ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2024 року місто Чернівці справа №722/448/24 провадження №22-ц/822/578/24

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Височанської Н.К.,

суддів: Литвинюк І.М., Половінкіної Н.Ю.

секретар Собчук І.Ю.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Моісеєнко Василь Володимирович на ухвалу Сокирянського районного суду Чернівецької області від 09 травня 2024 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, головуючий в суді першої інстанції суддя Унгурян С.В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Просила розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 12 серпня 2022 року у Сокирянському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Дністровському районі Чернівецької області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), актовий запис №133.

В ході судового розгляду даної справи представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Бурлакою В.С. до суду подано клопотання про зупинення провадження у даній справі, у якому представник відповідача, посилаючись на вимоги п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України, просив зупинити провадження у даній цивільній справі до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі №722/1464/23 за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання шлюбу, укладеного без наміру створити сім`ю, недійсним.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Сокирянського районного суду Чернівецької області від 09 травня 2024 року клопотання представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Бурлаки В.С. про зупинення провадження у справі задоволено.

Зупинено провадження у цивільній справі №722/448/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі №722/1464/23 за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання шлюбу, укладеного без наміру створити сім`ю, недійсним.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Моісеєнко В.В. просить ухвалу суду скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вказала, що ухвала суду першої інстанції про зупинення провадження є незаконною, необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Посилалася на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для зупинення провадження у справі, оскільки суд не обґрунтував належним чином свою ухвалу, не конкретизував як саме, судове рішення у цивільній справі № 722/1464/23 може вплинути на предмет та підстави позовних вимог, заявлених у даній цивільній справі.

Суд першої інстанції фактично примушує позивачку перебувати у шлюбі з відповідачем та на даний час фактично не дає позивачці створити нову смію, а тому такі висновки суду суперечать вимогам статті 3 Конституції України.

Доводи суду першої інстанції про неможливість розгляду справи до набрання законної сили рішенням суду у справі №722/1464/23 не містять жодного обґрунтування, так як сам факт розлучення ніяким чином не вказує на те, що шлюб був дійсним чи ні. Розлучення по суті є припиненням шлюбу, що є законним правом особи. Таке рішення суду про розлучення ніяким чином не перешкоджає справі про визнання шлюбу недійсним, так як визнати шлюб недійсним можна і після прийняття рішення про розлучення. Для прийняття рішення про дійсність чи недійсність шлюбу факт перебування у шлюбі значення не має.

Суд першої інстанції не врахував, що справа №722/1464/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання шлюбу, укладеного без наміру створити сім`ю, не підсудна Сокирянському районному суду Чернівецької області, а підсудна і підлягає направленню за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат Бурлака В.С. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду про зупинення провадження у справі без змін.

Як вбачається з даної справи предметом розгляду є вимога про припинення шлюбних відносин, а у справі №722/1464/23 за зустрічним позовом ОСОБА_2 є вимога про визнання такого шлюбу недійсним.

Вважає, що між даними справами існує тісний матеріально-правовий зв`язок, оскільки факти встановлені у справі №722/1464/23 будуть мати преюдиційне значення для даної справи. Обидва позови взаємопов`язані між собою, тому що виникли з одних правовідносин.

Питання підсудності цивільної справи №722/1464/23 Сокирянському районному суду Чернівецької області жодним чином не впливає на перегляд оскаржуваної ухвали.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 353 ЦПК України, окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо зупинення провадження у справі.

Згідно з ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки, у даній справі оскаржується ухвала про зупинення провадження у справі, то справа підлягає розгляду без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що між справами, які розглядаються, існує тісний матеріально-правовий зв`язок, оскільки факти, встановлені у справі №722/1464/23 будуть мати преюдиційне значення для даної справи. Крім цього, обставини (факти) у справі №722/1464/23, які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому провадженні, мають значення для даної справи.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України).

У статті 129 Конституції України одними із основних засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, а також забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Відповідно до положень п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Згідно з п.5 ч.1 ст.253 ЦПК України, провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 6 частини першої статті 251 цього Кодексу, - до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.

Аналіз наведених положень закону дає підстави для висновку, що згідно пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України, суд зупиняє провадження у справі, лише у тому випадку, коли її неможливо розглянути у зв`язку з тим, що питання про наявність певних фактів, від яких залежить її вирішення, відповідно до чинного законодавства вирішується в іншій цивільній, господарській або кримінальній справі чи у справі, що розглядається в адміністративному порядку. Сам по собі розгляд питання іншим органом, не пов`язаний зі встановленням наявності чи відсутності таких фактів, не є підставою для зупинення провадження. Зупинення провадження в цивільній справі з мотивів наявності іншої справи, яка розглядається в порядку цивільного, кримінального, господарського чи адміністративного судочинства, може мати місце тільки в тому разі, коли в цій, іншій, справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав заявлених у цивільній справі вимог чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Таким чином, необхідність в зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у даній справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиціальне значення для іншої справи.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.

