Справа № 347/124/24
Провадження № 2/347/236/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2024 року м. Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Кіцули Ю.С.,

за участю:

секретаря с/з Мошулі Т.В.,

розглянувши в загальному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, -

в с т а н о в и в

Стислий виклад позицій позивача, та заперечень відповідачів.

16.01.2024 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики. Свої вимоги обґрунтувала тим, що 20.11.2020 року між ОСОБА_1 (позикодавець), та відповідачами (позичальниками), ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , було укладено договір позики грошей.

Підтвердженням факту передачі коштів є банківська квитанція з деталями переказу 8 000 євро на банківський рахунок ОСОБА_2 . Всі істотні умови договору позики викладені у розписці від 23.07.2023 року, яка була власноруч написана ОСОБА_3 та підписана обома солідарними боржниками.

Позика була безпроцентною з 20.11.2020 до 20.05.2021 року, а в подальшому під 10% річних і щорічною виплатою відсотків, починаючи з 20.05.2022 року, що становить 800 євро. Солідарні боржники зобов`язувалися повернути позику 01.08.2023 року з відсотками.

У встановлений строк відповідачі взяте на себе зобов`язання не виконали та коштів позивачу не повернули.

У зв`язку з вище наведеним, ОСОБА_1 просила суд стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на її користь заборгованість у розмірі 8000 євро та понесені нею судові витрати.

27.02.2024 року від ОСОБА_1 надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог з 8000 євро до 3000 євро, у зв`язку зі сплатою відповідачами 5000 євро заборгованості.

Відповідачам було забезпечено право подати відзив на позовну заяву, однак такі правом на подання відзиву не скористалися.

Заяви, та клопотання учасників справи.

27.02.2024 року від ОСОБА_1 надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог та повернення переплаченого судового збору (а.с. 46).

25.03.2024 року від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі. Зменшені позовні вимоги (3000 євро) підтримала у повному обсязі та просила їх задоволити (а.с. 55).

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином (а.с.53-54), про причину неявки суд не повідомили, відзиву на позовну заяву не надали.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 22.01.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін та призначено підготовче судове засідання на 27.02.2024 року.

Ухвалою підготовчого судового засідання від 27.02.2024 року постановлено повернути надмірно сплачений судовий збір.

Ухвалою суду від 27.02.2024 року прийнято заяву про зменшення позовних вимог, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 28.03.2024 року.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були належним чином повідомлені про судове засідання, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, однак в судове засідання не з`явилися, про причини неявки, суд не повідомляли (а.с. 53-54).

Враховуючи те, що відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомляли, жодних заяв від них не надходило, та у строк встановлений судом відповідачі відзив на позов не подали, будь-яких інших клопотань та заяв від відповідачів подано до суду не було, позивач ОСОБА_1 заперечувала щодо ухвалення заочного рішення, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить наступного висновку.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Так, відповідно до власноруч написаної ОСОБА_3 , та ОСОБА_2 розпискою від 23.07.2023 року, вони одержали від ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 8000 доларів США, шляхом банківського переказу на рахунок ОСОБА_2 . Солідарні боржники - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зобов`язувалися повернути позику до 01.08.2023 року з відсотками. (а.с.32).

Згідно з банківською квитанцією від 20.11.2020 року, ОСОБА_1 перерахувала на рахунок ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 8 000 євро (а.с.23-24).

Відповідно до інформації, наданої Старокутським старостинським округом Кутської селищної ради, ОСОБА_3 , 01.02.1982 року, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.29).

Відповідно до інформації, наданої Косівською міською радою, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.36).

Зміст спірних правовідносин.

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням позичальниками ( ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ) взятих на себе зобов`язань перед позикодавцем ( ОСОБА_1 ) згідно укладеними сторонами договору позики грошей.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

До спірних правовідносин, які виникли між сторони, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Відповідно до ч.1, 5, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана в оригіналі розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17.

Суд зауважує, що письмова форма договору позики внаслідок її реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й факту передачі грошової суми позичальнику.

