Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
провадження №2/279/92/24
Справа № 279/6096/23
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
12 січня 2024 року м.Коростень Житомирської області
Коростенський міськрайонний суд Житомирської області у складі судді Волкової Н.Я., з секретарем Васянович Я.О., розглянувши заочно в спрощеному позовному провадженні цивільну справу №279/6096/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє і в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет позову на стороні позивача, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про усунення перешкод в користуванні, визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, яка представляє свої та інтереси неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зазначивши, що відповідно до свідоцтва на право власності на житло № НОМЕР_1 від 26.02.1998 року, набув право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 , іншими співвласниками квартири є члени його сім`ї: дружина ОСОБА_5 , сини ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .
03.06.2006 року син позивача і співвласник квартири ОСОБА_6 уклав шлюб з відповідачкою та 09.11.2006 року відповідачка зареєструвала своє місце проживання, від шлюбу у них народилися діти ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , які також були зареєстровані за адресою квартири. Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 04.03.2014 року шлюб між сином позивача та відповідачкою розірвано, дітей від шлюбу залишено з матір`ю. Подавши позов про розірвання шлюбу до суду, відповідачка разом із дітьми забрала всі свої речі та виїхала з квартири, з того часу до квартири не поверталась, не сплачувала комунальні платежі, в утриманні житла участі не брала, квартирою не цікавилась. Реєстрація відповідача у вказаній квартирі позбавляє позивача можливості повноправно здійснювати свої права власника, на власний розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном, зокрема скористатися правом на отримання субсидії на оплату комунальних послуг.
Просить визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право на користування житловим приміщенням та зняти їх з реєстрації місця проживання.
Справу розглянуто заочно за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Позивач подав письмову заяву, в якій просив розгляд справи здійснювати за його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі.
Відповідачка ОСОБА_2 , яка діє і в інтересах малолітнього ОСОБА_4 та неповнолітньої ОСОБА_3 , належним чином повідомлялась про судовий розгляд справи (згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення копію ухвали отримала 02.12.2023 року), а враховуючи характер спірних правовідносин - і шляхом розміщення оголошень про виклик на офіційному веб-сайті судової влади, відзив, заперечень та пояснень на позовну заяву не подано.
Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача, надали суду заяви, в яких вказали, що підтримують позовні вимоги та просили розгляд справи здійснювати за їх відсутності.
Дослідивши письмові докази та проаналізувавши їх в сукупності, суд дійшов висновку про наступне : Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини щодо користування житловим приміщенням, яке являється спільною сумісною власністю позивача та третіх осіб. Даний спір регулюється нормами цивільного законодавства щодо права користування чужим майном (сервітут). Позивач являється співвласником квартири АДРЕСА_1 , в якій зареєстрована позивачка, неповнолітня ОСОБА_3 , малолітній ОСОБА_4 . ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є дітьми третьої особи ОСОБА_6 .. Шлюб відповідача та ОСОБА_6 розірвано (рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 04.03.2014 р. по справі №279/8980/13-ц), діти залишені з матір`ю. Відповідно до акту обстеження проживання осіб за місцем реєстрації від 23.08.2023 року та довідкою, виданою головою ОСББ "Сосновського-46" ОСОБА_9 , відповідачка разом з дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_10 у квартирі АДРЕСА_1 фактично не проживають із грудня 2013 року.
Вирішуючи питання про те, які правові норми за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ст.58,ч.1 Конституції України) підлягають застосуванню до цих правовідносин, враховуючи час їх виникнення, встановлено, що такими є ст.391, 405, 406 ч.2 ЦК України, відповідно до яких власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік він втрачає право на користування житлом, право користування чужим майном може бути припинено за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.
Відповідачка перебувала в офіційному шлюбі з сином позивача ОСОБА_6 , який являється одним із співвласників квартири АДРЕСА_1 , у вказаній квартирі зареєстровані його неповнолітні діти, право користування квартирорю яких є похідним від права їх батька як співвласника квартири.
Безпосередньо відповідач ОСОБА_2 є колишнім членом сім`ї ОСОБА_6 , в квартирі зареєстрована, однак нею не користується, витрат по її утриманню не несе, за користування нею власникам не сплачує. Вказані обставини відповідачем не спростовані.
Після розірвання шлюбу відповідач втратила статус члена сім`ї власника майна. Враховуючи, що відповідач, яка з 04.03.2014 року не являється членом сім`ї власників майна, користування майном позивача не здійснює добровільно, витрат по утриманню спірного житлового приміщення не несе, за користування оплати не проводить, вона втратила право на користування ним, тому вимога позивача щодо визнання відповідача ОСОБА_2 такою, що втратила право користування спірним житлом, підлягають частковому задоволенню, оскільки зняття відповідача з реєстрації може бути проведено в позасудовому порядку на підставі даного рішення.
Вимоги про визнання неповнолітньої ОСОБА_3 та малолітнього ОСОБА_4 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням задоволенню не підлягають з огляду на наступне.
Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження (ч.2 ст.25 ЦК України). Цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними; обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом (ст.30 ЦК України).
Дієздатність у повному обсязі настає, як правило, після досягнення повноліття; певний обсяг дієздатності осіб, які не досягли повноліття, диференціюється в залежності від віку, а саме для осіб, які не досягли 14 років (ст.31 ЦК України), та для осіб від 14 до 18 років (ст.32 ЦК України).
За змістом положень статті 29 ЦК України місце проживання фізичної особи у віці до 14 років обумовлене місцем проживання її батьків.
Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 13 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» вільний вибір місця проживання обмежується щодо осіб, які не досягли 14-річного віку.
Отже, законодавством України самостійне здійснення малолітньою особою своїх житлових прав, до яких належить і право користування житловим приміщенням, не передбачено, вільний вибір місця проживання осіб, які не досягли 14 років, обмежений законом.
Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.
За змістом частини другої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.
Оскільки батько ОСОБА_3 та ОСОБА_4 являється співвласником квартир АДРЕСА_1 , де зареєстровано постійне місце проживання його та вказаних дітей, то відповідно його діти мають право користування належним йому майном до досягнення повноліття.
Крім того, позивачем не подано доказів щодо створення реєстрацією дітей в квартирі перешкод саме позивачеві в користуванні чи розпорядженні нею.
Право дитини на житло та його недоторканість закріплені у ст. ст.16, 27 Конвенції про права дитини, ст.18 Закону України «Про охорону дитинства».
Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що неповнолітня ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , набули право власності або право постійного користування іншим житлом, позивачем не надано, хоча це відповідно до ст. 81 ЦПК України є процесуальним обов`язком позивачів.
Несплата дитиною коштів за користування житлово-комунальними послугами, також не може бути підставою для визнання її такою, що втратила право користування спірним жилим приміщенням, оскільки позивачі (за доведеності понесення ними таких витрат одноособово) не позбавлені можливості ставити питання про їх відшкодування до законних представників (батьків) неповнолітньої дитини. Такий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 10.07.2019 року в справі № 465/7083/13-ц.
Отже, суд вважає, що позовні вимоги про визнання неповнолітньою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, задоволенню не підлягають.
На підставі викладеного, керуючись ст.263-265, ЦПК України, ст.391,406 ЦК України,
Позов задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .
У задоволенні вимог про визнання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 , відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом за письмовою заявою відповідача, що може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку для подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку позивачем в 30-денний строк, який обчислюється з дня проголошення рішення. У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а в разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не було скасовано .

Сторони:

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: ОСОБА_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: ОСОБА_6 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: ОСОБА_7 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: ОСОБА_8 , місце реєстрації: АДРЕСА_5 , місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_7 .

Суддя Волкова Н.Я.