КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Кафідова О.В.
№ 22-ц/824/9238/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 759/19644/23

12 червня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кафідової О.В.

суддів - Оніщука М.І.

- Шебуєвої В.А.

при секретарі - Смолко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Усатенко Дениса Анатолійовича на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 30 січня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Петренко Н.О. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіональне управління міністерства юстиції, третя особа: ОСОБА_2 про зняття арешту з квартири, -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2023 року ОСОБА_3 звернулась до Святошинського районного суду м. Києваз позовом до Центрального міжрегіональне управління міністерства юстиції, третя особа: ОСОБА_2 про зняття арешту з квартири.

В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що квартира АДРЕСА_1 на праві спільної власності належала ОСОБА_1 та її чоловіку ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. Після смерті ОСОБА_4 в Дванадцятій Київській державній нотаріальній конторі було відкрито спадкову спарву № 1166/2006, заяву про прийняття спадщини по закону від 27.06.2006 року подала дружина померлого - ОСОБА_1 , та ІНФОРМАЦІЯ_2 син померлого - ОСОБА_2 . На даний час позивач ОСОБА_1 є власником частини вказаної квартири. Позивач в подальшому звернулася до приватного нотаріуса з метою дарунку своїх частини квартири АДРЕСА_1 на користь своєї дочки. Проте приватним нотаріусом було повідомлено ОСОБА_1 , що не можливо провести реєстраційну дію правочину та як згідно інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на квартиру АДРЕСА_1 зареєстрований арешт (архівний запис), а власником квартири зазначено ОСОБА_5 . Даний арешт було зареєстровано 20.12.2004 рокуза № 1557828 Дванадцятою Київською державною нотаріальною конторою, проте підстава обтяження не вказана. Вказує, що ОСОБА_5 є сином позивача ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 і він нікоди не був власником квратири АДРЕСА_1 . Наявність арешту квартири АДРЕСА_1 , власником частини якої є позивач ОСОБА_1 , створює їй перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження даною квартирою.

З урахуванням вище викладеного просила суд зняти арешт з квартири АДРЕСА_1 зареєстрований 20 грудня 2004 року за № 1557828 Дванадцятою Київською державною нотаріальною конторою.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 30 січня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Центрального міжрегіональне управління міністерства юстиції (м. Київ), третя особа: ОСОБА_2 про зняття арешту з квартири відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 30 січня 2024 року, 08 березня 2024 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Усатенко Денис Анатолійович подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 30 січня 2024 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норма матеріального та процесуального права.

Зазначає, що не погоджується з висновками суду першої інстанції відносно того, що позивачем не надано інформацію щодо власників квартири на яке накладено арешт, оскільки відповідно до матеріалів цивільної справи позивачем разом з позовною заявою було подано докази, які підтверджують той факт, що з 28.12.2006 року позивач ОСОБА_1 на праві приватної власності є власником 3/4 частини квартири АДРЕСА_1 , а саме надано два правовстановлюючі документи: свідоцтво про право власності на 1/2 частину квартири та свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частину квартири (обидва видані 28.12.2006 року державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Черноморченко О.В.), які були зареєстровані 17 та 27 січня 2007 року в Київському міському бюро технічної інвентаризації в реєстрові книги.

Вказує на те, що ОСОБА_5 не міг бути власником вищевказаної квартири, так як до 14.08.2006 року вона перебувала у власності державного чи комунального житлового фонду, і лише на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 , виданого Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради 16.08.2006 року на підставі наказу №1528- С від 14.08.2006 року, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 22.08.2006 року за №322/899/33227, квартира АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності була передана позивачу ОСОБА_1 та її чоловіку ОСОБА_4 (титульний власник).

Повідомляє, що адвокатом Усатенко Д.А. 15.02.2024 року було направлено адвокатський запит до КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» щодо надання інформації чи був ОСОБА_5 до 16.08.2006 року власником даної квартири і хто є власником її на даний час, проте станом на момент звернення до cуду з апеляційною скаргою відповіді надано не було.

Зазначає, що не погоджується з висновками суду першої інстанції відносно того, що наявність арешту не створювало перешкод позивачу в 2006 році у оформленні і отриманні спадщини, оскільки наявність арешту на квартиру АДРЕСА_1 , власником 3/4 частини якої є позивач ОСОБА_1 , на даний час створює позивачу реальну перешкоду у праві приватної власності на дане майно щодо розпорядження його долею.

В судове засідання сторони не з`явились, про дату час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, а тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справи за відсутності не з`явившихся сторін.

Заслухавши доповідь судді Кафідової О.В., пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на насутупне.

Судом встановлено, що 28.12.2006 року державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право власності ОСОБА_1 після смерті чоловіка ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на частину спадкового майна.