З огляду на зазначені вимоги закону, для вирішення питання про зупинення провадження у справі суд повинен у кожному конкретному випадку з`ясувати:

- чи існує вмотивований зв`язок між предметом судового розгляду у справі, яка розглядається судом, з предметом доказування в конкретній іншій справі, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства;

- чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду цієї справи.

Об`єктивна неможливість розгляду цієї справи до вирішення іншої справи полягає у тому, що рішення суду в справі встановлює обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у цій справі, зокрема факти, що мають преюдиційне значення.

Метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому процесі, але мають значення для справи, провадження у якій зупинено.

Згідно роз`ясненням Пленуму Верховного Суду України в п.33 постанови «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року №2, визначаючи наявність передбачених статтею 201 ЦПК підстав, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, як зазначено у пункті 4 частини першої цієї статті - неможливість розгляду цивільної справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, застосовується у тому разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Відповідно до висновків, зазначених у постанові Верховного Суду України №6-1957цс16 від 01 лютого 2017 року, вирішуючи питання про зупинення провадження у справі, суд повинен враховувати, що зупинення провадження у цивільній справі з мотивів наявності іншої справи, може мати місце тільки в тому разі, коли лише в тій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав вимог у даній справі чи умов, від яких залежить можливість її розгляду, і з`ясувати, чи дійсно від наслідків розгляду зазначеної цивільної справи залежить прийняття рішення у цій цивільній справі.

Як вбачається з матеріалів справи та з державного реєстру судових рішень, в справі №722/1464/23, 01 серпня 2023 року було відкрито провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

16 серпня 2023 року представником відповідача ОСОБА_3 подано через систему «Електронний суд» зустрічну позовну заяву про визнання шлюбу, укладеного без наміру створити сім`ю, недійсним.

18 вересня 2023 року позивачем за первісним позовом ОСОБА_1 подано заяву про залишення первісного позову без розгляду і ухвалою Сокирянського районного суду Чернівецької області від 16 жовтня 2023 року позовну заяву за первісним позовом, подану ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу залишено без розгляду.

Повторно у лютому 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу (дана справа №722/448/24).

Як вбачається з єдиного державного реєстру судових рішень, по справі №722/1464/23 витребовується ряд доказів, проводиться допит свідків, тощо.

Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану (частина перша статті 21 СК України).

Відповідно до статті 43 Сімейного кодексу України, розірвання шлюбу, смерть дружини або чоловіка не є перешкодою для визнання шлюбу недійсним. Якщо шлюб розірвано за рішенням суду, позов про визнання його недійсним може бути пред`явлено лише після скасування рішення суду про розірвання шлюбу.

У стаття 44 Сімейного кодексу України вказано, що у випадках, передбачених статтями 39-41 цього Кодексу, шлюб є недійсним від дня його державної реєстрації.

Отже, вирішення питання щодо визнання шлюбу недійсним, матиме преюдиційне значення для даної справи.

А тому, існує об`єктивна неможливість розгляду цієї справи до вирішення справи №722/1464/23, у якій судом встановлюються обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у цій справі, зокрема факти, що мають преюдиційне значення, та які не можуть бути з`ясовані та встановлені у цій справі, але мають значення для правильного вирішення спору.

Крім того, як вказано в статті 43 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу за рішенням суду, позов про визнання його недійсним може бути пред`явлено лише після скасування рішення суду про розірвання шлюбу.

З системного аналізу вказаних норм чинного законодавства України слід дійти висновку, що не може існувати два рішення суду з приводу спору між тим самим подружжям, як про розірвання шлюбу, так і про визнання цього шлюбу недійсним.

Аналогічні висновки викладені в постанові КЦС ВС від 23 жовтня 2019 року у справі №756/8186/17.

Отож, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про зупинення провадження у справі про розірвання шлюбу до вирішення справи про визнання шлюбу недійсним.

Інші доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального та процесуального права, зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції, а також не впливають на законність оскаржуваної ухвали.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржувана ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Моісеєнко Василь Володимирович залишити без задоволення.

Ухвалу Сокирянського районного суду Чернівецької області від 09 травня 2024 року про зупинення провадження у справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий: Н.К. Височанська

Судді: І.М. Литвинюк

Н.Ю. Половінкіна