ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/23947/20

Провадження № 22-ц/4820/594/24

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.

секретар судового засідання Дияк Я.А.

за участю: відповідача-позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 , представника позивача-відповідача ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна подружжя, стягнення компенсації у зв`язку з відчуженням спільного майна подружжя, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 грудня 2023 року (суддя Приступа Д.І.).

Заслухавши доповідача, пояснення учасника справи та представників учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У вересні 2020 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позову вказував, що з 01 листопада 2000 року по 11 лютого 2020 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 . Під час перебування в шлюбі сторони за спільні кошти придбали квартиру АДРЕСА_1 .

Зазначав, що вказане майно є об`єктом права спільної сумісної власності, при цьому він з відповідачкою не можуть домовитися щодо порядку поділу майна, тому вимушений звертатися до суду із позовом, у якому з врахуванням уточнених позовних вимог просив визнати за ним право власності на квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

У січні 2021 році ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна подружжя, стягнення компенсації у зв`язку з відчуженням спільного майна подружжя.

ОСОБА_1 вказувала, що не заперечує факти викладені у первісній позовній заяві, а саме перебування з ОСОБА_4 із 2000 року у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 11.02.2020 був розірваний. За період шлюбу вони з відповідачем придбали майно, яке слід визнати спільною сумісною власністю подружжя та поділити у судовому порядку, оскільки сторонам не вдається добровільно дійти згоди.

Під час шлюбу сторонами було придбано квартиру АДРЕСА_1 вартістю 17500 дол. США; 28.08.2013 - автомобіль марки OPEL Vivaro, 2005 року випуску, вартістю 11000 дол. США. Окрім того, звертала увагу, що ними було придбано речі домашнього вжитку, якими одноосібно користується відповідач, а саме: меблі для дитячої кімнати - диван (3000 грн), письмовий стіл (500 грн), шафа-купе (3000 грн); меблі для спальної кімнати: стінка (гірка) - (500 грн), ліжко-диван кутовий (3000 грн), стіл журнальний (500 грн), телевізор (плазма) - (8000 грн); набір меблів для кухні (4000 грн); плита газова марки Indezit (3000 грн); холодильник марки Gorenje (8000 грн), набір посуду Luminarc (1000 грн); набір меблів в коридор шафа-купе (7000 грн), стелаж-полка для - взуття (3000 грн); пральна машина (3000 грн).

Зазначала, що автомобілем марки OPEL Vivaro, 2005 року випуску, вартістю 11000 дол. США, ОСОБА_4 користується одноосібно та 31.01.2020 ним було знято вказаний автомобіль з реєстрації ТСЦ МВС, з метою приховування від поділу спільного майна подружжя.

Звертаючись до суду з позовом, просила визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 автомобіль марки OPEL Vivaro, 2005 року випуску, двигун 1,9 см.куб, державний номерний знак НОМЕР_1 , вартістю 239700 грн; меблі для дитячої кімнати - диван вартістю 3000 грн, письмовий стіл, вартістю 500 грн, шафа-купе вартістю 3000 грн; меблі для спальної кімнати вартістю 3000 грн; меблі з гостьової кімнати: стінка (гірка) вартістю 500 грн, ліжко-диван кутовий вартістю 3000 грн, стіл журнальний вартістю 500 грн, телевізор (плазма) вартістю 8000 грн; набір меблів для кухні вартістю 4000 грн, плита газова марки Indezit вартістю 3000 грн, холодильник марки Gorenje вартістю 8000 грн, набір посуду Luminar вартістю 1000 грн; набір меблів в коридор (шафа-купе) вартістю 7000 грн, стелаж-полка для взуття вартістю 3000 грн, пральну машину вартістю 3000 грн.

Виділити їй на праві приватної власності наступне майно: з дитячої кімнати -шафу-купе вартістю 3000 грн, телевізор (плазма) вартістю 8000 грн, стіл журнальний вартістю 500 грн, холодильник марки Gorenje вартістю 8000 грн, набір посуду Luminarc вартістю 1000 грн, стелаж-полка для взуття вартістю 3000 грн, пральну машину, вартістю 3000 грн, всього майна на 24000 грн.

Виділити ОСОБА_4 на праві приватної власності наступне майно: диван з дитячої кімнати, вартістю 3000 грн, набір меблів для спальної кімнати вартістю 3000 грн, стінку (гірку), вартістю 500 грн, ліжко-диван кутовий, вартістю 3000 грн, меблі кухонні вартістю 4000 грн, газову плиту марки Indezit вартістю 3000 грн, шафу-купе з коридору, вартістю 7000 грн, а всього майна на 24 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 , на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію в розмірі 1/2 частини вартості автомобіля марки OPEL Vivaro 1,9 см.куб, 2005 року випуску, пасажирський, державний номер НОМЕР_1 , що становить суму в розмірі 119850 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 грудня 2023 року (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 22.12.2023) первісний позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на частину квартири АДРЕСА_1 .

