Справа №487/2240/24
Провадження №2/487/2675/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.11.2024 Заводський районний суд м. Миколаєва в складі: головуючого-судді Кузьменко В.В., за участю секретаря судових засідань Барської А.В., розглянувши цивільну справу за позовом Міського комунального підприємства "Миколаївводоканал" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення боргу за надані послуги водопостачання та водовідведення,

В С Т А Н О В И В:

Представник Міського комунального підприємства "Миколаївводоканал" звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення боргу за надані послуги водопостачання та водовідведення.

В обґрунтування позову зазначив, що МКП «Миколаївводоканал» надає населенню м. Миколаєва послуги з водопостачання та водовідведення, в тому числі споживачам за адресою: АДРЕСА_1 . Договір про надання послуг водопостачання та водовідведення між позивачем та споживачами за вказаною адресою було укладено шляхом оформлення особового рахунку № НОМЕР_1 та видачі абоненту розрахункового документа (розрахункової книжки). Свої зобов`язання щодо надання послуг з водопостачання та водовідведення позивач виконував в повному обсязі та належним чином. Відповідачами оплата своєчасно та в повному обсязі не проводилась. В результаті систематичної неналежної оплати споживачами послуг з централізованого водопостачання та водовідведення наявна заборгованість у сумі 43628,51 грн.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 11.04.2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

26.04.2024 року до суду надійшла заява відповідача ОСОБА_3 , в якій зазначає, що суто формально протягом певного часу був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , однак фактично не мешкав. Крім того, позивач звернувся до суду 07.03.2024 року, однак з 15.02.2024 року був знятий з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 . Просить відмовити у задоволені позовних вимог.

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 12.06.2024 року, позов задоволено. Стягнено солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення боргу за надані послуги водопостачання та водовідведення на користь Міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» заборгованість за за надані послуги водопостачання та водовідведення у розмірі 43628,51 грн. та судовий збір.

09.07.2024 року до суду надійшло клопотання відповідача ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення від 12.06.2024 року.

Ухвалою суду від 13.08.2024 року заочне рішення від 12.06.2024 року скасовано та призначено підготовче засідання.

21.08.2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача ОСОБА_3 , в якому зазначає, що починаючи з 29.09.2021 року він був формально зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , однак фактично там ніколи не мешкав. З 14.12.2021 року почав проходити військову службу та постійно перебував на території в/ч НОМЕР_2 . Крім того, зазначає, що споживачем є фізична або юридична особа, яка є власником нерухомого майна або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна. Також просить застосувати позовну давність.

Ухвалою суду від 16.09.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача до судового засідання не з`явилась, про дату та час судового засідання було повідомлено належним чином.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, причину неявки не повідомили, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином.

У відповідності до положень ч.1 ст.223, ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), з метою дотримання розумних строків розгляду цивільної справи, враховуючи неодноразову неявку представника позивача та інших учасників в судові засідання, суд вважає за можливе провести судовий розгляд справи без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу та на основі наявних у суду матеріалів.

Дослідивши матеріали справи і оцінивши отримані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що Міське комунальне підприємство «Миколаївводоканал» надає населенню м. Миколаєва послуги з водопостачання та водовідведення, в тому числі споживачам за адресою: АДРЕСА_1 .

Договір про надання послуг водопостачання та водовідведення між позивачем та відповідачами було укладено шляхом оформлення окремого особового рахунку № НОМЕР_1 та видачі абонентам розрахункового документа (розрахункової книжки).

Відповідно до відповіді з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Миколаївській області, ОСОБА_3 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , знятий з реєстрації 13.02.2024 року.

Відповідно до відповіді з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Миколаївській області, ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до відповіді з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Миколаївській області, ОСОБА_1 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , знята з реєстрації 13.02.2024 року.

Відповідно до відповіді з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Миколаївській області, ОСОБА_5 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , знятий з реєстрації 13.02.2024 року.

Відповідно до відповіді з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Миколаївській області, ОСОБА_4 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , знятий з реєстрації 13.02.2024 року. 21.10.2021 року змінив прізвище на ОСОБА_6 .

Унаслідок неналежного виконання відповідачами зобов`язань щодо сплати поточних спожитих послуг з централізованого водопостачання та водовідведення в останніх утворилася заборгованість у розмірі 43628,51 грн.

