Справа № 183/4368/24
№ 2/183/2596/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2024 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Парфьонова Д. О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про:

- стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди в розмірі 94 872,06 гривень;

- стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 50 000,00 гривень,

В С Т А Н О В И В:

30 квітня 2024 року позивач звернулась до суду з цим позовом.

В обґрунтування позову позивач указала, що 23 грудня 2023 року близько 11:00 год у дворі будинку АДРЕСА_1 , колишній співмешканець її доньки ОСОБА_2 заліз на дах автомобіля марки «Nissan Qashqai», державний номерний знак НОМЕР_1 , та стрибав на даху, чим спричинив механічні пошкодження транспортного засобу. ОСОБА_1 є власницею автомобіля «Nissan Qashqai», державний номерний знак НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 .

05 лютого 2024 року, за заявою ОСОБА_1 , Новомосковським районним відділом поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000006 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 194 КК України. 29 березня 2024 року постановою слідчого СВ Новомосковського РВН ГУНП в Дніпропетровській області кримінальне провадження № 0000006 від 05 лютого 2024 року за ч. 1 ст. 194 КК України закрите за відсутністю складу кримінального правопорушення за вказаною статтею КК України. У зазначеній постанові слідчий зазначив, що в діях ОСОБА_2 вбачається адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП, а отже встановлено причетність відповідача до вказаних подій.

Позивач зазначає, що вартість відновлювального ремонту складає 174 250,53 грн, вартість матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого автомобіля складає 91072,06 грн, що підтверджується висновком експерта № 2402/24 від 16 лютого 2024 року (товарознавчої експертизи по визначенню вартості матеріального збитку заподіяного КТЗ), складеним судовим експертом Дроздовим Юрієм Володимировичем.

Листом від 09 січня 2024 року ОСОБА_1 повідомляла ОСОБА_2 про те, що він запрошується для участі в огляді пошкодженого автомобіля, який буде проводитися 19 січня 2024 року о 10-00 год по АДРЕСА_2 (СТО), що підтверджується накладною поштового відправлення за № 614. Проте, на вказаний час та дату ОСОБА_2 не з`явився. За проведення вказаної товарознавчої експертизи позивачем було сплачено судовому експерту 3 800,00 грн, що підтверджується квитанцією від 11 січня 2024 року.

23 квітня 2024 року ОСОБА_1 була подана заява до поліції про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення за ст. 173 КУпАП.

Таким чином, позивач зазначає, що доказами винуватості ОСОБА_2 є: фотознімки пошкодженого автомобіля; постанова слідчого СВ Новомосковського РВН ГУНП в Дніпропетровській області від 29 березня 2024 року; висновок експерта № 2402/24 від 16 лютого 2024 року (товарознавчої експертизи по визначенню вартості матеріального збитку заподіяного власнику ТЗ).

Незаконними діями ОСОБА_2 власнику автомобіля «Nissan Qashqai», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_1 завдано майнову шкоду у розмірі 94 872,06 грн, що підтверджується висновком № 2402/24 від 16 лютого 2024 року, складеним судовим експертом Дроздовим Ю. В. та квитанцією про сплату експертних послуг. Винуватець у пошкодженні автомобіля (відповідач) до цього часу не надав грошових коштів на відновлювальний ремонт транспортного засобу, уникаючи телефонних дзвінків та зустрічей.

Також позивач зазначає, що окрім майнової шкоди, завданої внаслідок пошкодження автомобіля їй завдано і моральну шкоду, яка виразилась у душевних стражданнях у зв`язку з пошкодженням її майна. З вини відповідача був порушений нормальний життєвий спосіб її життя. Позивачка постійно перебувала у нервовому стані, оскільки окрім незручностей у використанні автомобіля їй потрібно було шукати кошти для відновлення та ремонту транспортного засобу, позичати кошти у близьких родичів, економити на власних потребах. Через неможливість використання транспортного засобу вона та її родина не могли продовжувати активне громадське життя, змушені постійно користуватися громадським транспортом, витрачати кошти на таксі. Це все спричинило виникнення пригніченого стану, внаслідок чого вона почала до всього нервово відноситися. Від такого стану та нецільового використання сімейних грошей постраждали крім ОСОБА_1 і члени її родини. Натомість, як винна у заподіянні матеріальних збитків особа не вжила жодних заходів для того, щоб у добровільному порядку відшкодувати ці збитки хоча б частково. Пошкодження майна, незручності, переживання, нервовий стрес, байдужість відповідача, зміна нормального способу життя призвели до порушення стану здоров`я, а тому виходячи із засад справедливості, добросовісності, виваженості та розумності, відповідач повинен відшкодувати моральні страждання позивача, які вона оцінює у грошовому еквіваленті у розмірі 50 000,00 грн. Крім того, позивач просила стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

Постановленою суддею ухвалою від 21 травня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрите провадження у цивільній справі, призначено розглядати справу за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін. Встановлено відповідачеві строк для подання відзиву на позов.

Відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи. Правом на подання відзиву у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження, відповідач не скористався. Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін не подавав.

Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами.

Частиною 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК України).

Судом установлено, що позивачеві на праві власності належить транспортний засіб марки «Nissan Qashqai», державний номерний знак НОМЕР_1 , що підтверджується належним чином засвідченою копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 /а.с.13/.

З наданих суду доказів убачається звернення позивача 05 лютого 2024 року до Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області з заявою з приводу пошкодження 23 грудня 2023 року ОСОБА_2 належного їй транспортного засобу марки «Nissan Qashqai», державний номерний знак НОМЕР_1 , та внесення Новомосковським РВП ГУНП в Дніпропетровській області відомостей до ЄРДР за № 0000006 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 194 КК України /а.с.14/.

Відповідно до належним чином засвідченої копії висновку експерта № 2402/24 (товарознавчої експертизи по визначенню вартості матеріального збитку заподіяного власнику КТЗ) від 16 лютого 2024 року, складеного судовим експертом Дроздовим Ю. В., при огляді транспортного засобу марки «Nissan Qashqai», державний номерний знак НОМЕР_1 , проведеного 19 січня 2024 року, встановлено, що транспортний засіб має пошкодження аварійного характеру, в представленому вигляді до експлуатації не придатний, втратив споживчі та експлуатаційні якості, потребує відновлювального ремонту. Вартість матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу марки «Nissan Qashqai», державний номерний знак НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок протиправних дій складає 91 072,06 грн /а.с.18-53/.

Постановою слідчого СВ Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області Липи К. О. від 29 березня 2024 року кримінальне провадження № 0000006 від 05 лютого 2024 року за ч. 1 ст. 194 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України закрите у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. У постанові слідчим зазначено, зокрема, що в діях ОСОБА_2 можуть вбачатись ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП /а.с.15-17/.

За відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень (https://reyestr.court.gov.ua/Review/119345497) встановлено, що постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 травня 2024 року справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 за ст. 173 КУпАП повернуто до Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області для належного оформлення.

Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить з такого.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України установлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1, ч. 2, ч. 3 статті 89 ЦПК України, яка регламентує оцінку доказів, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до вимог п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Судом установлено, що транспортний засіб марки «Nissan Qashqai», державний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є позивач, отримав пошкодження. Вказане підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, які досліджені судом у виді висновку експерта № 2402/24 від 16 лютого 2024 року та постанови слідчого СВ Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області від 29 березня 2024 року.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Цивільно-правова відповідальність юридичної або фізичної особи за завдану майнову шкоду на підставі статті 1166ЦК України настає за умови доведеності всіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме наявність шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою та вина в заподіянні шкоди.

Отже, для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК необхідно довести такі факти: а) неправомірність поведінки особи; б) наявність шкоди, під якою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого (мова йдеться про реальні збитки та упущену вигоду - ст. 22 ЦК України); в) прямий причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою; г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Наявність всіх вищезазначених умов одночасно є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди.

На думку суду, позивачем на підтвердження неправомірних дій відповідача зі спричинення матеріальної шкоди позивачу належних та допустимих доказів, тобто таких, що містять інформацію щодо предмета доказування, таких, що можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не надано.

