Провадження № 2-др/229/19/24
12 грудня 2024 року м. Дружківка
Дружківський міський суд Донецької області у складі головуючого судді Шевченко Л. В., за участю секретаря судового засідання Сови Н. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дружківка заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Гуревича Р. Г. про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,
13.11.2024 року адвокат Гуревич Р. Г., який діє на підставі ордеру на надання правничої допомоги серії АН № 1466033 від 25.07.2024 року в інтересах позивача ОСОБА_1 , звернувся до Дружківського міського суду Донецької області з заявою про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, в якій просив поновити процесуальний строк на подання даної заяви та ухвалити додаткове рішення у справі про стягнення з Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» на користь позивача, ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000 грн 00 коп.
Дружківський міський суд Донецької області ухвалою від 15.11.2024 року клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Гуревича Р. Г. про ухвалення додаткового рішення про поновлення строку на подання заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задовольнив, поновив позивачу ОСОБА_1 строк на подання заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, відкрив провадження та призначив судове засідання для розгляду заяви.
Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Гуревич Р. Г. у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Про причини своєї неявки вони суд не повідомили. Заяв та клопотань про розгляд справи без їх участі або про відкладення судового засідання від відповідача та його представника на адресу суду не надходило.
Представник відповідача ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причини своєї неявки він суд не повідомив. Заяв та клопотань про розгляд справи без його участі або про відкладення судового засідання від відповідача на адресу суду не надходило.
На підставі ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності з точки зору допустимості, належності, об`єктивності, вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення з наступних підстав.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Судом установлено, що 29.10.2024 року Дружківським міським судом Донецької області було ухвалено заочне рішення, яким задоволено позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 07.05.2021 року про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , грошової суми у розмірі 40 202,56 грн, вчинений приватним нотаріусом Київсько-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О. В., зареєстрованим в реєстрі за № 5590. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» на користь ОСОБА_1 968 грн 96 коп. судового збору за подання позовної заяви, 484 грн 48 коп. судового збору за подання заяви про забезпечення позову.
Згідно договору про надання професійної правничої допомоги від 24.07.2024 року, ордеру на надання правничої допомоги серії АН № 1466033 від 25.07.2024 року, адвокат Гуревич Р. Г. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ДН № 5060 від 30.05.2018 року, видане на підставі рішення Ради адвокатів Донецької області) здійснював представництво відповідача Зюзгіна Е. О. (арк. с. 36, 105, 111-115).
В позовній заяві ОСОБА_1 на підставі положень ч. 1 ст. 134 та абз. 2 ч. 8 ст. 141 ЦПК України повідомляв суд, що попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат позивача, які він поніс та планує понести складає 12 000 грн.
24.07.2024 року між ОСОБА_1 та адвокатом Гуревичем Р. Г. було укладено договір про надання професійної правничої допомоги, відповідно до п. п. 1.1. п. 1 якого клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання надавати професійну правничу допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених даним договором під час розгляду цивільної справи про визнання виконавчого напису нотаріуса від 07.05.2021 року № 5590 таким, що не підлягає виконанню (арк. с. 111-115).
Відповідно до п. п. 4.1. п. 4 договору про надання професійної правничої допомоги від 24.07.2024 року отримання винагороди адвокатом за надання прававої допомоги відбувається у формі гонорару.
Згідно із положеннями п. п. 4.3 п. 4 договору про надання професійної правничої допомоги від 24.07.2024 року за надання професійної правничої допомоги, відповідно до даного договору, клієнт сплачує адвокату гонорар у фіксованій сумі, яка складає 12 000 (дванадцять тисяч) грн 00 коп. Оплата клієнтом професійної правничої допомоги здійснюється не пізніше 15 днів після виставлення відповідного рахунка.
Із п. 1 акту про прийняття-передачу наданих послуг від 30.10.2024 року, який підписано обома сторонами, вбачається, що виконавець з 24 липня 2024 року по 29 жовтня 2024 року надавав замовнику професійну правничу допомогу відповідно до договору про надання професійної правничої допомоги від 24 липня 2024 року, а замовник прийняв надані послуги.
Відповідно до п. 2 акту про прийняття-передачу наданих послуг від 30.10.2024 року вартість послуг за період, вказаний в п. 1 цього Акту, становить 12 000,00 (дванадцять тисяч) гривень, що відповідає змісту положення п.п. 4.3 п. 4 договору про надання професійної правничої допомоги від 24.07.2024 року. Всього до сплати 12 000,00 (дванадцять тисяч) гривень. До даного акту додано звіт про надану правову допомогу (Додаток № 1). Вартість наданих послуг в розмірі 12 000 грн має бути оплачена у строк не пізніше 15 банківських днів із дати отримання рахунку згідно до рахунку №3010ю від 30.10.2024 року.
Пунктом 3, 4 передбачено, що жодних претензій по якості, повноті, строках та обсягу в цілому послуг замовник до виконавця немає. Даний акт є підставою для проведення остаточних розрахунків, порядок яких визначений у договорі між клієнтом і адвокатом.
Відповідно до рахунку № 3010ю від 30.10.2024 року вартість наданих юридичних послуг згідно до вказаного вище договору про надання професійної правничої допомоги від 30.10.2024 року складає 12 000 грн.
Клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката відповідачем не заявлено.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьоїстатті 2 ЦПК України).
Відповідно достатті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність`договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Так, відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
У частині 3 статті 137 ЦПК України зазначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвокат має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно із ч. 5 ст. 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста статті 137 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. Особа, яка надавала послуги, маэ бути адвокатом.
Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».
Згідно з роз`ясненнями Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що міститься в п.48 постанови від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, подання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Процесуальний закон визначає критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382 цс 19) та у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 червня 2023 року у справі № 357/8277/19 (провадження № 14-65 цс 22).
У вказаних постановах Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23.01.2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
У разі встановлення у договорі фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21).
Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем при розгляді цієї справи в суді, суд провів правову оцінку наданих на підтвердження понесених таких витрат доказів, встановив співмірність вартості послуг із складністю справи і змістом цих послуг та дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000 грн, що також відповідає принципам розумності, співмірності й реальності судових витрат у справі.
Таким чином, з огляду на вищенаведене, враховуючи встановлені судом обставини, суд приходить до висновку про задоволення заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Гуревича Р. Г. про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000 грн та ухвалення в цій частині додаткового рішення суду.
Керуючись ст. 133, 137, 141, 247, 259 270 ЦПК України, суд
Заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Гуревича Р. Г. про ухвалення додаткового рішення задовольнити.
На додаткове рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Дружківський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Cуддя Л. В. Шевченко