Справа № 740/2422/24
Провадження № 6/740/35/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2024 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Шевченко І. М.,

за участю секретаря судового засідання Дьоміної Н. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про визнання судового наказу, виданого 26 квітня 2024 року Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області у цивільній справі № 740/2422/24, таким, що не підлягає виконанню,

установив:

У травні 2024 року заявник звернувся до суду з указаною заявою, в якій просив визнати таким, що не підлягає виконанню, судовий наказ, виданий 26 квітня 2024 року Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області у цивільній справі № 740/2422/24.

Заява мотивована тим, ОСОБА_2 у заяві про видачу судового наказу неправильно зазначила дату народження боржника ІНФОРМАЦІЯ_1 , що як наслідок відображено в зазначеному вище судовому наказі. На думку заявника, помилково зазначена обов`язкова вимога виконавчого документа дата народження створить перешкоди в ідентифікації його як платника аліментів, зокрема, унеможливить отримання його реєстраційного номера облікової картки платника податків.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 03 червня 2024 року заяву ОСОБА_1 прийнято до провадження, судове засідання призначено на 11 червня 2024 року 12-30 год.

У судове засідання учасники справи не з`явилися.

Заявник подав до суду заяву, в якій просив проводити судове засідання в його відсутність, заяву підтримав.

ОСОБА_3 подала до суду заперечення на заяву про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на те, що відсутність у виконавчому документі дати народження чи реєстраційного номеру облікової картки платника податків не є підставою для повернення виконавчого документа стягувачу і не є перешкодою у відкритті виконавчого провадження. Крім того, зауважила, що за вказаним судовим наказом 30 травня 2024 року державний виконавець Ніжинського відділу ДВС у Ніжинському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрив виконавче провадження № АСВП: 75102982, на підтвердження чого додала постанову про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Судом установлено, що 26 квітня 2024 року Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 15 квітня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

Вищевказану інформацію в судовому наказі зазначено відповідно до змісту заяви ОСОБА_3 про видачу судового наказу, яка вказувала, зокрема, дату народження боржника ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_2

ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією паспорта громадянина України № НОМЕР_2 .

У постанові старшого державного виконавця Ніжинського відділу ДВС у Ніжинському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Силкою Т. Ю. про відкриття виконавчого провадження № 75102982 з виконання судового наказу №2-н/740/536/24 від 26.04.2024, боржником зазначено ОСОБА_1 та дату його народження ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Згідно із ч. 2 ст. 160 ЦПК України із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

За змістом п. 4, 5 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб; заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Відповідно до ч. 1, 7 ст. 170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до ст. 173 ЦПК України суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, або відстрочити або розстрочити виконання судового наказу в порядку, встановленому статтями 432, 435 цього Кодексу.

За правилами ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Отже, закон передбачає можливість визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, проте наявними є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: 1) матеріально-правові (відсутність у боржника обов`язку), зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, та 2) процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом ст.432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі №2-4671/11.

Отже, сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа або наявності інших обставин, які зумовлюють необхідність установлення питань виконання судового рішення.

Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тобто, обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом із яким проживає дитина.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Судом установлено, що судовий наказ видано відповідно до норм ЦПК України, на підставі заяви, яка відповідала за формою та змістом вимогам ст. 163 ЦПК України та відповідала критеріям, визначеним у ст. 161 ЦПК України, за якими може бути видано судовий наказ. При цьому жодних підстав, як матеріально-правових, так і процесуально-правових для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, судом не встановлено.

Обставина, на яку посилається заявник, як на підставу визнання судового наказу таким, що не підлягає скасуванню, не знайшла свого підтвердження, оскільки судовий наказ вже перебуває на виконанні у Ніжинському відділі ДВС у Ніжинському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про що свідчить постанова про відкриття виконавчого провадження, де дата народження боржника вказана правильно, виконавчий документ не повернутий стягувачу органом державної виконавчої служби.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, слід відмовити.

Керуючись ст. 258-260, 432 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання судового наказу, виданого 26 квітня 2024 року Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області у цивільній справі № 740/2422/24, таким, що не підлягає виконанню, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її оголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до ст. 261 ЦПК України.

Суддя І. М. Шевченко