Наявні в матеріалах справи копія витягу з ЄРДР та копія постанови про закриття кримінального провадження лише підтверджують факт звернення позивача до органів поліції. Проте, самі по собі вказані документи не можуть вважатися доказами, в розумінні ст. 77 ЦПК України, оскільки поза розумним сумнівом не підтверджують ані неправомірної поведінки саме відповідача, ані його вини, ані причинного зв`язку між протиправною поведінкою та спричиненою шкодою. Суду не надано доказів, з яких можливо було б встановити винну особу у завданні матеріальної шкоди позивачеві. Посилання позивача у позовній заяві щодо того, що у постанові про закриття кримінального провадження слідчий зазначила, що в діях ОСОБА_2 можуть вбачатись ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, а отже встановлено причетність відповідача до вказаних подій, суд не приймає до уваги, оскільки доказів на підтвердження вказаного суду не надано, клопотання про витребування таких доказів позивачем не заявлено.

Крім того, судом досліджено долучений позивачем до позовної заяви DVD-диск з написом «Відеофіксація проколу колес та пошкодження авто 23.12.2023 р. приблизно о 11:00 год у дворі буд. АДРЕСА_1 », на якому містяться два файли /а.с.70/. Однак при спробі відтворення файлів на вказаному диску, такі не завантажуються та не можуть бути відображені за допомогою наявної у суді техніки. Крім того, позивачем не зазначено, що поданий доказ містить відеофіксацію події завдання шкоди, яка б надала змогу суду встановити обставини, які пов`язані із причинним зв`язком між діями певної особи та наслідками у виді пошкодження транспортного засобу позивача.

Також, не можуть бути прийняті до уваги посилання позивача у позові на те, що докази вини відповідача будуть надані пізніше, оскільки нормами частини 2 статті 83 ЦПК України передбачено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Також, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Об`єктивних причин, з яких доказ не може бути поданий разом з позовом, за умови відсутності такого доказу на момент подання позову взагалі, про що свідчить посилання позивача, суду не доведено, як не надано і відомостей, який же саме доказ буде подано позивачем та які дії вона вчинює для отримання такого доказу. Таким чином, означене посилання позивача суд сприймає на підтвердження факту можливої передчасності звернення з позовом.

Таким чином, суд приходить висновку, що надані позивачем докази не підтверджують наявності причинного зв`язку між збитками, які завдані позивачу та будь-якими діями або бездіяльністю відповідача у спричиненні збитків. Не надають суду можливості пов`язати відповідача із фактом заподіяння збитків. Суду не надано належних доказів на підтвердження як самої протиправної поведінки відповідача, так і вини відповідача у завданні шкоди, якими є, окрім іншого, постанова або вирок суду в кримінальній чи адміністративній справі. Лише факт наявності ушкоджень у належного позивачеві транспортного засобу, встановлений внаслідок авто товарознавчого дослідження збитків, сам по собі не вказує на осіб, які цю шкоду заподіяли, не вказують на наявність у цих відносинах протиправної поведінки відповідача, не підтверджують причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини відповідача у завданні шкоди, внаслідок чого в задоволенні позову в цій частині належить відмовити.

Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, суд висновує таке.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України: моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом (ч. 2 ст. 1167 ЦК України).

За ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч. 1, 2 ст.23 ЦК України).

За приписами ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Пунктом 18 Постанови Пленуму передбачено, що при розгляді справ про відшкодування моральної шкоди суди мають виявляти і всебічно з`ясовувати причини й умови, що призводять до порушення прав фізичних і юридичних осіб та заподіяння їм моральної шкоди.

Тобто, умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв`язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача. Відсутність хоча б одного з елементів виключає цивільно-правову відповідальність.

Враховуючи, що позивачем не доведено обставин спричинення їй моральної шкоди неправомірними діями саме відповідача, наявність причинного зв`язку між завданням моральної шкоди та діями відповідача, вимога про відшкодування моральної шкоди є похідною від вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, суд приходить висновку, що позов у частині відшкодування моральної шкоди також задоволенню не підлягає.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, оскільки суд прийшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, судові витрати у справі слід покласти на позивача.

На підстави викладеного, керуючись ст. 2, 4, 81, 82, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273, 274, 276, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Судові витрати у справі покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення в повному обсязі складене та підписане 17 червня 2024 року.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_3 ;

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП невідомий; зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 .

Суддя Д. О. Парфьонов