УХВАЛА

14 червня 2024 року

м. Київ

справа № 462/3118/23

провадження № 61-6640ск24

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Сакари Н. Ю. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 06 жовтня 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 11 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Орган опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2024 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 06 жовтня 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 11 квітня 2024 року.

Ухвалою Верховного Суду від 20 травня 2024 року, відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору, касаційну скаргу було залишено без руху та надано заявнику строк для усунення недоліків щодо сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні вказаного клопотання, Верховний Суд дійшов висновку, що додані до клопотання документи, зокрема довідка пенсійного органу, відповідно до змісту якої ОСОБА_1 не отримує пенсійних виплат, та відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, не є достатніми, оскільки такі докази не свідчать про відсутність інших джерел доходів, зокрема, одержання доходів від майна, наявність самого майна, що зумовлює обов`язок власника у його утримані, відкриття банківських рахунків (депозитних), тощо.

У червні 2024 року до суду касаційної інстанції надійшли матеріали на виконання вимог ухвали Верховного суду від 20 травня 2024 року, які містять повторне клопотання про звільнення від сплати судового збору, яке обґрунтоване скрутним майновим становищем ОСОБА_1 , який постійно проходить стаціонарне лікування, вказує про відсутність рухомого та нерухомого майна.

До клопотання, заявником додано довідку по рахунках Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК», відповідно до змісту якої на банківському рахунку ОСОБА_1 знаходиться залишок коштів в розмірі 0,86 грн.

Також, заявник вказує, що у разі повернення касаційної скарги, у зв`язку із цинічним вимаганням Верховним Судом сплати судового збору, вказане свідчитиме про відмову у доступі до правосуддя, що буде підставою для його скарги до Вищої ради правосуддя.

Верховний Суд вважає, що недоліки касаційної скарги не усунуто, оскільки судовий збір не сплачено, а до повторно поданого клопотання з тих самих підстав (скрутне майнове становище) не додано доказів на підтвердження відповідних обставин, які можуть слугувати для звільнення особи від сплати судового збору.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, зокрема, про звільнення від сплати судового збору повинна навести доводи того, що її майновий стан об`єктивно перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі, а також надати докази, які б свідчили про вжиття ним всіх необхідних заходів для своєчасної сплати судового збору.

Необхідність сплати судового збору є певним обмеженням при зверненні до суду, однак таке обмеження є загальним для всіх суб`єктів, узгоджується зі статтею 129 Конституції України, якою як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, і не може бути визнане обмеженням права доступу до суду в розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, звільнення від сплати судового збору, відстрочення, розстрочення його сплати або зменшення його розміру з підстав, передбачених статтею 8 Закону України «Про судовий збір», належить до повноважень суду, який вирішує питання відкриття провадження (прийняття заяви, скарги тощо).

Зазначені норми є диспозитивними і встановлюють не обов`язок, а право суду на власний розсуд, зокрема відстрочити сплату судового збору.

Додана ОСОБА_1 до клопотання довідка банку про залишок коштів не є свідченням відсутності відкритих банківських рахунків в інших банківських установах.

Аргумент клопотання про відсутність у заявника рухомого та нерухомого майна, а також постійне перебування на стаціонарному лікуванні не підтверджено жодними доказами.

Верховний Суд також враховує, що зазначення особою про відсутність у неї доходів взагалі, очевидно не свідчить про дійсність такого майнового стану, враховуючи загальні потреби життєдіяльності кожної особи та необхідність їх матеріального забезпечення.

Отже, слід дійти висновку, що додані до первісного клопотання та під час усунення недоліків касаційної скарги документи не в повній мірі відображають майновий стан заявника, а відповідно, такі докази не є достатніми для вирішення клопотання про звільнення заявника від сплати судового збору за правилами статті 8 Закону України «Про судовий збір».

Крім того, Верховний Суд відзначає, що заявником не підтверджено доказами, що визначений судом судовий збір у розмірі 2 147,20 грн становить надмірним майновим тягарем для заявника, а отже, вказане фінансове обмеження не свідчить про обмеження права на доступ до правосуддя, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях зазначає, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (Рішення ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року, пункт 59).

Щодо заяви ОСОБА_1 у клопотанні про звернення із скаргою до Вищої ради правосуддя, у разі повернення його касаційної скарги, Верховний Суд зауважує, що погроза з метою спонукання суд прийняти рішення на користь учасника справи, є неприпустимою процесуальною поведінкою такого учасника та є зловживанням процесуальними правами відповідно до статті 44 ЦПК України.

Отже, наведене свідчить, що станом на 14 червня 2024 року недоліки касаційної скарги щодо сплати судового збору у відповідному розмірі, заявником не усунуто, що унеможливлює відкриття касаційного провадження та є підставою для повернення касаційної скарги.

Відповідно до частини третьої статті 185, частини другої статті 393 ЦПК України у разі невиконання ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається.

Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статтями 185, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 06 жовтня 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 11 квітня 2024 року вважати неподаною і повернути заявнику.

Заявнику надіслати копію ухвали разом з доданими до касаційної скарги матеріалами, іншим учасникам справи надіслати копію ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Н. Ю. Сакара