Постанова

Іменем України

13 червня 2024 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/9085/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О. В., Немировської О. В.,

за участю секретаря Марченка М. С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва

від 11 січня 2024 року

в складі судді Савчук Т. В.

у цивільній справі №755/15778/23 Дніпровського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Росвен Інвест Україна",

треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Кісельова Віталіна Володимирівна,

про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

У С Т А Н О В И В:

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 11 січня 2024 року позов задоволено.

Визнано виконавчий напис, вчинений 16.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенка Є. М. таким, що не підлягає виконанню, та вирішено питання про судові витрати.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Росвен Інвест Україна" (далі - ТОВ "Росвен Інвест Україна") на користь ОСОБА_1 судові витрати на сплату судового збору у розмірі 1 073 грн 60 коп. В стягненні витрат на правничу допомогу відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду в частині відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу, позивачка подала апеляційну скаргу, посилаючись на те, що при ухваленні судом рішення в цій частині не було додержано вимог матеріального та процесуального закону; неповно з`ясовано обставини та неповно досліджено подані докази на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу.

Як на підставу скасування рішення суду в оскаржуваній частині зазначила, що відповідач не подавав до суду клопотання про зменшення витрат позивача на правничу допомогу, а суд у відповідності до вимог ЦПК України та правового висновку Великої Палати Верховного Суду у справі №755/9215/15-ц не мав права на власний розсуд відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу, яка була зазначена в попередньому розрахунку судових витрат та в інших документах, долучених до позовної заяви.

За наведених обставин просила скасувати заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11 січня 2024 року в частині відмови у стягненні витрат на правничу допомогу та ухвалити в цій частині нове судове рішення про стягнення з ТОВ "Росвен Інвест Україна" на користь ОСОБА_1 понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 11 000 грн.

Позивачка, належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася.

Відповідач, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направив (а. с. 132).

Треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є. М., приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Кісельова В. В., належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися та своїх представників не направили.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з'явилися в судове засідання, та їхніх представників.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження та вимог, що заявлялись у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення в частині відмови у стягненні з відповідача на користь позивачки понесених останньою витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження виконання умов Договору про надання правової допомоги в межах встановлених строків та не надано документів, що свідчать про оплату клієнтом гонорару адвокату.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що до такого висновку суд першої інстанції дійшов за неповного з'ясування обставин справи та з порушенням норм процесуального права, з огляду на таке.

Статтею 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з положеннями частин першої-п`ятої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), акт виконаних робіт (детальний опис робіт, наданих послуг).

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату цих послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. А відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, акту виконаних робіт, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Дана правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 30.09.2020 у справі №379/1418/18.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, який заочним рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11 січня 2024 року задоволено у повному обсязі. В позовній заяві ОСОБА_1 зазначила, що нею понесено витрати на правничу допомогу у розмірі 11 000 грн.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу ОСОБА_1 до позовної заяви надано наступні документи: Ордер на надання правничої (правової) допомоги Серія ВІ №1171593 від 06.10.2023; Договір №693/20-09-2023 про надання правової допомоги від 20.09.2023, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Цокало Т. М.; Акт приймання-передачі правничої допомоги №1 від 06.10.2023; Детальний опис робіт (наданих послуг) від 06.10.2023 та квитанцію №693 від 27.09.2023 (а. с. 13-16, 27-29).

Ураховуючи наведені обставини та положення закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки понесених останньою витрат на професійну правничу допомогу.

Вирішуючи питання про розподіл понесених позивачкою витрат на правничу допомогу, колегія суддів виходить з наступного.

З наданих позивачкою доказів на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу вбачається наступне.

Пунктом 1.1. Договору №693/20-09-2023 про надання правової допомоги від 20.09.2023 (далі - Договір), укладеного між адвокатом Цокало Т. М. та ОСОБА_1 , визначено, що адвокат зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги клієнту на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору на умовах визначених даним договором.

