У Х В А Л А

21 травня 2024 року

м. Київ

справа № 127/16024/23

провадження № 61-4113ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Фаловської І. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Лахнік Андрій Олександрович, на постанову Вінницького апеляційного суду від 20 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Вінницького обласного центру зайнятості про стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення та на поліпшення соціально - побутових умов,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Вінницького обласного центру зайнятості про стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення та на поліпшення соціально - побутових умов.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08 листопада 2023 року, залишеним без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 20 лютого 2024 року, у задоволенні позову відмовлено.

20 березня 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Лахнік А. О., через підсистему «Електронний Суд» подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Вінницького апеляційного суду від 20 лютого 2024 року.

У касаційній скарзі заявник просить суд касаційної інстанції скасувати постанову Вінницького апеляційного суду від 20 лютого 2024 року та направити справу до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Ухвалою Верховного Суду від 22 квітня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Лахнік А. О., на постанову Вінницького апеляційного суду від 20 лютого 2024 року залишено без руху та надано для усунення недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали, а саме, запропоновано подати до суду касаційної інстанції нову редакцію касаційної скарги з належним обґрунтуванням пункту 3 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), на який заявник посилається, як на підставу касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції; надати докази направлення копії нової редакції касаційної скарги особам, які беруть участь у справі.

08 травня 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Лахнік А. О., через підсистему «Електронний Суд» направила до Верховного Суду нову редакцію касаційної скарги.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Згідно із пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є:

- справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

- справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства);

- справи про розірвання шлюбу.

Предметом позову у справі № 127/16024/23 є стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення та на поліпшення соціально - побутових умов у загальному розмірі 46 350,00 грн.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» з 01 січня 2024 року встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розмірі 3 028, 00 грн.

Отже, справа № 127/16024/23 не є справою з ціною позову, що перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028,00 грн * 250 = 757 000,00 грн).

У касаційній скарзі заявник зазначає, що справа стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, справа становить значний суспільний інтерес, оскільки є рішення судів першої та апеляційної інстанцій у аналогічних справах з протилежними результатами.

Також заявник зазначає про те, що справа має для неї виняткове значення, оскільки оскаржуваним судовим рішенням відмовлено у виплаті матеріальної допомоги на оздоровлення та на поліпшення соціально - побутових умов, на які позивач, як педагогічний працівник, мала законні очікування.

Забезпечення Верховним Судом єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним з фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (рішення у справі «Воловік проти України», заява № 15123/03, від 06 грудня 2007 року).

Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

Аналіз змісту касаційної скарги свідчить, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а справа має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу (підпункти «а», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України), а тому судове рішення у справі підлягає касаційному оскарженню.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу (частина восьма статті 394 ЦПК України).

Підставою касаційного оскарження постанови Вінницького апеляційного суду від 20 лютого 2024 року заявник зазначає пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України, пункти 1, 4 частини першої статті 411 ЦПК України та вказує, що відбулося втручання до автоматизованого розподілу справи між суддями та вчинення умисний дій на розгляд справи неповноважним складом суду, що ставить під сумнів законність судового рішення.

Також заявник посилається на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України та пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України.

Однак, в уточненій редакції касаційної скарги заявник не вказала щодо якої саме норми права відсутній висновок Верховного Суду, а також не виклала належного обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо відповідних норм права.

З огляду на викладене, касаційний суд не враховує, як підставу касаційного оскарження постанови Вінницького апеляційного суду від 20 лютого 2024 року, пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України та пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України.

Касаційна скарга оформлена відповідно до вимог статті 392 ЦПК України, зокрема містить підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 4 частини другої статті 389 ЦПК України.

З огляду на викладене касаційний суд дійшов висновку про відкриття касаційного провадження та витребування матеріалів справи.

Керуючись статтями 389, 390, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Лахнік Андрій Олександрович, на постанову Вінницького апеляційного суду від 20 лютого 2024 року.

Витребувати із Вінницького міського суду Вінницької області цивільну справу № 127/16024/23 за позовом ОСОБА_1 до Вінницького обласного центру зайнятості про стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення та на поліпшення соціально - побутових умов.

Надіслати учасникам справи копію касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко

А. С. Олійник

І. М. Фаловська