Спадкове майно складалось з квартири під АДРЕСА_1 , що належала померлому на підставі свідоцтва про право власності.

Зі свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.12.2006 року вбачається, що на 1/2 частину квартири 28.12.2006 року видано свідоцтво про право власності пережившій дружині ОСОБА_1 ; на частину квартиру 28.12.2006 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_1 ; на частину квартири свідоцттво про право на спадщину не видавалось.

Відповідно до довідки Державного нотаріуса Дванадцятої Київської Державної нотаріальної контори від 08.08.2023 року № 4501/02-14 після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , заяву про прийняття спадщини по закону від 27.06.2006 року подала дружина померлого - ОСОБА_1 , заяву про прийняття спадщини по закону від 24.11.2006 року подав син померлого ОСОБА_2 .

Відповідно до архівної довідки від 12.09.2023 року № 3931/01-17 Київського державного нотаріального архіву повідомлено, що 27.06.2020 року у приміщенні Київського державного нотаріального архіву сталася пожежа, внаслідок, якої відбулося пошкодження та втрата частини нотаріального фонду Дванадцятої київської державної нотаріальної контори за 1986-2004 року

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано 20.12.2004 15:16:32 за № 1557828 реєстратором: Дванадцята київська державна нотаріальна контора, підстава обтяження: не вказано. Власник ОСОБА_5

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копієї свідоцтва про смерть видане Святошинським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 до Центрального міжрегіональне управління міністерства юстиції, третя особа: ОСОБА_2 про зняття арешту з квартири суд першої інстанції посилався на те, що з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вказано, що власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_5 . Арешт накладений 20.12.2004 року, тоді як після цього вже вчинялися нотаріальні дії, а саме видалися свідоцтва про право на спадщину за законом та будь-яких перешкод не було для здійснення правочинів.

Суд першої інстанції зазначив, що позивачем не надано інформації щодо власників квратири на день подачі позову та відповідно до наявних даних ОСОБА_5 є власником квартири.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 386 ЦК України закріплено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб?єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Статтею 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У відповідності до пункту 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391К України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов?язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень прав, не пов?язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов?язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 року, визначено, що кожна фізична чи юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, які передбачені законом і загальними принципами міжнародного права.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 зазначала, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 .

Згідно інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на квартиру АДРЕСА_1 зареєстрований арешт (архівний запис), а власником квартири зазначено ОСОБА_5 . Даний арешт було зареєстровано 20.12.200 року за № 1557828 Дванадцятою Київською державною нотаріальною конторою, проте підстава обтяження не вказана. ОСОБА_5 є сином позивача ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно з ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підтвердження позовних вимог ОСОБА_1 було надано наступні докази: свідоцтво про право власності, свідоцтво про право на спадщину за законом, інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано 20.12.2004 15:16:32 за № 1557828 реєстратором: Дванадцята київська державна нотаріальна контора, підстава обтяження: не вказано. Власник ОСОБА_5 , копію свідоцтва про смерть ОСОБА_5 .

Окрім того, до суду апеляційної інстанції представником позивача також було надано копію відповіді Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» на адвокатський запит відповідно до якого за даними реєстрових книг комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» (далі-Бюро) об?єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 на праві приватної власності зареєстровано за:

- частини об?єкту - ОСОБА_1 ;

- частина об?єкту ОСОБА_2 .

Станом до 16.08.2006 реєстрація права власності на вказаний об?єкт за ОСОБА_5 не проводилась.

З урахуванням того, що ОСОБА_5 не був власником квартири АДРЕСА_1 , а наявність арешту перешкоджає позивачу, як власнику частинки квартири АДРЕСА_1 вільно розпоряджатись майном, що їй належить, колегія суддів приходить до висновку про доведеність та обґрунтованість позовних вимог.

Відповідно до частин першої та другої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених судом, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги та необхідністю скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити в нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України , якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 цієї статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача в разі задоволення позову.

При подачі позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1 073,60 грн.

При подачі апеляційної скарги позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1 610,40 грн., а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2684,00 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну представника позивача ОСОБА_1 адвоката Усатенко Дениса Анатолійовича задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 30 січня 2024 року скасувати.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Центрального міжрегіональне управління міністерства юстиції, третя особа: ОСОБА_2 про зняття арешту з квартиризадовольнити.

Зняти арешт з квартири АДРЕСА_1 , зареєстрований 20 грудня 2004 року за № 1557828 Дванадцятою Київською державною нотаріальною конторою (архівний номер 3405099KIEV1212 від 13.06.2001 року)

Стягнути з Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) (ЕДРПОУ 43315602) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 2684,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 14 червня 2024 року

Головуючий: Судді: