У х в а л а

26 березня 2024 року

м. Київ

Справа № 758/3371/23

Провадження № 61-3259ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Дундар І. О., Краснощокова Є. В. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» (далі - відповідач)

на рішення Подільського районного суду міста Києва від 19 грудня 2023 року, додаткове рішення цього суду від 10 січня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 лютого 2024 року

у справі за позовом ОСОБА_1 (далі - позивачка) до відповідача за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - ОСОБА_2 (далі - водій) - про стягнення коштів і

в с т а н о в и в:

1. У березні 2023 року позивачка звернулася до суду з позовом, у якому просила стягнути з відповідача 137 471,60 грн різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою, 11 949,23 грн інфляційних втрат, 3 % річних у розмірі 2 779,59 грн, 3500 грн витрат на виготовлення звіту про визначення вартості відновлювального ремонту. Мотивувала так:

- 16 липня 2022 року сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю транспортного засобу, яким керував водій, та автомобіля, яким керувала позивачка;

- 13 вересня 2022 року Подільський районний суд міста Києва прийняв постанову, згідно з якою визнав водія винним у спричиненні ДТП;

- розмір матеріальних збитків, завданих позивачці внаслідок аварійних пошкоджень, становить 267 471,60 грн;

- Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Саламандра» виплатило позивачці 130 000,00 грн страхового відшкодування;

- на час ДТП водій працював у відповідача, тому цивільно-правову відповідальність має нести юридична особа, працівник якої завдав шкоду.

2. 19 грудня 2023 року Подільський районний суд міста Києва ухвалив рішення, згідно з яким задовольнив позов частково: стягнув із відповідача 137 471,60 грн різниці між фактичним розміром шкоди та сумою страхового відшкодування і 3500 грн витрат на виготовлення звіту про визначення вартості відновлювального ремонту; відмовив у задоволенні інших позовних вимог. Мотивував так:

- позивач додав до позовної заяви зазначений звіт, у якому оцінювач вказав, що такий ремонт із урахуванням фізичного зносу транспортного засобу коштує 267 471,60 грн;

- відповідач мав можливість провести власне дослідження вартості збитків. Але не зробив це, як і надав інші докази, які могли спростувати перелік пошкоджень, наведений у звіті про визначення вартості відновлювального ремонту;

- немає підтвердження того, що позивачка зверталася до відповідача з вимогою про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП. Тому у відповідача не виник відповідний обов`язок і відсутні підстави для стягнення з нього інфляційних втрат та 3% річних.

3. 10 січня 2024 року Подільський районний суд міста Києва ухвалив додаткове рішення, згідно з яким частково задовольнив заяву позивачки про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу та стягнув 10 000,00 грн таких витрат. Мотивував так:

- справа є незначної складності. Тому зазначений у рахунку-акті наданих послуг обсяг виконаних адвокатом робіт і витрачений ним на це час є очевидно завищеними (перебільшеними). Так, вартість складання позовної заяви й інших процесуальних документів у розмірі 12 000,00 грн слід зменшити до 6 000,00 грн. Із 7 судових засідань, які адвокат зазначив в актах приймання-передачі як такі, у яких він брав участь, згідно з протоколами судових засідань відбулися 4, жодне з яких не тривало довше 1 год., а деякі - 15 хв.; тому за участь адвоката у судових засіданнях співмірним є стягнення 4 000,00 грн витрат.

4. 22 лютого 2024 року Київський апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою судові рішення суду першої інстанції залишив без змін. Навів аналогічні до останніх мотиви.

5. 4 березня 2024 року відповідач подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просив: зупинити виконання рішень судів попередніх інстанцій до закінчення перегляду справи у касаційному порядку; скасувати ці рішення й ухвалити нове - про відмову в задоволенні позову.

6. Верховний Суд вважає, що підстав для відкриття касаційного провадження немає.

6.1. Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)).

6.2. Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

6.3. Конституційний Суд України у рішенні від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 у справі щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах визнав таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

6.4. Предметом спору є стягнення коштів. Ціна позову становить 155 700,42 грн, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а оскаржена відповідачем сума - ще менша.

6.5. У касаційній скарзі відповідач зазначив, що ця справа має значний суспільний інтерес і виняткове для нього значення. Обґрунтував так: він є оператором критичної інфраструктури, який в умовах воєнного стану забезпечує життєдіяльність міста Києва та деяких населених пунктів Київської області, що потребує значних фінансових втрат; виконання судових рішень шляхом безпідставного стягнення надмірних сум створить додаткове фінансове навантаження на об`єкт критичної інфраструктури.

6.6. Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд вважає, що відповідач не підтвердив ні наявність значного суспільного інтересу до цієї справи, ні виняткове її значення для самого відповідача. Такі інтерес до справи та її значення не можна підтвердити лише тим, що відповідач надає комунальні послуги населенню та вважає суму стягнення з нього надмірною. Відсутні підстави стверджувати, що розгляд саме цієї справи судом касаційної інстанції потрібен для забезпечення єдності судової практики. Аргументи відповідача зводяться до його незгоди з оцінкою зібраних судами доказів і встановлених ними обставин.

6.7. Наявність інших випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за яких судові рішення у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, можливо оскаржити у касаційному порядку, відповідач не обґрунтував. З огляду на викладене у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

7. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (частина четверта статті 10 ЦПК України).

7.1. Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

7.2. Згідно з практикою ЄСПЛ право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції (див. mutatis mutandis рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36).

7.3. «Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети (див. mutatis mutandis рішення від 16 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), заява № 28249/95, § 53).

7.4. Застосовані державою обмеження не можуть применшувати право доступу до суду настільки, щоби порушувати саму сутність цього права. Крім того, обмеження права доступу до суду не є сумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо не переслідує легітимну мету і якщо відсутнє «пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою» (див. mutatis mutandis рішення від 28 травня 1985 рокуу справі«Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), заява № 8225/78, § 57; рішення від 21 вересня 1994 року у справі «Файєд проти Сполученого Королівства» (Fayed v. the United Kingdom), заява № 17101/90, § 65).

7.5. Відповідач отримав доступ до судів першої й апеляційної інстанцій і мав можливість навести аргументи та докази проти позовних вимог. Право касаційного оскарження згідно з процесуальним законом обмежене. Це обмеження спрямоване на забезпечення виконання Верховним Судом завдання із забезпечення сталості та єдності судової практики у порядку та спосіб, визначені таким законом(частина перша статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Зазначена мета є легітимною.

7.6. Відповідач подав касаційну скаргу на судові рішення, які за загальним правилом не можна оскаржити у касаційному порядку. Передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків немає. За наведених умов обмеження на подання касаційної скарги є пропорційними вказаній легітимній меті та не порушують сутність права відповідача на доступ до суду.

Керуючись статтями 260, 261, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

у х в а л и в :

відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» на рішення Подільського районного суду міста Києва від 19 грудня 2023 року, додаткове рішення цього суду від 10 січня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - ОСОБА_2 - про стягнення коштів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Судді Д. А. Гудима
І. О. Дундар
Є. В. Краснощоков