Справа № 296/1936/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

ЗАОЧНЕ

"20" травня 2024 р. м.Житомир

Корольовський районний суд міста Житомира в складі:

головуючої - судді Маслак В.П.,

за участі секретаря Годлюк А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Артемсіль» про розірвання трудового договору, третя особа Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у березні 2024р. звернувся до Корольовського районного суду м. Житомира з позовом в якому просить розірвати трудовий договір з ДП «Артемсіль», у зв`язку зі звільненням за власним бажанням на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України з дня звернення до суду.

В обгрунтування вимог вказує, що з 19.09.1991р. працевлаштований в ДП «Артемсіль» на посаді електрослюсаря (слюсаря по ремонту обладнання). По досягненню пенсійного віку ОСОБА_1 призначена пенсія, однак останній продовжив працювати на підприємстві.

У зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації про України та активними бойовими діями позивач вимушений був переїхати з постійного місця проживання до м. Житомир, де став на облік як внутрішньо переміщена особа.

ГУ Пенсійного фонду України було роз`яснено позивачу, що без звільнення з останнього місця роботи, перерахувати розмір пенсії у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не працює з 07.2022р., здійснити не можливо.

Позивачем, на електронну адресу ДП «Артемсіль» було направлено заяву про звільнення за власним бажанням, однак така розгляну та не була.

Враховуючи вищезазначене, та зважаючи на те, що позивач не мав можливості звільнитись у встановленому законом порядку, оскільки на території ДП «Артемсіль» велись активні бойові дії, а існування трудового договору порушує право позивача на індексацію розміру пенсії, ОСОБА_1 просить суд вимоги позовної заяви задовольнити.

Від Драгунова 20.05.2024р. надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, судові повістки направлені в електронний кабінет відповідача та доставлені 25.03.2024р. (а.с. 33-34).

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності сторін та на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України ухвалити заочне рішення виходячи з наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 з 1991р. офіційно працевлаштований на ДП «Артемсіль», яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копіями трудової книжки (а.с. 26-27).

ОСОБА_1 досягнув пенсійного віку, у зв`язку з чим йому була призначена пенсія, що підтверджується копіями трудової книжки із відміткою про призначення пенсії та пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 від 28.02.2011р. (а.с. 26-27, 11)

Відповідно довідки про взяття на облік внутрішньо-переміщеної особи від 22.08.2022р. року №1827-, виданої Департаментом соціального політики Житомирської міської ради, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 10).

Згідно наданих доказів, позивачем 22.02.2024р., засобами електронного зв`язку на електронну адресу підприємства подано заяву про звільнення за власним бажанням.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 3 КЗпП України до трудових відносин належать відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Згідно з ч.1 ст. 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 24 КЗпП України, додержання письмової форми є обов`язковим при укладенні трудового договору з фізичною особою.

У пункті 4 частини першої статті 36 КЗпП України визначено, що однією з підстав припинення трудового договору, зокрема, є розірвання трудового договору з ініціативи працівника.

Згідно зі ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до закладу освіти; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), роботодавець повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору, чинив мобінг (цькування) стосовно працівника або не вживав заходів щодо його припинення, що підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили.

Трудовий договір припиняється тільки за наявності підстав для його припинення. Підставою припинення договору є юридичний факт або сукупність юридичних фактів, закріплених у законі та необхідних для припинення трудового договору. Вони поділяються на два види: 1) дії (життєві ситуації, що відбуваються за волею людей; вольові акти їх поведінки) сторін трудового договору або осіб, які не є його сторонами; 2) події (життєві обставини, настання яких не залежить від волі та свідомості людей: закінчення строку трудового договору; смерть працівника або роботодавця - фізичної особи тощо).

У законодавстві України про працю встановлено вичерпний перелік підстав розірвання трудового договору з метою охорони трудових прав громадян. Так, підстави припинення трудового договору окреслені у ст.36 та інших статтях КЗпП України й залежно від того, хто є ініціатором припинення трудового договору, підстави поділяються на такі групи: припинення трудового договору за спільною (взаємною) ініціативою сторін трудового договору (наприклад, угода сторін, закінчення строку); розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39 КЗпП України); розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця (статті 40, 41 КЗпП України); розірвання трудового договору з ініціативи осіб, які не є його стороною (третіх осіб) (пункти 3, 7 ст. 36, ст. 45 КЗпП України та ін.).

