Справа № 164/2100/23
п/с 2/164/190/2024

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 січня 2024 року Маневицький районний суд Волинської області
в складі: головуючого - судді Ониска Р.В.,
при секретарі Наумик Н.В.,
з участю позивача ОСОБА_1 ,
представника органу опіки та піклування Вершкової Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Маневичі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог - орган опіки і піклування виконкому Маневицької селищної ради Камінь-Каширського району Волинської області, про позбавлення батьківський прав, -
Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення батьком від виховання дітей, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 просила позов задовольнити та не заперечувала щодо заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, не подавав заяву про розгляд справи за його відсутності та не подавав клопотань про відкладення судового розгляду та відзиву на позовну заяву, а тому судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення, проти якого не заперечила позивач.
Представник органу опіки та піклування Вершкова Л.В. в судовому засіданні висловила позицію, що позовні вимоги підтримує і вважає, що оскільки ОСОБА_2 протягом багатьох років не приймає участі у вихованні дітей, то він повинен бути позбавлений батьківських прав.
Дослідивши та оцінивши в сукупності докази, суд прийшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що рішенням Маневицького районного суду Волинської області від 20.02.2013 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано шлюб. Від шлюбу із відповідачем вони мають двох дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після розірвання шлюбу діти залишились проживати разом з позивачем ОСОБА_1 в с. Підцир`я Камінь-Каширського району Волинської області. На підставі судового наказу Маневицького районного суду Волинської області від 08.02.2013 у справі №164/121/13-ц з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 стягнено аліменти на утримання дітей. З моменту розірвання шлюбу відповідач ОСОБА_2 маючи реальну можливість виконувати обов`язки по вихованню та утриманні дітей, повністю ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не цікавиться житям своїх малолітніх дітей, не відвідує їх та не спілкується з ними, не переймається їх потребами, фізичним та духовним розвитком, не виявляє батьківської турботи та піклування, не цікавиться навчанням дітей, не надає матеріальної допомоги для забезпечення їх одягом та харчуванням. Станом на жовтень місяць 2022 року заборгованість відповідача по сплаті аліментів становить 47 962,33 гривні. Діти також байдуже відносяться до того факту, що у них є батько та не бажають, щоб відповідач ОСОБА_2 рахувався їх батьком формально. Останній свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками і вважає, що весь тягар по утриманні та вихованні дітей повинен лежати лише на ОСОБА_1 . Відповідач ОСОБА_2 на день народження дітей не з`являвся, жодного разу не виявив бажання привітати їх, не брав участі у витратах на придбання шкільної канцелярії для дітей до школи. Ставлення ОСОБА_2 до своїх дітей розглядалось на засіданні органу опіки та піклування виконкому Маневицької селищної ради та було затверджено висновок про доцільність позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дітей батьком ОСОБА_2 , свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків.
Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.
ЄСПЛ у рішенні від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України» (заява № 2091/13), установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Під час судового розгляду встановлено, що Відповідач ОСОБА_2 , як батько неповнолітніх дітей: дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ухиляється від виконання основних обов`язків щодо виховання та розвитку дітей, які встановлені в ст. 164 СК України, а саме: не піклується про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний стан.
У частині 5, 6 статті 19 СК України передбачено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
На переконання суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 є достатньо обгрунтованим, не суперечить інтересам дітей, а навпаки захищає інтреси дітей від недопустимих дій батька, які виразились в байдужому ставленні до своїх дітей.
З огляду на вказане у сукупності, зважаючи на зазначені докази, суд прийшов до висновку про те, що в ході судового розгляду справи встановлено, що Відповідач ухиляється від утримання та виховання неповнолітніх дітей, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, що є підставою для позбавлення батьківських прав.
Суд звертає увагу, що після усунення обставин, які були підставою для позбавлення батьківських прав, Відповідач не позбавлений можливості звернутися у встановленому законом порядку з вимогами про поновлення батьківських прав.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з Відповідача на користь Позивача понесені нею витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 073,60 грн.
Керуючись ст.ст. 12,81,89, 141, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 150, 164, 166 СК України суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог - орган опіки і піклування виконкому Маневицької селищної ради Камінь-Каширського району Волинської області, про позбавлення батьківський прав - задовольнити.
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (паспортні дані та ідентифікаційний код не відомі), жителя АДРЕСА_1 - позбавити батьківських прав стосовно його неповнолітніх дітей: дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте Маневицьким районним судом Волинської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , житель: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер не відомий.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: орган опіки і піклування виконкому Маневицької селищної ради Камінь-Каширського району Волинської області, місцезнаходження: 44601, смт. Маневичі, вул. Незалежності, б. 30, Камінь-Каширського району Волинської області, .

Повний текст судового рішення складено 16 січня 2024 року.

Суддя Маневицького районного суду

Волинської області Ониско Р.В.