Справа № 463/1815/24
пр.№ 2-н/464/708/24
УХВАЛА

29 березня 2024 року м.Львів

Суддя Сихівського районного суду м.Львова Шашуріна Г.О., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з Державного підприємства Виробничо-сервісний центр у Львівській області нарахованої, але не виплаченої заробітної плати,

у с т а н о в и л а:

Заявник звернулася до Личаківського районного суду м. Львова із заявою про видачу судового наказу, в якій просить стягнути з боржника на свою користь нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 13 237,88 гривень.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 04 березня 2024 року дану справу направлено за підсудністю до Сихівського районного суду м. Львова суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 березня 2024 року таку передано на розгляд судді Шашуріній Г.О.

Дослідивши матеріали заяви, суддя дійшла наступного висновку.

Статтею 160 ЦПК України передбачено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

За положеннями ст.167 ЦПК України розгляд заяви у наказному провадженні проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника.

Згідно з п.1 ч.1 ст.161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Відповідно до п.4 ч.3 ст.163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додаються інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

У підтвердження заявлених вимог заявником надано відповіді з управління з питань праці, Фонду соціального страхування, Державної фіскальної служби (є обрізаними і не повністю читабельними), які не містять інформації щодо заборгованості нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, як цього вимагає закон. Інші докази боргу перед заявником відсутні.

Таким чином, із поданої заяви не вбачається виникнення у заявника безспірного права грошової вимоги про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. Доводи заявника, що вказана сума у розмірі 13 237,88 гривень і становить суму боргу є припущенням, на якому не може ґрунтуватися доказування. Суд позбавлений можливості встановити реальний розмір заборгованості із зарплати, достатні дані, які б давали підстави для винесення судового наказу, відсутні.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

За результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу (ч.2 ст.167 ЦПК України).

З огляду на викладене у видачі судового наказу про стягнення з боржника заборгованості слід відмовити. Відмова у видачі судового наказу із наведених підстав не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою після усунення недоліків або в порядку позовного провадження.

Керуючись ст.ст.165, 258-261, 353 ЦПК України,

п о с т а н о в и л а:

Відмовити ОСОБА_1 у видачі судового наказу про стягнення з Державного підприємства Виробничо-сервісний центр у Львівській області нарахованої, але не виплаченої заробітної плати.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом 15 днів згідно з вимогами ст.ст.351-356 ЦПК України.

Повне судове рішення складено та підписано 29 березня 2024 року.

Суддя Г.О.Шашуріна