Залишено у власності ОСОБА_5 частину квартири АДРЕСА_1 .

Зустрічний позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 компенсацію половини ринкової вартості автомобіля марки OPEL Vivaro, 1,9 см.куб. 2005 року випуску, пасажирський, державний номерний знак НОМЕР_1 , в сумі 119859 грн.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення зустрічних позовних вимог про стягнення компенсації половини ринкової вартості автомобіля, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в цій частині скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. При цьому, посилається на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи. Зазначає, що на час здійснення реалізації авто ОСОБА_1 не заперечувала проти реалізації автомобіля, шляхом зняття його з реєстрації в ТСЦ МВС. Вказує, що на той час йому не було відомо про намір ОСОБА_1 в майбутньому звернутися до суду із вимогою стягнення із нього компенсації половини ринкової вартості авто, а тому не зберіг підтверджуючих доказів її згоди продажу автомобіля. Судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не досліджено обставину чи відомо було позивачці за первісним позовом про продаж автомобіля, на час коли він продавався, а також чи була вона присутня під час передачі коштів. ОСОБА_4 акцентує увагу, на те, що кошти передавались в присутності ОСОБА_1 . Також позивачка не оспорювала договір купівлі-продажу автомобіля.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

В судовому засіданні представник позивача-відповідача ОСОБА_3 підтримала апеляційну скаргу.

Відповідач-позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні просили апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Позивач-відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, про день, місце і час слухання справи повідомлений належним чином.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 367 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції в частині задоволення первісних позовних вимог ОСОБА_4 щодо поділу майна подружжя та в частині відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 сторонами не оскаржується, а тому апеляційним судом, відповідно до ст. 367 ЦПК України, не переглядається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з 01 листопада 2000 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 лютого 2020 року.

Із відповіді начальника регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Хмельницькій області від 13 листопада 2020 № 31/22/1-С-16ад на запит адвоката Стасишина А.Л. вбачається, що 28 серпня 2013 року сторони придбали автомобіль марки OPEL Vivaro, 1,9 см.куб. 2005 року випуску, пасажирський, державний номерний знак НОМЕР_1 . 31.01.2020 вказаний автомобіль було продано (а.с. 51).

Ринкова вартість автомобіля марки OPEL Vivaro, 2005 року випуску на орієнтовну дату його продажу 31.01.2020 становила 9588 доларів США, що в гривневому еквіваленті - 239 700 грн (а.с.52-56).

Дані обставини підтверджуються матеріалами справи.

Задовольняючи зустрічні позовні вимоги в частині стягнення компенсації половини ринкової вартості автомобіля, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що транспортний засіб OPEL Vivaro, 1,9 см.куб. 2005 року випуску, пасажирський, державний номерний знак НОМЕР_1 , являвся спільною сумісною власністю сторін, як придбаний в шлюбі, відчужений без згоди відповідачки-позивачки, тому на її користь слід стягнути компенсацію вартості 1/2 частини вартості автомобіля.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення міститься у статті 368 ЦК України.

Згідно зі статтею 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільної сумісної власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідний правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року в справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Тлумачення норм сімейного законодавства свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Матеріали справи не містять доказів згоди позивачки за зустрічним позовом на вчинення правочину щодо відчуження спірного автомобіля.

З огляду на викладене, з врахуванням факту відчуження спірного автомобіля, за відсутності згоди відповідачки-позивачки на це відчуження і недоведеності позивачем-відповідачем факту відчуження його в інтересах сім`ї, позивачці завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, відповідно, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що на користь позивачки підлягає стягненню компенсація вартості 1/2 частини автомобіля.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не заперечувала щодо продажу автомобіля, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження згоди останньої на відчуження спірного автомобіля позивачем-відповідачем ні до суду першої інстанції, ні до апеляційного суду надано не було.

Суд першої інстанції, відповідно до ст. 89 ЦПК України, дав належну оцінку допустимості, достовірності кожного з представлених сторонами доказів окремо, їх достатності та взаємному зв`язку доказів у сукупності і дійшов правильного висновку про те, що згоди на відчуження транспортного засобу відповідачка-позивачка не надавала.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги в тій частині, що позивачка за зустрічним позовом договір відчуження не оспорювала і такий спосіб захисту не обирала. З огляду на те, що за статтею 65 СК України, для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

За нормами частини четвертої статті 203 ЦК України, правочин має вчинятись у формі, встановленій законом.

Отже, згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана в письмовій формі.

Законодавством не передбачено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про поділ цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з підстави його відчуження без письмової згоди одного з подружжя суд має виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали на їх законність, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки стосовно встановлення обставин справи, до особистого тлумачення норм права й обставин справи, такі доводи містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 грудня 2023 року в частині задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 про компенсацію половини ринкової вартості автомобіля залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 01 квітня 2024 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: А.П. Корніюк

О.І. Талалай