Справа № 466/8669/20 Головуючий у 1 інстанції: Ковальчук О.І.
Провадження № 22-ц/811/1550/23 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Цяцяк Р.П.,

судді Ванівський О.М. та Шеремета Н.О.,

за участю: секретаря Цьони С.Ю.;

Ганенко О.І. представника АТ «Універсал Банк»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 04 травня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року Акціонерне товариство «Універсал Банк» (в подальшому «Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Шемечко Ірини Ярославівни та ОСОБА_2 про:

1) визнання квартири АДРЕСА_1 (в подальшому «спірна квартира»), що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , такою, що передана в іпотеку, як забезпечення вимог Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», що випливають з кредитного договору № 001-2914/756-0187 від 24.09.2007 року, укладеного між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 (в подальшому «Кредитний договір»);

2) звернення стягнення на спірну квартиру, як на предмет іпотеки, шляхом продажу її на електронних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором у сумі 30 742, 05 доларів США.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що 24.09.2007 року між ВАТ "Банк Універсальний" (правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк») та ОСОБА_4 було укладено Кредитний договір на загальну суму 34 985, 00 доларів США з терміном повернення кредиту до 23.09.2037 року.

24.09.2007 року між ВАТ "Універсал Банк" (Іпотекодержатель) та ОСОБА_4 (Іпотекодавець) також було укладено Іпотечний договір, згідно умов якого Іпотекодавець передає в іпотеку Банку майнові права на незакінчену будівництвом однокімнатну спірну квартиру. Згідно п.3.2.2 цього договору Іпотекодавець зобов`язувався не відчужувати предмет іпотеки у будь-який спосіб та не обтяжувати його зобов`язаннями з боку третіх осіб без отримання попередньої письмової згоди на це від іпотекодержателя.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 18 вересня 2017 року (залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 11 грудня 2017 року) у справі №466/4569/17 вищезгаданий договір іпотеки від 24.09.2007 року було визнано недійсним.

Однак, 15 квітня 2019 року постановою Верховного Суду вищезгадані рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 18 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 11 грудня 2017 року було скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволені позову про визнання недійсним Іпотечного договору відмовлено.

В той же час, 13 березня 2018 року спірну квартиру по Договору дарування №421 ОСОБА_2 було відчужено ОСОБА_1 : без згоди на це Іпотекодержателя та з метою унеможлення виконання рішення суду про стягнення боргу.

ОСОБА_3 з 2016 року кредит фактично не погашає.

22 червня 2018 року рішенням Сколівського районного суду Львівської області у цивільній справі № 453/76/15-ц стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Універсал банк» заборгованість за Кредитним договором у сумі 30 742, 05 доларів США та 3 654 грн. 00 коп. судових витрат.

З врахуванням вищевикладеного, ПАТ «Універсал Банк» змушений звернутися до суду з даним позовом (том 1, а.с. 1-4).

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено (том 2, а.с. 29-33).

Дане рішення оскаржив Банк.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги Банку задовольнити у повному обсязі, покликаючись на порушення норм процесуального і неправильне застосування норм матеріального права.

Вважає помилковим висновок суду про те, що «позовні вимоги про такий вид звернення стягнення (продажу предмета іпотеки від імені Іпотекодержателя будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу) в судовому порядку не підлягають задоволенню, оскільки є неналежним способом захисту», оскільки пунктом 4.3 Іпотечного договору встановлено, що Іпотекодержатель (Банк) має право за своїм вибором звернути стягнення на предмет іпотеки на (в тому числі) підставі рішення суду.

Крім цього, Банк просив звернення стягнення на спірну квартиру, як на предмет іпотеки, шляхом продажу її на електронних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» (а не шляхом її продажувід імені Іпотекодержателя будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу).

Звертає увагу на те, що ОСОБА_2 , будучи боржником Банку по Кредитному договору та іпотекодавцем, предмет іпотеки відчужила своєму рідному брату ОСОБА_1 по безоплатному правочину вже після пред`явлення до неї Банком позову про стягнення заборгованості по цьому Кредитному договору.

Також звертає увагу на те, що статтею 23 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі переходу права власності (права господарського відання, спеціального майнового права) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у випадку, якщо до відома набувача не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності (право господарського відання, спеціальне майнове право) на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права та несе всі його обов`язки за іпотечним договором в обсязі та на умовах, що існували до набуття такою особою права власності на предмет іпотеки (том 2, а.с. 37-48).

Судові повістки, надіслані відповідачу ОСОБА_1 на 2 (дві) адреси (за зареєстрованим місцем його проживання та на адресу набутої ним у власність спірної квартири), повернулися без їх вручення згаданому адресату: з довідками пошти про те, що «адресат відсутній за вказаною адресою» (том 2, а.с. 121, 130-133).

