Житомирський апеляційний суд
Справа №0603/2-162/11 Головуючий у 1-й інст. Хуторна І.Ю.
Категорія 39 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б., Трояновської Г.С.

з участю секретаря

судового засідання Бузган А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Житомирі цивільну справу № 0603/2-162/11 за заявою виконуючого обов`язки начальника Бердичівського відділу державної виконавчої служби у Бердичівському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Більського Олександра Леонідовича про роз`яснення рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 26 вересня 2012 року у справі №2-162/11 за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України»

на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 03 квітня 2024 року, постановлену під головуванням судді Хуторної І.Ю.

в с т а н о в и в:

У лютому 2024 року виконуючий обов`язки начальника Бердичівського відділу ДВС у Бердичівському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Більський О.Л. звернувся до суду із заявою, в якій просив роз`яснити резолютивну частину рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 26 вересня 2012 року у справі №2-162/11 за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу, а саме в якому розмірі та в якій валюті судом визначено до стягнення грошові кошти.

В обґрунтування вказаної заяви зазначав, що на примусовому виконанні у Бердичівському відділі ДВС у Бердичівському районі Житомирської області Центрально міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження ВП №74026820 відносно примусового виконання дублікату виконавчого листа №0603/2-162/11, виданого Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області 15.11.2019 року про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованості за кредитним договором №521070126 від 24.10.2007 року, укладеним між ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та ОСОБА_1 , в розмірі 258 694,87 грн., в тому числі: 29 328,40 доларів заборгованість по кредиту (в еквівалентному відношенні 232 427,57 грн.), 2 832,58 доларів (еквівалент 22 448,2 грн.) заборгованість по процентам, 61,10 доларів (еквівалент 484,22 грн.) прострочені відсотки, пеня 3 334,88 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 1 700,00 грн.

При виконанні вказаного виконавчого листа виникають складнощі у розумінні резолютивної частини рішення, викладеної у виконавчому листі, щодо визначення суми заборгованості та валюти її погашення. Так, узагальнююча сума кредитної заборгованості вказана у розмірі 258 694,87 грн. Водночас, судом зазначено, що складовими вказаної заборгованості є суми в іноземній валюті доларах (без конкретизації повної назви валюти (австралійський долар, гонконгівський долар, долар США, канадський долар тощо).

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 03 квітня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви про роз`яснення судового рішення.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, представник «АТ Державний експортно-імпортний банк України» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, необґрунтованість та неврахування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про роз`яснення рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 26 вересня 2012 року у справі №2-162/11.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд мотивував свою відмову тим, що банк просив у позовній заяві стягнути всю суму боргу за кредитним договором у розмірі 258 694,87 грн., вказавши лише складові боргу в доларах США та гривні, проте не доларовий еквівалент усієї суми боргу. Проте судом встановлено та не потребує доведення той факт, що кошти за кредитним договором видавався боржнику у розмірі 31 450,00 у валюті доларів США. Укладення та виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Вказує, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Судом у своєму рішенні встановлений характер грошового зобов`язання, зокрема було визначено стягнення з боржника суми саме в іноземній валюті, що на момент ухвалення рішення суду становило визначений за офіційним курсом НБУ еквівалент у національній валюті України.

Слід зауважити що складові частини боргу у резолютивній частині рішення зазначені у валюті кредитного договору, а саме: - 29 328,40 доларів США; - 2 832,58 доларів США; - 61,10 доларів США.

У разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом НБУ не вважається належним виконанням, такий правовий висновок виклала у своїй постанові від 04.06.2018 у справі №761/12665/14-ц Велика Палата Верховного Суду.

ОСОБА_1 скористався своїм правом та подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

На спростування доводів апеляційної скарги зазначає, що у квітні 2010 року ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» звернувся до Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області з позовом про стягнення з нього суми боргу. У позовній заяві вказувалось про допущення заборгованості за кредитним договором №52107С126 від 24.10.2007 року. У позовній заяві банк самостійно визначив ціну позову у сумі 258 694,87 грн.

До позовної заяви банк надав власний розрахунок заявленої до стягнення кредитної заборгованості, в тому числі скористався правом на дострокове стягнення кредиту, вказавши загальну суму заборгованості. У позовних вимогах банк просив стягнути заборгованість саме у сумі 258 694,87 грн. Вказані вимоги банком-позивачем не змінювались і були задоволені судом у повному обсязі рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 26.09.2012 у справі №2-162/11 (провадження №2/0603/48/12). Банк-позивач з вказаним судовим рішенням погодився та не оскаржував його. Таким чином, банк розпорядився своїми процесуальними правами позивача, визначивши кредитну заборгованість саме у гривні та заявивши вимогу про стягнення такої кредитної заборгованості саме у гривні. Суд не наділений повноваженнями з власної ініціативи змінювати позовні вимоги чи здогадуватись, що «мав на увазі» представник банку.

