Справа № 458/154/24
УХВАЛА

02.04.2024 м. Турка

Суддя Турківського районного суду Львівської області Ференц Р.І., перевіривши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

15.02.2024 року через канцелярію Турківського районного суду Львівської області представник позивачки адвокат Яворська М.М. подала позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, в якій позивач просить розірвати шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Турківського районного управління юстиції Львівської області 18.03.2011 року згідно актового запису в книзі реєстрації шлюбу за №13.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.02.2024 року у провадження судді Турківського районного суду Львівської області Ференц Р.І. передана дана справа.

Предметом позову є припинення шлюбу внаслідок його розірвання.

У позовній заяві позивач просить розірвати шлюб з відповідачем ОСОБА_2 , громадянином Держави Ізраїль.

Відповідно до ч.8 ст.187 ЦПК України судом засобами підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» отримано відповідь №454750 від 19.02.2024 з Єдиного державного демографічного реєстру, відповідно до якого інформацію про відповідача за вказаними параметрами « ОСОБА_2 », дата народження « ІНФОРМАЦІЯ_1 » не знайдено.

Відповідно до ч.7 ст.187 ЦПК України судом 22.02.2024 року отримано відповідь з Турківської міської ради Самбірського району Львівської області про те, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не зареєстрований на проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч.7 ст.187 ЦПК України судом 27.03.2024 року отримано відповідь з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України у Львівській області, про те, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрованим/знятим з реєстрації не значиться.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Тобто відповідач по справі є іноземним елементом у розумінні положень Закону України «Про міжнародне приватне право» і ЦПК України.

Пунктом 2 ч.1 ст.1 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено, що іноземний елемент ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави.

Згідно п.7 ч.1 ст.76 Закону України «Про міжнародне приватне право», суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках: дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України.

Частиною 1 статті 80 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлено, що в разі якщо при розгляді справи з іноземним елементом у суду виникне необхідність у врученні документів або отриманні доказів, у проведенні окремих процесуальних дій за кордоном, суд може направити відповідне доручення компетентному органу іноземної держави в порядку, встановленому процесуальним законом України або міжнародним договором України.

Згідно п. 2.3 розділу ІІ Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та ДСА України від 27 червня 2008 року №1092/5/54, доручення та документи, що до нього додаються, складаються мовою, передбаченою відповідним міжнародним договором України. Якщо доручення чи документи, що до нього додаються, складено українською мовою, слід додавати завірений переклад на мову запитуваної держави або на іншу мову, передбачену міжнародним договором України. Документи, що підлягають врученню згідно з дорученням суду України, складаються мовою запитуваної держави чи іншою мовою, передбаченою міжнародним договором України, або супроводжуються завіреним перекладом на таку мову. У відповідних випадках документи, що підлягають врученню, можуть бути складені або перекладені на ту мову, яку, як є підстави вважати, розуміє особа, якій необхідно вручити документи.

Згідно з ч. 1 ст. 498 ЦПК України у разі якщо в процесі розгляду справи суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, суд України може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави (далі - іноземний суд) у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Україна та Держава Ізраїль є сторонами міжнародного договору - Гаазької Конвенції про отримання за кордоном доказів у цивільних або комерційних справах від 18.03.1970 (далі за текстом - Конвенція).

Особливості виконання вищевказаної Конвенції врегульовані у розділі VII Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України і Державної судової адміністрації України від 27.06.2008р. № 1092/5/54, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.07.2008р. за № 573/1526 (далі за текстом - Інструкція).

Згідно із ст. 1 Конвенції у цивільних або комерційних справах судовий орган Договірної Держави може відповідно до положень законодавства цієї Держави шляхом надіслання судового доручення звернутися до компетентного органу Договірної Держави з проханням отримати докази або провести інші процесуальні дії.

Договірна Держава призначає Центральний Орган, який зобов`язується отримувати судові доручення, що надходять від судових органів іншої Договірної Держави і передавати органу, компетентному їх виконати. Кожна Держава організовує Центральний Орган згідно із своїм правом. Доручення надсилаються Центральному Органу Держави виконання без посередництва будь-якого іншого органу цієї держави (ст. 2 Конвенції).

Доручення суду України на підставі Конвенції про отримання доказів надсилається через Міністерство юстиції, який переправляє його центральному органу, визначеному відповідною державою відповідно до статті 2 Конвенції (п. 7.3 Інструкції).

Згідно з інформацією, розміщеною на офіційному веб-сайті Гаазької конференції з міжнародного приватного права (https://www.hcch.net/en/states/hcch-members/details1/?sid=45) Центральним Органом Держави Ізраїль є Міністерство юстиції (Ministry of Justice Office of the Deputy Attorney General (International Law))

У ст. 3 Конвенції та п. 7.2. Інструкції зазначено, що судове доручення повинно містити перелік доказів, які мають бути отримані, або інша процесуальна дія, яку потрібно провести. У разі виникнення необхідності у проведенні допиту осіб доручення має містити імена та адреси осіб, яких потрібно допитати, та перелік запитань, які потрібно поставити особам в ході опитування, або виклад фактів, у зв`язку із якими вони мають бути запитані.

