Справа № 202/1593/24
Провадження № 2/202/2843/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2024 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська в складі судді Бєльченко Л.А., за участю секретаря судового засідання Ульянченко А.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

26.01.2024 року ОСОБА_1 звернувся до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська з даним позовом.

Ухвалою судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 30.01.2024 року позов ОСОБА_1 залишено без руху, оскільки позовна заява не відповідала вимогам п.3 ч.3 ст. 175 ЦПК України, зокрема, позивач, пред`явивши вимогу майнового характеру, зазначив ціну позову в сумі 12557 грн., котра не відповідає дійсній вартості майна на час розгляду справи та не надав оцінку майна.

12.02.2024 року до суду від представника ОСОБА_1 , адвоката Губи В.В., надійшла заява про усунення зазначених недоліків разом зі звітом про оцінку майна та позовною заявою в новій редакції із зазначенням ціни позову, котра відповідає дійсній вартості майна.

Ухвалою судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 12.02.2024 року прийнято позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено цивільну справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначено, що 30.01.1998 року між ним та ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4 ), нині ОСОБА_2 , було укладено шлюб, зареєстрований Жовтневим відділом державної реєстрацій актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління, актовий запис №51.

19.03.2013 року Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції зареєстровано розірвання шлюбу між ним, ОСОБА_1 , та ОСОБА_5 , актовий запис №47.

В період шлюбу згідно договору купівлі-продажу квартири від 20.06.2006 року, серія та номер НОМЕР_1 , реєстровий номер №1113 ними з відповідачкою ОСОБА_5 була придбана квартира АДРЕСА_1 в.

Позивач зазначає, що спірна квартира відноситься до спільного майна подружжя, оскільки була набута подружжям у період шлюбу. Оскільки відповідач не визнає за позивачем право власності на 1/2 частину спірної квартири та вимусила його, ОСОБА_1 , залишити спірне житло, він вимушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав.

Шлюбний договір між нимине укладався, домовленість про поділ майна, що є їх спільною сумісною власністю, не досягнуто.

У зв`язку з зазначеним, позивач просив в порядку поділу спільного нажитого майна подружжя визнати за ним, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 в.

Позивач у судове засідання не з`явився. Від його представника, адвоката Губи В.В. надійшла заява, в котрій остання просила провести розгляд справи без її та позивача участі.

Відповідач в судове засідання двічі поспіль не з`явилася, про причини неявки не повідомила, відзиву на позов не надала. На адресу суду повернулися конверти із рекомендованими повідомленнями із судовими повістками з позначкками «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

За таких обставин, враховуючи, що судом судові повістки про виклик відповідача у судове засідання направлялися за адресою зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання відповідача, однак на адресу суду повернулися поштові конверти із відміткою «за закінченням терміну зберігання», а іншої адреси відповідач суду не повідомила, суд вважає відповідача належним чином повідомленою.

З`ясувавши всі обставини справи і перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони з 30.01.1998 року перебували у шлюбі, котрий зареєстрований Жовтневим відділом державної реєстрацій актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління, актовий запис №51(а.с. 7).

19.03.2013 року Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції зареєстровано розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , актовий запис №47 (а.с. 7).

Під час спільного життя, 20.06.2006 року сторонами за договором купівлі-продажу квартири, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Поповою І.В. і зареєстрованим в реєстрі за номером №1113, на ім`я відповідача ОСОБА_6 придбано квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 15).

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Аналогічні положення містяться в ст. 358 ЦК України.

Відтак, відповідно до статті 61 СК України квартира АДРЕСА_2 є об`єктом права спільної сумісної власності сторін.

Відповідно до частини 1 статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

З огляду на це, а також на положення статей 60,70 СК України указане майно є спільним майном сторін, частки в якому є рівними.

З урахуванням наведеного, суд вважає можливим визнати за ОСОБА_1 в порядку поділу спільно нажитого майна подружжя право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 , задовольнивши позовні вимоги позивача.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України та п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», з урахування того, що позивач є інвалідом ІІ групи, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 497 грн. 67 коп., тобто за вимогу майнового характеру.

Керуючись ст.ст.5,10,12,13,81,259,263-265 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

В порядку поділу спільно нажитого майна подружжя визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 2 497 (дві тисячі чотириста дев`яносто сім) грн. 67 (шістдесят сім) коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

На рішення може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Л.А. Бєльченко