Відповідачка ОСОБА_2 (дарувальниця спірної квартири та рідна сестра вищезгаданого відповідача ОСОБА_1 ) подала до суду Клопотання про відкладення розгляду справи: з посиланням на те, що її представник ОСОБА_5 перебуває на військовій службі та з метою «пошуку ( ОСОБА_2 ) нового представника та подальшої його участі у розгляді справи». До згаданого Клопотання долучено витяг з наказу, з якого вбачається що ОСОБА_5 було мобілізовано ще 15.03.2022 року, тобто задовго до ухвалення судом 04.05.2023 року оскаржуваного рішення (том 2, а.с. 138, 139).

При цьому у поданому Клопотанні не наведено причин особистої неявки відповідачки ОСОБА_2 в судове засідання.

Вищенаведене в сукупності дає підстави для висновку про зловживання відповідачами процесуальними правами з метою затягування розгляду справи (яка перебуває у провадженні судів з листопада 2020 року), що (у відповідності до статті 44 ЦПК України) є неприпустимим.

У матеріалах справи є наявним Відзив ОСОБА_5 , як представника відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , на позовну заяву Банку та Заяви від імені згаданих його довірителів про застосування строків позовної давності (том 1, а.с. 94-103).

За вищенаведених обставин в їх сукупності колегія суддів вважає можливим апеляційний розгляд справи за відсутності згаданих відповідачів на підставі наявних у ній даних та доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції мотивував тим, що:

-вимога позивача про визнання спірної квартири, що належить відповідачу ОСОБА_1 , такою, що передана в іпотеку, є неналежним способом захисту, «оскільки предмет договору зазначений в самому іпотечному договорі»;

-«звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону («Про іпотеку»), …. є неналежним способом захисту»;

-позивач не надав суду розрахунок заборгованості чи відомості про розмір наявної заборгованості відповідачки ОСОБА_2 перед Банком станом на час звернення до суду.

Колегія суддів вважає, що вищезгадані висновки суду першої інстанції зроблені за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, а відтак такі не відповідають фактичним обставинам справи та зроблені з порушенням і неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, виходячи з наступного.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);

- суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77);

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82);

- обставини, встановленні рішенням суду у (зокрема) цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина 4 статті 82).

Як вбачається з Відзиву представника відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на позовну заяву Банку, згадані відповідачі «заперечують проти позову з огляду на те, що позовна давність за такими вимогами кредитора (Банку) сплила»: інших доводів проти позовних вимог відповідачами не наведено (том 1, а.с. 94-103).

В той же час, як вбачається з матеріалів справи та вищезгаданого Відзиву на позовну заяву, відповідачі визнають (не заперечують) доводи позивача про те, що:

-24.09.2007 року між Банком та ОСОБА_4 було укладено Кредитний договір на загальну суму 34 985, 00 доларів США, а такожІпотечний договір, згідно умов якого ОСОБА_4 («Іпотекодавець») передала в іпотеку Банку майнові права на незакінчену будівництвом однокімнатну спірну квартиру, яку (згідно п.3.2.2 Іпотечного договору) Іпотекодавець зобов`язувалася не відчужувати у будь-який спосіб без отримання попередньої письмової згоди на це від іпотекодержателя (том 1, а.с. 11-18);

-у січні 2015 року Банк звернувся з позовом до суду про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за Кредитним договором, який рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 22 червня 2018 року у справі №453/76/15-ц (яке залишається в законній силі) було частково задоволено: стягнуто з відповідачки ОСОБА_3 на користь Банку заборгованість за Кредитним договором у сумі 30 742, 05 доларів США та 3 654 грн. 00 коп. судових витрат (том 1, а.с. 104-109).

Відтак, вищенаведені обставини (у відповідності до частини 1 статті 82 ЦПК України) доказуванню не підлягають.

Матеріали справи (зокрема Відзив на позовну заяву) не містять доказів та доводів стосовно того, що заборгованість ОСОБА_4 перед Банком за Кредитним договором у сумі 30 742, 05 доларів США, встановлена вищезгаданим рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 22 червня 2018 року у справі №453/76/15-ц, а також 3 654 грн. 00 коп. судових витрат хоча б частково є погашеними, а тому посилання суду першої інстанції на те, що позивач не надав суду розрахунок заборгованості чи відомості про розмір наявної заборгованості відповідачки ОСОБА_2 перед Банком станом на час звернення до суду, - виходячи з принципів змагальності та диспозитивності - є неправомірним і не може прийматися до уваги.

Відповідачами також визнається те, що 13 березня 2018 року спірну квартиру (яка була предметом іпотеки) по Договору дарування № 421 ОСОБА_2 було відчужено ОСОБА_1 .

Таке відчуження предмету іпотеки (в порушення умов пункту 3.2.2 Іпотечного договору, згідно якого Іпотекодавець зобов`язувався не відчужувати предмет іпотеки у будь-який спосіб та не обтяжувати його зобов`язаннями з боку третіх осіб без отримання попередньої письмової згоди на це від іпотекодержателя) стало можливим в результаті того, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 18 вересня 2017 року (залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 11 грудня 2017 року) у справі №466/4569/17 вищезгаданий договір іпотеки від 24.09.2007 року було визнано недійсним, в результаті чого запис про спірну квартиру, як про предмет іпотеки, було виключено з реєстру іпотек.