Доручення відповідно до статті 3 Конвенції складається судом України згідно з формою запиту відповідно до додатка 11 (п. 7.2. Інструкції).

Згідно зі ст. 4 Конвенції судове доручення складається мовою запитуваного органу або супроводжується перекладом на цю мову. Однак, Договірна Держава приймає доручення також англійською чи французькою мовою або з перекладом на одну з цих мов, якщо вона не зробила застереження на підставі ст. 33 Конвенції. Веб-сайт Гаазької конференції з міжнародного приватного права містить інформацію про те, що компетентні органи Держави Ізраїль приймають запити як на івриті, так і англійською та французькою мовами. Проте переклад запиту англійською чи на іврит пришвидшують обробку запиту.

Оскільки відповідач ОСОБА_2 є громадянином Держави Ізраїль, то позивачу слід надати два екземпляри належним чином засвідченого перекладу позовної заяви та усіх додатків до неї на офіційну мову запитуваної держави, для вручення їх відповідачу за місцем проживання (реєстрації).

Суд звертає увагу, що саме на позивача покладається обов`язок забезпечити подання до суду належно оформлених, перекладених, нотаріально посвідчених документів, після чого вони направляються судом до Міністерства юстиції України.

У силу ст.79 Закону України «Про нотаріат», нотаріус засвідчує вірність перекладу документа з однієї мови на іншу, якщо він знає відповідні мови. Якщо нотаріус не знає відповідних мов, переклад документа може бути зроблено перекладачем, справжність підпису якого засвідчує нотаріус.

Позивачем не надано позовної заяви з додатками перекладеної на англійську, французьку мову чи іврит, які засвідчені належною особою у встановленому порядку, мовою запитуваної сторони. При цьому, володіння відповідачем українською мовою не має правового значення та не є належним способом повідомлення у спосіб, обраний позивачем.

Оскільки адреса проживання відповідача знаходиться за межами України, іншого зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання (перебування) відповідача на території України суду не відомо, тому, відповідно до ст. 498 ЦПК України, суд України повинен звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

У зв`язку з цим, позовна заява не відповідає вимогам ст.ст.175,177 ЦПК України та вказаному міжнародного договору, а саме: позивач не додав до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, із завіреним перекладом на англійську, французьку мову чи іврит, який повинен бути засвідчений офіційним перекладачем або нотаріусом для виконання певних процесуальних дій і вручення документів відповідачу.

Дані недоліки є суттєвими та такими, що унеможливлюють забезпечення судом прав відповідача і належне виконання міжнародного договору відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства.

Отже, позивачем до позовної заяви, складеної українською мовою, слід додати завірений її переклад на мову запитуваної держави та мову країни, громадянином якої є відповідач, а також завірений переклад всіх доданих до позову документів (тобто на мову другої Договірної Сторони (грузинську мову)).

Суд критично ставиться до зазначення позивачем в заяві останнього відомого місця проживання (перебування) відповідача, оскільки відповідно до положень п.9 ст.28 ЦПК України останнє відоме місцем проживання або перебування відповідача має бути зареєстрованим у встановленому законом порядку, доказів на підтвердження такого позивачем не надано.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.ст.175 і 177 ЦПК України, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення заяви без руху зазначаються недоліки заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Оскільки заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. ст. 175, 177 ЦПК України, позовна заява підлягає залишенню без руху.

При постановленні даного рішення судом враховано прецедентну практику Європейського суду з прав людини, яка виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

З цього приводу прецедентними є рішення ЄСПЛ у справах "Осман проти Сполученого королівства" та "Креуз проти Польщі". У вказаних рішеннях також зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів (рішення ЄСПЛ від 04.10.2001 року у справі «Тойшлер проти Німеччини»).

У зв`язку з наведеним, вимога суду про усунення недоліків позовної заяви не є порушенням права на справедливий судовий захист.

Крім того, як наголошує у своїх рішеннях ЄСПЛ, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,13,43,76-83,175,185,258-260,353 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу залишити без руху.

Надати позивачу строк не більше п`яти днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків, вказаних в описовій частині ухвали, подавши у визначений ухвалою строк усі підтверджуючі документи виконання вимог ухвали і усунення недоліків (подання до суду належно оформлених, перекладених, нотаріально посвідчених документів).

Інформацію щодо справи, що розглядається учасники справи можуть отримати на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет веб-адреса сторінки: http://court.gov.ua, а також на офіційній веб-сторінці суду: http://tk.lv.court.gov.ua/.

У разі невиконання вимог ухвали у визначений строк, заява буде вважатися не поданою і повернута, що не перешкоджає повторному зверненню із аналогічною позовною заявою до суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Ухвала складена та підписана 02.04.2024 року.

Суддя Р.І.Ференц