В пункті 3. 1. Договору сторони погодили, що сплата узгодженої сторонами суми гонорару (послуг) здійснюється клієнтом в безготівковому порядку шляхом перерахування відповідної суми коштів на розрахунковий рахунок адвоката або в готівковій формі.

Згідно Детального опису робіт (наданих послуг) від 06.10.2023, станом на 06.10.2023 та Акту приймання-передачі наданої правничої допомоги №1, ОСОБА_1 адвокатом Цокало Т. М. надано наступні послуги:

1) надання усної консультації (1 500 грн);

2) підготовка та написання адвокатського запиту до приватного виконавця (500 грн);

3) надання повторної усної консультації (1 000 грн);

4) підготовка та написання позовної заяви про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню (8 000 грн).

У вищевказаних Акті та Детальному описі зазначено також, що загальний розмір гонорару адвоката становить 11 000 грн.

Відповідно до квитанції №693 від 27.09.2023, ОСОБА_1 повністю передано адвокату Цокало Т. М. готівкою 11 000 грн в якості гонорару.

Беручи до уваги викладене, а також враховуючи, що суд першої інстанції ухвалив рішення про задоволення позову, колегія суддів, керуючись положеннями ч. 1 ст. 137, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, приходить до висновку, що наявні правові підстави для покладення на відповідача понесених позивачем витрат на правничу допомогу.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги, що лише наявність клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу може бути єдиною підставою для зменшення таких витрат, з огляду на наступне.

Велика Палата Верховного Суду у вищезгаданій постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 (пункти 133-134 постанови) зазначила, що фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Також Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18.

Проаналізувавши надані ОСОБА_1 докази на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу, в яких зазначено здійснені адвокатом роботи (послуги), з урахуванням правових висновків Верховного Суду щодо застосування норм права при вирішенні питання розподілу судових витрат, колегія суддів приходить до висновку, що розмір витрат на правничу допомогу в сумі 11 0000 грн не відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру.

Так, на переконання суду такі види послуг, як: надання усної консультації (вартість 1 500 грн); 2) надання повторної усної консультації (вартість 1 000 грн) та підготовка і написання позовної заяви є одним і тим же видом послуг та охоплюються такими діями адвоката як підготовка до написання позовної заяви. Додатково включати ці витрати, як окремий вид послуг не відповідає критерію "розумності витрат на професійну правничу допомогу".

Крім того, така послуги як надання усної консультації та надання повторної усної консультації не може бути віднесено до правової допомоги як окрема послуга і з огляду на приписи ст. 1, ст. 9 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". До того ж, відсутнє підтвердження надання таких послуг, на відміну від послуги підготовка та подання позовної заяви.

Щодо послуги про підготовку та написання адвокатського запиту до приватного виконавця (вартість 500 грн), то така послуга не стосується розгляду справи в суді першої інстанції, а також в самому адвокатському запиті не зазначено, що надання запитуваних відомостей необхідно для подання в подальшому позову про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Ураховуючи викладене, суд приходить до висновку, що витрати на правничу допомогу в суді першої інстанції у розмірі 11 000 грн, які просить стягнути позивачка, не є необхідними та розумним з урахування вчинених адвокатом дій.

За вказаних обставин та з огляду на фактичний об`єм послуг, наданих адвокатом позивачки, суд приходить до висновку про наявність підстав для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в сумі 8 000 (11000-1500-1000-500) грн, оскільки цей розмір судових витрат доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат, з урахуванням складності справи та вчинених адвокатом дій.

Положеннями пункту 3 частини 1 статті 270 ЦПК України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що з ТОВ "Росвен Інвест Україна" підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11 січня 2024 року в частині відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу - скасувати.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Росвен Інвест Україна" на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000 (вісім тисяч) грн 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Реквізити сторін:

Стягувач - ОСОБА_1 ; дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Боржник -Товариство з обмеженою відповідальністю "Росвен Інвест Україна"; ; місцезнаходження: м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, 6.

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

О. В. Немировська