РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/2511/24

Номер провадження 2/495/2136/2024

15 травня 2024 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючої судді Анісімової Н.Д.,

при секретарі судового засідання Григоренко В.С.,

за участю:

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білгород-Дністровський цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Білгород-Дністровської міської ради про позбавлення батьківських прав, суд

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Білгород-Дністровської міської ради про позбавлення батьківських прав, у якому просить суд:

- шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 29.03.2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області - розірвати;

- позбавити ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , батьківських прав відносно неповнолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- стягнути на користь позивача ОСОБА_2 з ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки заробітку та всіх видів доходів відповідача.

Стислий виклад позиції позивача

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29 березня 2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 67.

Від шлюбу сторони мають сина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Останні шість місяців відповідач фактично самоусунулась від сім`ї, як зазначає позивач. Після фактично припинення шлюбних відносин відповідачка втратила інтерес до дитини.

Наразі дитина проживає з позивачем, дружина переїхала до дачного будинку, на телефонні дзвінки не відповідає, сина не відвідує, до школи не завітає.

Дана поведінка, на думку позивача, може бути пояснена тим, що його дружина підтримує близькі стосунки із невідомими йому чоловіком, який запропонував її стати адептом невідомої релігії, та через такі обставини вона стала байдужою до сімейного життя та материнських обов`язків.

Крім того, позивач неодноразово звертався до органів поліції із заявою про притягнення відповідача до відповідальності за ст. 184 КУпАП: неналежне виховання дитини.

Відповідачка не телефонує, не відвідує сина, не виховує його, повністю втратила з ним зв`язок.

Так, останнього разу, мати бачила сина ще у 2023 році, з того часу ані на Новий рік, ані на Різдво не відвідала сина, не подарувала йому навіть дрібний подарунок, не привітала її.

Відповідач не сприймається як мати сина, яка намагається виховувати сина, налагоджувати з ним зв`язок, спілкуватися, грати із ним, бути поруч, коли цього вимагають обставини (необхідність у лікуванні дитини, відпочинок, проведення свят).

Так, на даний момент у відповідача є необхідність налагоджувати власне особисте життя, та місця для сина в ньому не має.

Наразі позивач не згоден продовжувати шлюбні відносини та має намір розірвати шлюб.

На підставі наведеного просить задовольнити позов.

Процесуальні дії у суді

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21.03.2024 року було відкрито провадження по вказаній цивільній справі, розгляд справи вирішено про за правилами загального позовного провадження.

Позивач у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні з правами та обов`язками була ознайомлена, позов визнала, пояснила, що має інші релігійні переконання, аніж ті, що є у дитини, тому допоки дитина не прийме її віру, вона не має наміру піклуватися про нього. Відповідач зазначила, що їй важливо аби вона та її дитина були одного віросповідання.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, повідомлявся.

За змістом ч. 1 ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Положенням ч. 3 та ч. 4 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст. 206 цього Кодексу.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, їх нормативно правове обґрунтування та позиція суду

Судом встановлено, що 29 березня 2011 року сторони уклали шлюб, що був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Білгород-Дністровському Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області, про що було зроблено відповідний актовий запис 67. Вказане підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 від 29 березня 2011 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Білгород-Дністровському Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області.

Від шлюбу мають спільну неповнолітню дитину: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 08 липня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Білгород-Дністровському Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області.

Позивач вказує, що сімейне життя між ним та відповідачкою не склалося, на даний момент позивач та відповідач не підтримують шлюбних відносин, спільно не проживають.

ОСОБА_2 вказує, що після припинення спільного проживання відповідачка взагалі перестала проявляти до дитини увагу, цікавиться її здоров`ям та розвитком, бути присутнім у її житті, живе з іншим чоловіком та сповідує інше вірування.

На даний час спільна дитина проживає із позивачем та перебуває на утриманні батька ОСОБА_2 . Відповідачка не проявляє належної уваги до сина, не цікавиться його здоров`ям та розвитком.