Таким чином, твердження представника банку про стягнення за вказаним судовим рішенням кредитної заборгованості саме в іноземній валюті суперечить висловленій раніше волі банку, процесуальним вимогам та спрямоване про чергову спробу збагатитись за рахунок пересічного колишнього споживача послуги банку. Так, на момент укладання кредитного договору курс гривні до долара США становив 5,1 грн. за 1 дол. США, тоді як станом на 30.04.2024 р. - 39,6688 грн.

Звертає увагу, що оскаржувана ухвала є правомірною, апеляційна скарга та заява представника ВДВС не підлягає задоволенню, оскільки до початку розгляду по суті запитуване до роз`яснення судове рішення фактично виконане у повному обсязі.

Представник Бердичівського відділу ДВС у Бердичівському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористався.

Представник стягувача у судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити, ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 26 вересня 2012 року у справі №2-162/11.

Боржник ОСОБА_1 проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Представник Бердичівського відділу ДВС у Бердичівському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

За приписами ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 26 вересня 2012 року у справі №2-162/11 стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованість за кредитним договором № 52107С126 від 24.10.2007 року, укладеним між відкритим акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» та ОСОБА_1 , в розмірі 258 694,87 грн., в тому числі: 29 328,40 доларів заборгованість по кредиту (в еквівалентному відношенні 232 427,57 грн.), 2 832,58 доларів (еквівалент 22 448,2 грн.) заборгованість по процентам, 61,10 доларів (еквівалент 484,22 грн.) прострочені відсотки, пеня 3 334,88 грн (а.с.33).

На виконання цього рішення Бердичівський міськрайонний суд 15.11.2019 року видав дублікат виконавчого листа №0603/2-162/11, відповідно до якого із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» стягнуто заборгованість за кредитним договором № 52107С126 від 24.10.2007 року, укладеним між відкритим акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» та ОСОБА_1 , в розмірі 258 694,87 грн, в тому числі: 29 328,40 доларів заборгованість по кредиту (в еквівалентному відношенні 23 2427,57 грн.), 2 832,58 доларів (еквівалент 22 448,20 грн.) заборгованість по процентам, 61,10 доларів (еквівалент 484,22 грн.) прострочені відсотки, пеня 3 334,88 грн (а.с.3).

Постановою від 02.02.2024 року державний виконавець Бердичівського відділу державної виконавчої служби у Бердичівському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Задорожнюк О.В. відкрила виконавче провадження із виконання виконавчого листа № 0603/2-162/11, виданого 15.11.2019 року (а.с.4).

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 19.03.2024 року суд виправив описку у рішенні Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 26.09.2012 у справі № 2-162/11 за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії в м. Житомирі до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу, вказавши вірно:

- у дев`ятому абзаці мотивувальної частини судового рішення: «З розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 06.04.2010 року заборгованість становить 258 694,87 грн., в тому числі: 29 328,40 доларів США - заборгованість по кредиту (в еквівалентному відношенні 232 427,57 грн.), 2 832,58 доларів США (еквівалент 22 448,20 грн.) заборгованість по процентам, 61,10 доларів США (еквівалент 484,22 грн.) прострочені відсотки, пеня 3 334,88 грн. (а.с.4-6).

- у другому абзаці резолютивної частини судового рішення: «Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованість за кредитним договором № 52107С126 від 24.10.2007 року, укладеним між відкритим акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» та ОСОБА_1 , в розмірі 258 694,87 грн., в тому числі: 29 328,40 доларів США заборгованість по кредиту (в еквівалентному відношенні 232 427,57 грн.), 2 832,58 доларів США ( еквівалент 22 448,2 грн.) заборгованість по процентам, 61,10 доларів США (еквівалент 484,22 грн.) прострочені відсотки, пеня 3 334,88 грн. (а.с.62-63).

Відмовляючи у задоволенні заяви суд першої інстанції виходив із того, що рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 26.09.2012 року у справі №2-162/11 за позовом ПА «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_1 щодо розміру боргу, який підлягає до стягнення 258 694,87 грн. є зрозумілим та не підлягає роз`ясненню.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 271 ЦПК України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення.

Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання.

Суд розглядає заяву про роз`яснення судового рішення у порядку, в якому було ухвалено відповідне судове рішення, протягом десяти днів з дня її надходження. У разі необхідності суд може викликати учасників справи, державного чи приватного виконавця в судове засідання.

Про роз`яснення або відмову у роз`ясненні судового рішення суд постановляє ухвалу, яку може бути оскаржено.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними в п. 21 Постанови №14 Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року зазначено, що роз`яснення рішення суду можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Роз`яснення рішення не допускається, якщо воно виконане або закінчився установлений законом строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до виконання. Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз`яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз`ясненні рішення.

Роз`яснення судового рішення є за своєю суттю одним із способів усунення його недоліків, але без виправлення і постановлення додаткового рішення цим же судом. Роз`яснення судового рішення зумовлюється його нечіткістю за змістом, коли воно є неясним та незрозумілим для осіб, стосовно яких воно ухвалене, так і для тих, що будуть здійснювати його виконання. Це стосується випадків, коли судом недотримані вимоги ясності, визначеності рішення, а саме, мають місце положення, які викликають суперечки щодо його розуміння та під час виконання.

Таким чином, роз`яснення рішення це більш повний і ясний виклад тих частин рішення, розуміння яких викликає труднощі.

В ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі №904/2526/18 (провадження № 12-272гс18) зазначено, що «роз`яснення судового рішення - це засіб виправлення недоліків судового акту, який полягає в усунення неясності судового документа. Тобто йдеться про викладення судового рішення у більш ясній і зрозумілій формі. Необхідність такого роз`яснення випливає з обставин неоднозначного розуміння рішення суду з метою його виконання. Здійснюючи роз`яснення судового рішення, суд викладає більш повно і зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін до рішення по суті і не торкаючись тих питань, які не були предметом судового розгляду. Якщо фактично порушуються питання про зміну рішення, або про внесення до нього нових даних, або про роз`яснення мотивів прийняття рішення, або фактично про встановлення чи зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд відмовляє в роз`ясненні рішення».

В ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 06 жовтня 2020 року у справі №233/3676/19 (провадження № 14-65цс20) вказано, що «необхідність роз`яснення судового рішення може бути зумовлена його нечіткістю в резолютивній частині, коли воно є неясним та незрозумілим для осіб, стосовно яких воно ухвалене, або які будуть здійснювати його виконання. Тобто це стосується випадків, коли рішення містить положення, які викликають суперечки щодо його розуміння та під час його виконання. Отже, в ухвалі про роз`яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суті рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Водночас суд, роз`яснюючи рішення, не вносить зміни в існуюче рішення».

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що незрозумілим є рішення суду, в якому припускається декілька варіантів тлумачення. Отже, приводом для роз`яснення рішення суду є утруднення чи неможливість його виконання.

Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз`яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз`ясненні рішення.

Отже, роз`ясненню підлягають лише ті судові рішення, які набрали законної сили та які підлягають виконанню у випадку, якщо вони не виконані або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.02.2022 № 755/1600/16 (провадження 61-15720ск21).

Роз`яснення судового рішення зумовлено його нечіткістю, якщо воно є неясним та незрозумілим як для осіб, щодо яких воно постановлене, так і тих, що будуть здійснювати його виконання.

В даному випадку, резолютивна частина рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 26 вересня 2012 року з урахуванням ухвали Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 19 березня 2024 року є цілком зрозумілою і не припускає кількох варіантів тлумачення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви відділу ДВС про роз`яснення судового рішення, оскільки зміст його резолютивної частини є чітким та зрозумілим, як для осіб, щодо яких воно ухвалене, так і для осіб, які будуть здійснювати його примусове виконання.

Доводи апеляційної скарги банку про те, що у даній справі кредитний договір був наданий у доларах США, суд мав ухвалити рішення про стягнення заборгованості у валюті долари США, однак у резолютивній частині зазначено про стягнення загальної суми заборгованості в гривні, колегія суддів вважає безпідставними, та такими, що не є підставою для роз`яснення рішення суду у відповідності до вимог статті 271 ЦПК України.

Окрім того, судом встановлено, що рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 26 вересня 2012 року банком стягувачем не оскаржувалося.

Ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам закону і підстави для її скасування та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» залишити без задоволення, а ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 03 квітня 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 червня 2024 року.

Головуючий Судді