Справа № 390/90/24
Провадження № 2/390/29/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" червня 2024 р.Кіровоградський районний суд Кіровоградської області в складі :

головуючого - судді Квітки О.О.,

при секретарі Шульзі А.О.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши підготовчому судовому засідання цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до органу опіки та піклування Великосеверинівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області про повернення малолітньої доньки та припинення стягнення аліментів,

встановив:

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулася з вказаним позовом, в якому просить суд: повернути їй малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та припинити з неї стягнення аліментів на утримання ОСОБА_3 у розмірі частки всіх видів її заробітку (доходу) щомісячно.

Рух справи

10.01.2024 позовна заява надійшла до Кіровоградського районного суду Кіровоградської області.

15.01.2024 ухвалою Кіровоградського районного суду Кіровоградської області (суддя Квітка О.О.) прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі.

13.02.2024 ухвалою Кіровоградського районного суду Кіровоградської області задоволено клопотання представника відповідача про проведення відеоконференції із Маловисківським районним судом Кіровоградської області задля з`ясування думки малолітньої ОСОБА_3 ..

Безпосередньо розгляд справи по суті суд здійснив у засіданні 12.06.2024.

Позиція позивача

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 26.11.2020 у неї відібрано малолітню доньку ОСОБА_3 , 2011 р.н., без позбавлення батьківських прав та передано на опікування органу опіки і піклування Великосеверинівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області та стягнуто аліменти. Підставою для позбавлення батьківських прав було: зловживання алкоголем, асоціальний спосіб життя, неналежне виховання та навчання дитини, неналежні умови проживання. На цей час донька перебуває у дитячому будинку сімейного типу на базі родини ОСОБА_4 в м. Мала Виска. Вона переосмислила своє життя, влаштувалася на роботу, створила умови для проживання своєї доньки та бажає повернути її додому.

У підготовчому судовому засіданні ОСОБА_1 зазначила, що вона переосмислила своє життя, перестала вживати алкоголь, офіційно працює в ТОВ «ПАК З» підсобним робітником. Зараз проживає разом із співмешканцем. За можливості вона зустрічалася із своєю донькою ОСОБА_5 та постійно із нею спілкується по телефону. Її донька також бажає проживати разом із нею. Тому просить задовольнити позов.

Позиція відповідача

У підготовчому судовому засіданні представник відповідача - ОСОБА_2 позов визнала, не заперечувала проти повернення ОСОБА_1 її доньки ОСОБА_3 .

Думка малолітньої дитини

Малолітня ОСОБА_3 пояснила, що бажає повернутися до своєї матері ОСОБА_1 та надалі проживати разом із нею.

Обставини справи, зміст спірних правовідносин

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8-11).

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 26.11.2020 по справі №390/1426/20 задоволено позов органу опіки і піклування Великосеверинівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області, який діє в інтересах ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до ОСОБА_1 про відібрання дитини у матері без позбавлення її батьківських прав, відібрано малолітню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у її матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без позбавлення її батьківських прав та стягнуто на аліменти на утримання доньки.

Згідно з довідкою Великосеверинівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області № 339 від 25.11.2023 ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , а проживає на цей час по АДРЕСА_2 . До складу сім`ї входять: ОСОБА_6 та ОСОБА_3 (а.с. 12).

Із довідки-характеристики Великосеверинівської сільської ради №338 від 28.11.2023 вбачається, що ОСОБА_1 за останні три місяці проживання відмічаються позитивні зміни в особистому житті, в побутових умовах, офіційно працевлаштувалася, в громадських місцях порушень не зафіксовано. Тримає домашнє господарство. Співмешкає із ОСОБА_7 (а.с. 13).

Рішенням Великосеверинівської сільської ради № 168 від 28.12.2023 затверджено висновок комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Великосеверинівської сільської ради про доцільність повернення малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 14-15).

Відповідно до довідки про доходи від 27.12.2023 ОСОБА_1 працює підсобним робітником у ТОВ «ПАК З» та отримала доходи з квітня по листопад 2023 року у сумі 54560 грн (а.с. 16). За місцем роботи характеризується виключно позитивно (а.с. 17).

Із висновку про стан здоров`я від 04.01.2024 вбачається, що ОСОБА_1 є здоровою, на обліках у психіатра та нарколога не перебуває (а.с. 18-19).

Релевантні джерела права

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ст. 51 Конституції України).

Згідно зі ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» № 402-III від 26.04.2021 кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

У ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з ч. 1 ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Відповідно до ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з п. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, у тому числі шляхом застосування ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997.

Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання.

