N 34/166/131/88 від 26.05.99 документи, за наявності яких органи опіки і піклування призначають опікуна: повідомлення державних, громадських організацій або заяви громадянина (громадян); копії свідоцтва про народження особи, що потребує опіки, або

іншого документа, який підтверджує її вік; копія свідоцтва про смерть батьків або рішення суду про визнання громадянина безвісно відсутнім або оголошення їх померлими чи інших матеріалів, які підтверджують неможливість виховання дитини. Якщо опіка призначається над повнолітньою особою, - рішення суду про визнання даної особи недієздатною; акт обстеження умов життя особи, що потребує опіки, і опис її

майна; довідки про стан здоров`я особи, що потребує опіки (якщо вона

раніше проживала окремо), та майбутнього опікуна (піклувальника); довідка про місце проживання майбутнього опікуна і його заява

про прийняття на себе обов`язків про опіку; акт перевірки умов життя майбутнього опікуна та висновок від органів опіки та піклування за місцем проживання опікуна про можливість виконувати опікунські обов`язки; довідка лікувальної установи про відсутність в сім`ї майбутнього опікуна (піклувальника) захворювань, що перешкоджають влаштуванню до нього особи, що потребує опіки; документ про закріплення за дитиною житлової площі.

Як вбачається з подання про призначення ОСОБА_1 опікуном недієздатного ОСОБА_2 , в ньому зазначено лише, що ОСОБА_1 визнана здоровою, на обліку в психіатра чи нарколога не перебуває, за станом здоров`я може бути опікуном. Однак, в поданні відсутні відомості щодо обстеження умов життя особи, що потребує опіки, і опис її

майна, перевірку умов життя майбутнього опікуна та висновок від органів опіки та піклування за місцем проживання опікуна про можливість виконувати опікунські обов`язки; про закріплення за дитиною житлової площі.

В судовому засіданні апеляційного суду представник органу опіки і піклування пояснив, що такі дані органом опіки перед складанням подання про призначення ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_2 не з`ясовувались та не перевірялись.

Отже, саме по собі подання органу опіки та піклування про доцільність призначення ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_2 без встановлення зазначених вище умов не може бути підставою для призначення її опікуном в судовому порядку.

Таким чином, колегія суддів констатує, що на даний час на підставі досліджених доказів за умов окремого проживання за різними адресами, ще і в різних населених пунктах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , наявність на утриманні заявниці ще двох неповнолітніх дітей, її статус безробітної та не надання відповідних доказів про отримання нею будь-яких доходів, проживання в квартирі, загальною площею біля 36 кв.м., житловою біля 20 кв.м., з урахуванням недієздатної особи ОСОБА_2 з розрахунку 4 кв.м. житлової площі на одну особу з 5 осіб, проживаючих в квартирі, тобто менше 8 кв.м. рівня середньої забезпеченості житлом в Хмельницькій області та 6,5 кв.м. норми забезпечення житловою площею в Хмельницькій області (Постанова обласного виконкому Хмельницької обласної ради народних депутатів і президіуму обласної ради профспілкових союзів № 8 від 02.01.1985 року), заявником не доведено своєї матеріальної спроможності здійснювати опіку та утримувати повнолітню недієздатну особу. ОСОБА_1 не зможе дбати про підопічного, створити йому необхідні побутові умови, забезпечити його доглядом та лікуванням, тобто здійснювати нормальне життєзабезпечення підопічного.

При цьому, колегія суддів враховує, що на даний час ОСОБА_2 проживає разом з батьком, в окремому житловому будинку, що належить його бабусі, батько ОСОБА_2 - ОСОБА_4 перебуває на обліку в управлінні соціального захисту Хмельницької районної військової адміністрації та йому призначено допомогу по догляду за ОСОБА_2 особі з інвалідністю 2 групи внаслідок психічного розладу.

З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що на даний час заявницею не надано суду належні та допустимі докази, які б доводили, що вона зможе виконувати обов`язки опікуна щодо ОСОБА_2 відповідно частини першої статті 67 ЦК України.

Однак, ухвалюючи рішення про задоволення заяви, суд першої інстанції викладеного не врахував, не перевірив чим підтверджуються доводи заявника про її можливість виконувати обов`язки опікуна, не з`ясував обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, внаслідок чого дійшов передчасного висновку про відповідність ОСОБА_1 визначеним законом вимогам до опікуна.

Формальний підхід до вирішення справи та ухвалення судового рішення за відсутності встановлених судом фактичних обставин справи суперечить фундаментальним принципам цивільного судочинства та не сприяє здійсненню ефективного правосуддя, спрямованого на ухвалення законних та справедливих рішень, а також захист прав та інтересів учасників судового розгляду.

З врахуванням викладеного рішення суду першої інстанції в частині призначення ОСОБА_1 опікуном над ОСОБА_2 , підлягає скасуванню з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи з ухваленням в цій частині нового судового рішення.

Так згідно ст. 65 ЦК України до встановлення опіки або піклування і призначення опікуна чи піклувальника опіку або піклування над фізичною особою здійснює відповідний орган опіки та піклування, а тому колегія суддів вважає за можливе покласти обов`язки опіки над недієздатним ОСОБА_2 на виконавчий комітет Хмельницький міської ради як орган опіки і піклування.

При цьому колегія суддів зауважує, що заявник ОСОБА_1 не позбавлена можливості повторно звернутись із заявою про призначення її опікуном ОСОБА_2 з дотриманням вимог закону та доведеності нею, на час повторного звернення, можливості здійснювати обов`язки опікуна.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана його представником - адвокатом Марцонем В`ячеславом Борисовичем, задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 листопада 2023 року в частині призначення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , опікуном над ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

В задоволенні вимог заяви ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про призначення її опікуном над ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовити.

До встановлення опіки і призначення опікуна над ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , обов`язки опіки над недієздатним ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , народження покласти на виконавчий комітет Хмельницький міської ради як орган опіки і піклування.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29 квітня 2024 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Т.В. Спірідонова