Відповідно до частини 1 статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги до форми договору не встановлені законом. Укладення договору шляхом оформлення особового рахунку та видачі розрахункової книжки не суперечить діючому законодавству.

Споживачі, які фактично користуються послугами з централізованого водопостачання та водовідведення або звертаються до МКП «Миколаївводоканал» для отримання вказаних послуг, вважаються такими, що ознайомлені, погоджуються та приєднуються до умов договору. У зв`язку тим, що даний договір є договором приєднання, його умови не підлягають узгодженню зі стороною, що приєднується (споживачем).

Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За положеннями статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства, якими є не тільки законні, а й підзаконні нормативно-правові акти. За відсутності таких умов та вимог зобов`язання виконується відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Як встановлено судом відповідачі були споживачами комунальної послуги, що надає позивач, оскільки між позивачем і відповідачами встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання комунальних послуг постачання холодної води і водовідведення, однак вони не сплачували у повному обсязі вартість послуг, що порушує право позивача на отримання коштів за надані послуги у встановлений законодавством строк. За такого у відповідачів виникло зобов`язання сплатити заборгованість за спожиті послуги, а у позивача право вимагати від них виконання свого обов`язку щодо оплати наданих послуг.

Будь-яких доказів з приводу того, що відповідачі відмовлявся від надання вищевказаних послуг, або ці послуги не надавалися, або надавалися не в повному обсязі - суду надано не було.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон) послуги з централізованого водопостачання та водовідведення віднесено до житлово-комунальних.

Згідно з ч. 1ст. 12 Закону надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Відповідно до ч. 1 ст.13 Закону договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку.

Отже правовідносини між сторонами за своїм змістом є зобов`язальними, позивач повинен надавати послуги водопостачання та водовідведення, а відповідач повинен за них сплачувати в силу приписів ст. 11 Цивільного кодексу України.

За змістом п. 5 ч. 2ст. 7 Закону індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Статями 68, 162 Житлового кодексу України визначено, що наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги.

Положеннями ст. 610 та ст. 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до розрахунку позивача, наданого до позовної заяви, заборгованість за надані послуги з водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 за період з червня 2017 по січень 2024 року становить 43628,51 грн.

ОСОБА_3 зазначає, що за вказаною адресою не проживав однак доказів цього не дає та не надає будь-яких доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості.

Суд сприймає критично заяву ОСОБА_3 , що він був знятий з реєстраційного обліку до подачі позовної заяви, оскільки позивач просить стягнути заборгованість за період з червня 2017 по січень 2024 року, а знятий з місця реєстрації він був в лютому 2024 року.

Щодо застосування позовної давності у спірних правовідносинах слід зазначити наступне.

Відповідно до положень ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч. ч. 1 та 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п.51 рішення від 22.10.1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

До спірних правовідносин застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до Закону України від 30.03.2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» доповнено Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України п.12, яким визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), визначені статтями 257,258,362,559,681,728,786,1293 цього Кодексу строки продовжуються на строк дії такого карантину.

Вказаний Закон набрав чинності 02.04.2020 року, а тому саме з цієї дати строк позовної давності продовжувався у зв`язку із введенням на території України карантину.

Строк позовної давності за всіма вимогами, що виникли після 02 квітня 2017 року, та на які поширюється загальна позовна давність у три роки вважаються продовженим на підставі п.12 Прикінцевих та перехідні положень ЦК України, до закінчення дії карантину, встановленої Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19).

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. Карантин в Україні було безперервно встановлено з 12.03.2020 року до 30.06.2023 року.

Тобто, строк позовної давності пропущено позивачем не було, оскільки просить стягнути заборгованість за період з червня 2017 року по січень 2024 року.

Враховуючи, що відповідачі, будучи зареєстрованими за адресою: АДРЕСА_1 , були споживачами послуг з водопостачання та водовідведення, заборгованість за спожиті послуги в добровільному порядку не відшкодовано, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Згідно статті 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в загальній сумі 3028 грн. сплачений при подачі цього позову.

Керуючись ст.10, 18, 23, 76, 279, 258, 259, 263-265, 282, 352, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення боргу за надані послуги водопостачання та водовідведення задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення боргу за надані послуги водопостачання та водовідведення на користь Міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» заборгованість за за надані послуги водопостачання та водовідведення у розмірі 43628,51 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за надані послуги водопостачання та водовідведення на користь Міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» судовий збір у розмірі по 605,60 грн. з кожного.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В.Кузьменко