Отже, розірвання трудового договору стосується лише випадків, коли трудовий договір припиняється з ініціативи будь-якої з його сторін.

Стаття 4 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» визначено особливості розірвання трудового договору з ініціативи працівника. Так, у зв`язку з веденням бойових дій у районах, в яких розташоване підприємство, установа, організація, та існування загрози для життя і здоров`я працівника він може розірвати трудовий договір за власною ініціативою у строк, зазначений у його заяві (крім випадків примусового залучення до суспільно корисних робіт в умовах воєнного стану, залучення до виконання робіт на об`єктах критичної інфраструктури).

За будь-яких умов припинення трудового договору є правомірним за одночасної наявності таких умов: 1) передбаченої законодавством підстави припинення трудового договору; 2) дотримання порядку звільнення; 3) юридичного факту припинення трудового договору (наказу чи розпорядження роботодавця, заяви працівника, відповідного документа особи, уповноваженої вимагати розірвання договору).

Законом України від 21.04.2022 року №2220-ІХ « Про внесення змін до деяких законів України щодо функціонування сфер зайнятості та загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття під час дії воєнного стану», що набрав чинності 07.05.2022 року, передбачено спрощену процедуру набуття статусу безробітного, зокрема для осіб які перебувають на тимчасово окупованій території, які перебувають на території, на якій ведуться бойові дії, для внутрішньо переміщених осіб. На виконання вказаного Закону розділ XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про зайнятість населення» доповнено п.5.2. Відповідно вказаного пункту для отримання статусу безробітного внутрішньо переміщені особи, а також особи, які перебувають на територіях, на яких ведуться бойові дії, у яких не розірвані трудові договори з роботодавцем, подають до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, заяву на ім`я роботодавця про припинення трудового договору за формою, визначеною центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, про що повідомляються роботодавець (будь-якими засобами комунікації, у тому числі електронними), територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, та територіальний орган Пенсійного фонду України.

Частину 4 статті 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" доповнено абзацом 2 згідно якого «Внутрішньо переміщена особа, яка не мала можливості припинити трудовий договір (інший вид зайнятості) відповідно до пункту 1 статті 36, статей 38, 39 Кодексу законів про працю України у зв`язку з неможливістю продовження роботи за таким трудовим договором (іншого виду зайнятості) за попереднім місцем проживання, для набуття статусу безробітного та отримання допомоги по безробіттю і соціальних послуг за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття має право припинити такий трудовий договір в односторонньому порядку, подавши до центру зайнятості за місцем проживання внутрішньо переміщеної особи заяву на ім`я роботодавця про припинення трудового договору" . Після абзацу другого доповнено п`ятьма новими абзацами такого змісту: "Датою припинення трудового договору є день, наступний за днем подання такої заяви. Центр зайнятості за місцем проживання внутрішньо переміщеної особи у день припинення трудового договору повідомляє про це: роботодавця (будь-якими засобами комунікації, у тому числі електронними); територіальний орган Пенсійного фонду України; територіальний орган Державної податкової служби".

З матеріалів позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 просить суд розірвати трудовий договір з ДП «Артемсіль», задля індексації розміру пенсії. Оскільки з 07.2022р. не виконує покладених на нього трудових обов`язків на підприємстві, через ведення бойових дій на території Бахмутського району Донецької області.

Позивачем 22.02.2024р. на електронну адресу відповідача було направлено заяву про звільнення, однак до цього часу відповіді останній не отримав, заява про звільнення не розглянута і рішення по ній не прийняте.

Враховуючи, що підприємство на якому працював позивач, знаходиться на території, де ведуться бойові дії, ця територія є тимчасово окупованою військами РФ, а ОСОБА_1 є пенсіонером і не може припинити трудові відносини звернувшись до центру зайнятості в односторонньому порядку, крім того, можливість подати поштовим відправленням заяву про припинення трудових відносин за юридичною адресою підприємства відсутня, за таких обставин суд приходить до висновку що позов підлягає задоволенню.

На підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по справі у вигляді сплаченого позивачем при подачі позову судового збору.

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Артемсіль» про розірвання трудового договору, третя особа Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області - задовольнити.

Розірвати трудовий договір між ОСОБА_1 та Державним підприємством «Артемсіль», у зв`язку зі звільненням за власним бажанням на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України, з дня звернення до суду - з 01.03.2024 року.

Стягнути з Державного підприємства «Артемсіль» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м.Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Головуючий суддя В. П. Маслак