Згідно з характеристикою зі школи ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 навчається у ЗЗСО № 3 з 2015 року. Зарекомендував себе як старанний, дисциплінований, працелюбний, уважний і учень. Володіє учбовим матеріалом на достатньому рівні. Виявляє зацікавленість до навчання. Має задовільну змішану пам?ять, добре запам?ятовує учбовий матеріал. Виявляє логічне та творче мислення. Має здібності до вивчення мов та літератур, біології. На уроках завжди уважний, старанно виконує домашні завдання, допомагає товаришам. Має добрий загальний розвиток, відвідує спортивну секцію. Багато читає. До виконання громадських доручень ставиться сумлінно. Брав активну участь у громадському житті школи та класу, у культмасових заходах, у спортивному житті школи. Був учасником шкільної олімпіади з біології, історії, нагороджений почесними грамотами. Скромний, стриманий, врівноважений, розсудливий, дисциплінований, самостійний, не піддається чужому впливу. Правила поведінки завжди свідомо виконує. Користується повагою серед викладачів. Має авторитет серед товаришів.

Має небагато друзів, підтримує дружні стосунки з багатьма учнями.

Батько приділяє належну увагу вихованню сина, цікавляться життям класу та школи, батьківські збори відвідують постійно, тривалий час виконував обов?язки члена батьківського комітету класу. Завжди готовий прийти на допомогу класу та школі.

05.03.2024 року позивачем, ОСОБА_2 , до Білгород-Дністровського РВП ГУНП була подана заява про притягнення відповідача, ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП у зв`язку з ухиленням від виховання дитини.

У висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 по відношенню до неповнолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . виконавчий комітет заключив, що наявні підстави для позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У вказаному висновку також зазначено, що 25.04.2024 року спеціалістами служби у справах дітей здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_1 . На момент перевірки неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 був разом з хресною матір?ю. Зі слів дитини, його батько, ОСОБА_2 займається вантажоперевезеннями та знаходиться у відрядженні.

Квартира складається з двох кімнат. Одна з кімнат облаштована для неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В кімнаті є ліжко, письмовий стіл, шафа для одягу, комп?ютер, іграшки, книги, продукти харчування в наявності, одяг, відповідно віку дитини та сезону. Створено необхідні умови для проживання та розвитку дитини, про що складено відповідний акт.

Крім того, Службою у справах дітей проводилася профілактична робота з ОСОБА_1 по повідомленню РВП ГУНП України в Одеській від 14.03.2024 року № 63/7441, щодо неналежного виконання нею батьківських обов`язків відносно неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що складено відповідний протокол від 27.03.2024 року. Також профілактична робота проводилася інспекторами поліції з ОСОБА_1 щодо належного виконання батьківських обов?язків та попереджено про адміністративну та кримінальну відповідальність за неналежне виконання батьківських обов?язків. Роз?яснено ст. 150 Сімейного кодексу України щодо обов?язків виховання неповнолітнього ОСОБА_3 .

Спеціалістами служби у справах дітей також проведена повторна бесіда з ОСОБА_1 , щодо зміни поведінки по відношенню до сина, належного виконання батьківських обов?язків, а також з?ясована її думка щодо розгляду питання позбавлення її батьківських прав. ОСОБА_1 повідомила, що близько року проживає окремо від сім?ї, син ОСОБА_5 залишився проживати з батьком, участі у вихованні, утриманні сина не приймає. Також повідомила, що, зважаючи на її релігійні переконання, питання позбавлення її батьківських прав, не є важливим. Оскільки дитина не розділяє її релігійних уподобань, вона не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав, тому що не бажає виховувати та утримувати дитину, про що складено відповідний протокол бесіди.

Поясненнями ОСОБА_6 та ОСОБА_7 судом встановлено, що близько року ОСОБА_1 не займається вихованням та утриманням сина, не телефонує йому, не цікавиться його здоров?ям, навчанням. ОСОБА_4 зростає під наглядом батька, знаходиться на його утриманні.

Як встановлено судом, спільне проживання сторін по справі не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні цінності, внаслідок чого почали виникати непорозуміння, що призвело до того, що сторони почали проживати окремо та їхній шлюб носить формальний характер.

Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно з ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з ч. 3 та 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України).

Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно з ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

За змістом указаної норми заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо.

Позивач наполягає на розірванні шлюбу, збереження шлюбу можливе на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачем.

Таким чином встановлено, що сторони разом не проживають, сімейні стосунки не підтримують, шлюб існує формально, збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам та інтересам дитини, тому суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовної вимоги про розірвання шлюбу.

Щодо позбавленням батьківських прав, для проживання дитини із батьком.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Згідно з ч. 7, ч. 8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно з ст. 3, 4, 5, 7 СК України, кожна особа має право на проживання в сім`ї. Сім`я створюється, в тому числі, і на підставі усиновлення. Держава створює пріоритет сімейного виховання дитини. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

В п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007 року зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто права на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

В п. 16 зазначеної Постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Вказане також узгоджується з позицію ВСУ, викладеної у постанові від 06.05.2020 року у справі № 753/2025/19, провадження №61-1344св20.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Хант проти України» сказав, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці.

Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц, провадження №14-327цс18.

Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як передбачено ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи положення частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини, частини 7 статті 7 СК при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що при розгляді справи знайшли підтвердження обставини, що відповідачка ОСОБА_1 за власною ініціативою самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без поважних причин залишивши її без материнської уваги та турботи, при цьому має місце відсутність перешкод у спілкуванні з дитиною та позивачем доведено, що поведінка відповідачки відносно їх сина є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, що свідчить про наявність підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав.

Виходячи із оцінки доказів у справі таке ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків, суд вважає свідомим та умисним, що дає підстави для обрання крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав.

Разом з тим, суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу, що позбавлення батьківських прав не позбавляє відповідачку права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав в разі зміни свого ставлення до дітей, своєї поведінки та усунення обставин, що були підставою позбавлення батьківських прав.

З огляду на викладене, враховуючи висновок служби у справах дітей, прихильність дитини до батька, а також те, що в даному випадку відповідач визнає позов та не заперечує щодо того, щоб її позбавили батьківських прав, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог про позбавлення батьківських прав щодо дитини, оскільки це є єдиним способом захисту прав і якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Щодо стягнення аліментів на утримання дитини суд зазначає наступне.

Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України - за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. (ч. 1 ст. 183 СК України).

Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

На підставі вищенаведеного суд приходить до висновку про необхідність стягнення на користь позивача, ОСОБА_2 , з відповідача, ОСОБА_1 , аліменти на утримання сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки заробітку та всіх видів доходів відповідача.

Висновки суду

Дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до переконання про те, що оскільки сторони однією сім`єю не проживають, поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру не мають, та враховуючи той факт, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить їх інтересам та інтересам дитини, суд вважає необхідним розірвати шлюб між сторонами.

Окрім того, суд дійшов до переконання про те, що у ході розгляду справи встановлено беззаперечні докази повного відсторонення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дитини, тому враховуючи спірні цивільно-правові відносини між учасниками справи, які вирішуються тільки в судовому порядку, оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вимоги норм матеріального та процесуального права, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами, а тому підлягають задоволенню, у зв`язку із чим слід позбавити ОСОБА_1 батьківських прав відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягнути з відповідачки аліменти на утримання дитини.

Враховуючи вищезазначене, керуючись ст.ст. 15,56,111, 112, 150, 152, 155, 16 4, 165, 166, 171 СК України, ст.ст. 7, 8, 19, 76-81, 128, 211, 223, 247, 258-259, 263-265, 268, 272, 273, 280-284, 288, 289 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Білгород-Дністровської міської ради про позбавлення батьківських прав - задовольнити в повному обсязі.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 29.03.2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Білгород-Дністровському Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області, про що було зроблено відповідний актовий запис 67 - розірвати;

Позбавити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) батьківських прав відносно неповнолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки заробітку та всіх видів доходів відповідача.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження,якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 15.05.2024 року.

Суддя Н.Д. Анісімова