ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/6050/24 Провадження 2/636/2185/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2024 місто Чугуїв

Чугуївський міський суд Харківської області у складі:

головуючого судді Оболєнської С.А.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

секретаря судового засідання Селевко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Чугуївського міського суду Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, з урахуванням зменшених позовних вимог, просить стягнутиз ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду в розмірі 49984,47 грн, моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн, витрати на проведення транспортно-товарознавчої експертизи в розмірі 5906,78 грн.

Ухвалою судді від 12.08.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Прядко О.О. зазначив, що суд має право самостійно зупинити провадження у справі, що розглядається, до набрання законної сили судовим рішенням у кримінальному судочинстві.

Представник відповідача адвокат Моісеєнко О.О. проти зупинення провадження у даній справі заперечувала, посилаючи на змагальність сторін та диспозитивність цивільного судочинства.

Суд, заслухавши позицію представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Згідно з п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається , зокрема, в порядку кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом учинення процесуальних дій під час судового розгляду з визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і передбачити усунення яких неможливо.

Визначаючи наявність підстав, передбачених п.6 ч.1 ст. 251 ЦПК України, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду, і встановити ці обставини у даній справі неможливо.

Згідно роз`ясненням Пленуму Верховного Суду України в п.33 постанови «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року №2, визначаючи наявність передбачених підстав, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, як неможливість розгляду цивільної справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку, зокрема, кримінального судочинства, застосовується у тому разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Відповідно до висновків, зазначених у постанові Верховного Суду України № 6-1957цс16 від 01 лютого 2017 року, вирішуючи питання про зупинення провадження у справі, суд повинен враховувати, що зупинення провадження у цивільній справі з мотивів наявності іншої справи, може мати місце тільки в тому разі, коли лише в тій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав вимог у даній справі чи умов, від яких залежить можливість її розгляду, і з`ясувати, чи дійсно від наслідків розгляду зазначеної цивільної справи залежить прийняття рішення у цій цивільній справі.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 звернувся із позовом до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушеннята заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 12.08.2021.

На обґрунтування вимог посилався на те, що 12.08.2021 о 14 год 26 хв ОСОБА_4 , керуючи автомобілем Opel Astra НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на 539 км+540 м автодороги Київ-Харків-Довжанський, на території Чугуївського району Харківської області, допустив зіткнення із автомобілем ВАЗ 21093, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить позивачу, та в якому знаходились водій ОСОБА_5 та пасажир ОСОБА_6 , порушивши п.2.9а), п.п.12.3 та 13.1 Правил дорожнього руху України.

У провадженні Чугуївського міського суду Харківської області перебуває на розгляді кримінальне провадження № 0000501, відомості про яке внесено до ЄРДР 12.08.2021, стосовно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, справа №636/7319/23, та не заперечується представниками сторін. На даний час обвинувальний акт стосовно ОСОБА_4 за фактом ДТП 12.08.2021 судом не розглянуто.

Суд вважає, що наявні об`єктивно неможливо розглянути цю справи до вирішення іншої справи (кримінального провадження № 636/7319/23), виходячи з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим мають однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

В той же час, відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

У статті 1166 ЦК України міститься законодавче визначення деліктної відповідальності за шкоду, завдану майну, та підстави її виникнення.

Так, для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. Зазначені підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом. Якщо закон змінює, обмежує або розширює коло підстав, необхідних для покладення відповідальності за завдану шкоду, то мова йде про спеціальні підстави відповідальності, що характеризують особливості тих чи інших правопорушень. Наприклад, завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, володілець якого відповідає незалежно від наявності вини.

Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною.

До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 26 квітня 2022 року справа № 184/1461/20-ц.

У провадженні Чугуївського міського суду Харківської області перебуває кримінальне провадження № 636/7319/23 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Оскільки саме за наслідками розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_4 може бути встановлена наявність всіх трьох підстав для цивільно-правової відповідальності водія джерела підвищеної небезпеки, в тому числі, протиправність дій заподіювача шкоди та наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою, а також відсутність обставин, які виключають відповідальність особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, передбачених ч. 5 ст. 1187 ЦК України, тому є всі підстави для зупинення провадження по даній цивільній справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 5, 13, 76-81, 260, 261, 263, 268 ЦПК України, суд

постановив:

Зупинити провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, до набрання законної сили судовим рішенням у кримінальному провадженні № 0000501, відомості про яке внесено до ЄРДР 12.08.2021, стосовно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції в 15-денний строк з дня її проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали виготовлений 19.12.2024.

Суддя: С.А. Оболєнська