Однак, 15 квітня 2019 року постановою Верховного Суду вищезгадані рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 18 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 11 грудня 2017 року було скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволені позову про визнання недійсним Іпотечного договору відмовлено.

Як пояснила в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник Банку (апелянта), відсутність запису про спірну квартиру, як про предмет іпотеки, в реєстрі іпотек унеможливлює звернення на цю квартиру, як на предмет іпотеки, а такий запис може бути відновленим лише на підставі відповідного рішення суду.

Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі переходу права власності на предмет іпотеки (в даному випадку на спірну квартиру) від іпотекодавця (відповідачки ОСОБА_2 ) до іншої особи (відповідача ОСОБА_1 ) іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у випадку, якщо до відома набувача (відповідача ОСОБА_1 ) не доведена інформація про обтяження майна іпотекою (частина 1). Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки (відповідач ОСОБА_1 ), набуває статус іпотекодавця і має всі його права та несе всі його обов`язки за іпотечним договором в обсязі та на умовах, що існували до набуття такою особою права власності на предмет іпотеки (частина 2).

За наведених обставин висновки оскаржуваного рішення про те, що вимога Банку про визнання спірної квартири (що на даний час належить на праві власності відповідачу ОСОБА_1 ), такою, що передана в іпотеку, є неналежним способом захисту, «оскільки предмет договору зазначений в самому іпотечному договорі», колегія суддів вважає такими, що не ґрунтуються на фактичних обставинах справи та нормах матеріального права, а тому приходить до висновку про те, що наведена позовна вимога Банку підлягає до задоволення.

Інша позовна вимога Банку містить вимогу про звернення стягнення на спірну квартиру, як предмет іпотеки, шляхом продажу цієї квартири на електронних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з початковою ціною продажу згаданого предмета іпотеки для подальшої його реалізації на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності / незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, а не у спосіб «звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону («Про іпотеку»)», як про це зазначено у мотивувальній частині оскаржуваного рішення. Відтак, і у цій частині оскаржуване рішення не відповідає фактичним обставинам справи, а тому також підлягає скасуванню.

Законом України «Про іпотеку» встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником (в даному випадку - відповідачкою ОСОБА_2 ) основного зобов`язання іпотекодержатель (Банк) вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням (Кредитним договором) шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (спірну квартиру): в тому числі і на підставі рішення суду (стаття 33).

Аналогічна по суті норма передбачена також і в пункті 4.3 Іпотечного договору, пунктом 4.4 якого також встановлено способи реалізації предмету іпотеки за вибором Іпотекодержателя, в тому числі і шляхом продажу предмета іпотеки з аукціону (том 1, а.с. 11-14).

Відтак, позовна вимога Банку про звернення стягнення на спірну квартиру, як предмет іпотеки, в рахунок погашеннязаборгованості відповідачки ОСОБА_3 за Кредитним договором шляхом продажу цієї квартири на електронних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», також підлягає до задоволення.

Як вбачається з підстав та предмета позову, подання такого до суду обумовлено тим, що 13 березня 2018 року спірну квартиру (яка була предметом іпотеки) по Договору дарування № 421 відповідачкою ОСОБА_2 було відчужено відповідачу ОСОБА_1 , що стало можливим у зв`язку з ухваленням судами першої та апеляційної інстанцій рішень у справі № 466/4569/17 про визнання Іпотечного договору від 24.09.2007 року недійсним, які у подальшому, а саме - 15 квітня 2019 року, постановою Верховного Суду були скасованими з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволені позову про визнання недійсним Іпотечного договору.

Таким чином, правові підстави для звернення до суду з даним позовом у Банку виникли лише після 15 квітня 2019 року, а звернувся Банк до суду 05 листопада 2020 року, тобто в межах строку позовної давності, передбаченого статтею 257 ЦК України.

Відтак, доводи Заяв представника відповідачів про застосування до спірних правовідносин строків позовної давності також до уваги прийматися не можуть.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.2, 376 ч.1 п.п. 1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 04 травня 2023 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги Акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити.

Визнати, що квартира АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , є такою, що передана в іпотеку, як забезпечення вимог Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», що випливають з Кредитного договору № 001-2914/756-0187 від 24.09.2007 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк» та ОСОБА_3 .

В рахунок погашеннязаборгованості ОСОБА_3 (проживаючої у АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) перед Акціонерним товариством «Універсал Банк» (04082, м. Київ, вулиця Автозаводська, 54/19; ) за Кредитним договором № 24/150-07К від 24 вересня 2007 року у загальному розмірі 30 742 (тридцять тисяч сімсот сорок два) долари США 05 центів - звернути стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором посвідченим 24 вересня 2007 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Шапіро І.В. за реєстровим № 2511, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , належну на праві власності ОСОБА_1 , шляхом її продажу на електронних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з початковою ціною продажу згаданого предмета іпотеки для подальшої його реалізації на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності / незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 16 січня 2024 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.