Так, рішенням у справі «М.С. проти України» від 11.07.2017 (заява № 2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.

Також у справі «М.С. проти України» у рішенні від 11.07.2017 (заява № 2091/13) та у рішенні «Мамчур проти України» (№ 10383/09) ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним.

На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини, залежно від їх характеру та серйозності, можуть перевищувати інтереси батьків.

У рішенні ЄСПЛ від 07.12.2006 (№ 31111/04) у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага й, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Отже, положення про право батьків і дітей бути поряд один з одним не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, при розгляді справи суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини.

Відповідно до ч. 1. ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

За ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Згідно з ч. 3 ст. 170 СК України якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини.

Відповідно до наведеного правила для вирішення питання про повернення дитини батькам необхідно довести, що причини, які стали підставою для відібрання дитини відпали.

Водночас, під час вирішення питання про повернення дитини на підставі наведеної статті судам необхідно перевіряти доводи сторін щодо наявності інших підстав, передбачених статтею 170 СК України, для відібрання дитини, які можуть свідчити про існування перешкод для повернення дитини її батькам (одному з батьків). У протилежному випадку створюватимуться умови для безпідставної передачі дитини її батькам та наступного вирішення питання про повторне її відібрання, що порушуватиме справедливу рівновагу між інтересами батьків та дітей.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 400/936/18, який суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин з огляду на приписи ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

Також Європейський Суд в своїй прецедентній практиці виробив дві умови, які необхідно враховувати при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 згадуваного вище рішення у справі «Мамчур проти України»).

Таким чином, оцінка найкращих інтересів дитини повинна здійснюватися з врахування усіх вищенаведених елементів з оцінкою значимості кожного з них в порівнянні з іншими.

У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року та протоколи до неї (далі - Конвенція), а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Положенням ч. 3 та ч. 4 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст. 206 цього Кодексу.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 206 ЦПК України).

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві (ч. 1 ст. 206 ЦПК України).

Оцінка доказів та висновки суду

Як вбачається з рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 26.11.2020, підставами для відібрання малолітньої ОСОБА_3 у її матері, зокрема, було: свідоме нехтування матір`ю виконанням своїх батьківських обов`язків, вживанням алкоголю та нестворення належних умов для проживання дитини. Проте із досліджених у судовому засіданні доказів судом встановлено, що на теперішній час ОСОБА_1 за місцем проживання створила належні умови для життя та виховання ОСОБА_3 , позитивно характеризується як за місцем проживання, так і за місцем роботи.

Будь-які відомості щодо наявності (в тому числі інших) підстав, передбачених статтею 170 СК України для відібрання дитини, які можуть свідчити про існування перешкод для повернення дитини позивачеві, в матеріалах справи відсутні, натомість представник відповідача визнав вимоги позивача обґрунтованими, підтримавши їх.

Крім того, вирішуючи вказану справу суд не може залишити поза увагою думку самої ОСОБА_3 , яка бажає повернутися до своєї матері та проживати разом із нею.

Враховуючи, що представник відповідача надала суду письмову заяву, в якій безумовно визнала позовні вимоги, суд приймає визнання відповідачем позову. При цьому судом враховано, що у справі відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що визнання представником відповідача позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

За таких обставин, позаяк судом встановлено, що відпали причини, які стали підставою для відібрання малолітньої дитини у позивача, суд вважає за необхідне задовольнити позов та повернути малолітню ОСОБА_3 на виховання матері.

Оскільки суд задовольняє цю вимогу, то, відповідно, відпадають і підстави для стягнення аліментів із ОСОБА_1 .. А отже, і вимогу про припинення стягнення аліментів необхідно задовольнити.

Згідно з п. 5 ч. 1ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про відібрання дітей і повернення їх тому, з ким вони проживали.

Таким чином, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання цього рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4-5, 7, 10, 12-13, 77-81, 95, 141, 235, 258, 259, 263- 265, 272, 273, 352, 354, 430 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Органу опіки та піклування Великосеверинівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області про повернення малолітньої доньки та припинення стягнення аліментів задовольнити.

Повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ..

Припинити стягнення аліментів із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь тієї особи чи установи, де перебувала дитина, на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки всіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Допустити негайне виконання цього рішення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст. 358 ЦПК України.

В порядку п.4. ч.5 ст.265 ЦПК України зазначаються наступні реквізити сторін та інших учасників справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 ;

відповідач Орган опіки і піклування Великосеверинівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області, , місцезнаходження: 27613, Кіровоградська область, Кропивницький район, с. Велика Северинка, вул. Миру, 1.

Суддя О.О.Квітка