При цьому, відповідно до пункту другого частини першої статті 1049 ЦК України якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст. 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов`язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-якого з них окремо.

На підставі ст. 544 Цивільного кодексу України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Судом встановлено, на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позичили у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 8000 доларів США, які зобов`язувалися повернути 01.08.2023 року з відсотками. Факт отримання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 грошових коштів, підтверджується власноруч написаною борговою розпискою ОСОБА_3 , оригінал якої було надано позивачем до матеріалів справи.

Судом також встановлено, що відповідачі до початку розгляду справи по суті сплатили позивачу частину коштів, а саме 5000 євро, внаслідок чого позовні вимоги ОСОБА_1 зменшилися до 3000 євро.

Надаючи оцінку аргументам позивача, суд зауважує, що за своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Аналізуючи наявну в матеріалах справи копію боргової розписки, суд зазначає, що в такій чітко визначені її сторони позикодавець та позичальник, предмет позика грошових коштів, сума грошових коштів та їх грошова одиниця євро, а також терміни, до яких ця сума позики повинна бути повернута. Відтак, суд доходить переконання, що справжньою природою цієї розписки є саме отримання позики грошових коштів на умовах поворотності, строковості та безоплатності правочину.

Наявність оригіналу боргової розписки від 23.07.2023 року, яка міститься в матеріалах справи, підтверджують факт невиконання відповідачами взятих на себе зобов`язань, а також те, що борг до 01.08.2023 року не було повернуто в повному обсязі, як і не повернуто станом на день звернення до суду з позовом.

Щодо валюти позики, суд зазначає, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Такий висновок повністю відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, зробленого 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц).

З огляду на викладене, укладення зазначеного договору позики у іноземній валюті (євро) не суперечить чинному законодавству і повернути отриману позику позичальники зобов`язані саме у тій валюті, у якій її отримали.

В обґрунтування розміру заборгованості за договором позики грошей від 23.07.2023 року позивач надала відповідну боргову розписку, заперечень щодо якої відповідачами не надано.

Враховуючи вищенаведене у своїй сукупності, а також те, що грошові кошти ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не були повернуті у строк, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до відповідачів підлягають до задоволення.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Частина 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» встановлює, що за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до абзацу другого п.11 постанови пленуму ВССУ №10 від 17.10.2014 року порядок сплати судового збору за подання позовів, ціна яких визначається в іноземній валюті, у випадках та на умовах, встановлених законом (частина третя статті 533 ЦК), передбачено в абзаці 2 частини першої статті 6 Закону № 3674-VI. У цьому випадку ціна позову визначається як в іноземній валюті, так і в національній валюті України відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день подання позову. Виходячи саме з такої ціни позову (в національній валюті), визначається розмір судового збору, що підлягає сплаті. Однак якщо день подання позову не співпадає з днем сплати судового збору (збір сплачено раніше), то останній визначається з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України саме на день сплати, а не на день подання позову.

Позивачем при подачі позовної заяви вказано ціну позову 331 810, 4 грн., а відтак сплачено судовий збір у розмірі 1% ціни позову, що становить 3318,10 грн.

Оскільки судом прийнято заяву про зменшення позовних вимог, та ухвалою суду від 27.02.2024 року повернуто суму переплаченого судового збору в розмірі 2073,82 грн, тому розмір судового збору сплачений позивачем складає 1244,28 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи той факт, що позов ОСОБА_1 підлягає до задоволення повністю, на її користь слід стягнути з відповідачів судові витрати в розмірі 1244, 28 гривень судового збору, тобто по 622, 14 гривень з кожного.

Враховуючи вищевикладене, на підставі статей 11, 14, 207, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України та керуючись ст. ст. 12, 13, 133, 141, 247, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.

Стягнути в солідарному порядку із ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) та ОСОБА_3 ( АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 ) - заборгованість за договором позики в розмірі: 3 000 (три тисячі) євро.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) та ОСОБА_3 ( АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) 1244, 28 гривень судового збору, тобто по 622, 14 гривень з кожного.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 02 квітня 2024 року.

Суддя Ю.С. Кіцула