КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 366/1017/24 Головуючий у 1 інстанції: Корчков А.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Євграфової Є.П., Писаної Т.О.,

при секретарі Ганжалі С.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного спеціального підприємства «Північна Пуща» на рішення Іванківського районного суду Київської області від 01 липня 2024 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Державного спеціалізованого підприємства «Північна Пуща» про стягнення несплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного спеціалізованого підприємства «Північна Пуща» (далі ДСП «Північна Пуща») про стягнення несплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди.

Просив стягнути з ДСП «Північна Пуща». на свою користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 99 697, 47 грн, середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення, моральну шкоду у розмірі 10 000 грн., витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 7 000 грн, та сплачений позивачем судовий збір.

В обґрунтування позову зазначив, що він перебував у трудових відносинах з ДСП «Північна Пуща».

05.02.2024 позивача було звільнено у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників, що підтверджується записами у трудовій книжці серії НОМЕР_1 .

Позивачу відповідачем була нарахована, але не виплачена заробітна плата, у розмірі 99 697 грн. 47 коп, що підтверджується довідкою №52 від 25.03.2024 року, яка була видана ДСП «Північна Пуща».

У день звільнення, 05.02.2024 належних виплат позивачу не здійснено.

У відповідності до ст. 117 КЗпП, та 237-1 України просив стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку, та моральну шкоду заподіяну порушенням прав позивача.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 01 липня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Державного спеціалізованого підприємства «Північна Пуща» на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заборгованість по заробітній платі у розмірі 91 329 грн. 88 коп, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 50 708,24 грн, моральну шкоду у розмірі 1 000 грн, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4 000 грн. та судовий збір, у розмірі 363, 36 грн.

Стягнуто з Державного спеціалізованого підприємства «Північна Пуща», , на користь держави судовий збір у розмірі 1 119,60 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 12 вересня 2024 року ДСП «Північна Пуща» подало апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначило, що призначений до стягнення середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є не пропорційним порівняно із заборгованістю по заробітній платі.

Судом першої інстанції не були враховані позиції Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц та Верховного Суду від 31.05.2023 у справі № 757/74831/17-ц, де вказано на необхідність виходити з критеріїв справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника і його колишнього роботодавця.

Посилався на те, що через ускладнення ведення господарської діяльності та численні зобов`язання перед кредиторами, ДСП "Північна Пуща" має обґрунтований законний інтерес в співмірному та пропорційному нарахуванні нових грошових зобов`язань.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

Сторони в судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином про дату, час і місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Позиція суду апеляційної інстанції

Вислухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та наявні у справі докази колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до записів трудової книжки з 01.02.2004 ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ДСВ комплексне лісове підприємство «Чорнобильліс», яке в подальшому було реорганізовано в ДСП «Північна Пуща» (а.с. 7-10).

Відповідно до Наказу №72-ОС-501700 від 05.02.2024 ОСОБА_1 було звільнено з посади лісничого Паришівського лісництва у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників, відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України (а.с. 11).

В день звільнення, в порушення вимог законодавства про працю відповідач не провів з позивачем повний розрахунок, та не виплатив заборгованість по заробітній платі, що підтверджується довідкою, виданою в.о.генерального директора ДСП «Північна Пуща» Паламарчуку О.В. №52 від 25.03.2024 про те, що заборгованість по невиплаченій йому заробітній платі становить 99697,47 грн (а.с. 12).

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції повністю відповідає.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Так, згідно зі статтею 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстави, зазначеної у пункті 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно з частиною першою статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків у момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному, порівняно зі стягненням збитків, порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи із середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

Колегія суддів звертає увагу на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві та виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що судом не було враховано позиції Верховного Суду щодо можливого зменшення суми середнього заробітку.

Суд першої інстанції застосував принцип співмірності та враховуючи справедливий та розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця та зменшивши суму стягнення середнього заробітку, що відповідає висновку Верховного Суду викладеному у постанові від 24 лютого 2021 року у справі № 759/10161/19 (провадження № 61-14628св20).

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15 (провадження № 14-623цс18) вказала, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

На думку колегії суддів суд першої інстанції дослідив усі наявні у справі докази та надав їм належну оцінку.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06.02.2024 по день ухвалення рішення судом 01.07.2024 та вважає висновки суду першої інстанції вірними та справедливими.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на власному тлумаченні і розумінні стороною відповідача спірних правовідносин та положень ЦПК України, вони не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій і не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права або неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені статтею 376 ЦПК України як підстави для скасування рішення суду.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстав для його скасування з мотивів, викладених у скарзі, апеляційний суд не знаходить.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Справу було розглянуто судом першої інстанції на підставі встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та належних доказів.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд рішення суду першої інстанції залишає без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 375, 383, 384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного спеціального підприємства «Північна Пуща» залишити без задоволення.

Рішення Іванківського районного суду Київської області від 01 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст виготовлено 12 грудня 2024 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Є.П. Євграфова

Т.О. Писана