Провадження № 2/522/1636/24
26 березня 2024 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси у складі :
головуючого судді Павлик І.А.,
секретаря судового засідання Запольської А.М.,
сторони в судове засідання не з`явилися,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та Одеської товарної біржи про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним,
06.12.2023 до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та Одеської товарної біржи про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що 01.08.1995 на Одеській товарній біржі між ОСОБА_2 , яка діяла від власного імені та в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна № 8685, а саме квартири, за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 52,7 кв.м. Однак, на час укладання зазначеного договору правочини, зареєстровані на біржі не підлягали подальшому нотаріальному посвідченню, оскільки на той час був чинним Закон України «Про товарну біржу», згідно з ч. 2 ст. 15 якого, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Про це прямо зазначається в самому договорі купівлі-продажу, а саме: Договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає.
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , 23.06.2023 Приморською державною нотаріальною конторою у місті Одеса було заведено спадкову справу № 2106/2023 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 07.09.2023 державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Оліянчук С.С. винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з укладенням договору купівлі-продажу з порушенням норм діючого на той час законодавства, та рекомендовано з приводу визнання договору купівлі-продажу дійсним звернутись до суду. У зв`язку з чим, позивач просить суд визнати договір купівлі-продажу вище вказаного нерухомого майна дійсним.
21.12.2023 ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.
12.02.2024 до суду від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, а саме уточнену позовну заяву.
11.03.2024 від представника позивача надійшла заява про долучення доказів, а саме: копія технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_2 ; копія квитанцій за сплату комунальних послуг з 2019 по 2024 рр.; копія довідки «КП БТІ» ОМР, про реєстрацію квартири АДРЕСА_2 .
11.03.2024 від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без сторони позивача.
12.03.2024 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
26.03.2024 від представника позивача надійшла заяви про розгляд справи без сторони позивача.
Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, з огляду на неявку всіх учасників справи, не здійснювалось.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З`ясувавши обставини справи, дослідивши та перевіривши їх доказами, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних встановлених судом обставин.
Судом встановлено, що 01.08.1995 на Одеській товарній біржі між ОСОБА_2 , яка діяла від власного імені та в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна № 8685, а саме: квартири, за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 52,7 кв.м.
Відповідно до ст. 49 Закону України «Про власність», чинного на час виникнення спірних правовідносин, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом.
За змістом ст.ст. 128, 153 ЦК УРСР 1963 року право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР 1963 року за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
Судом встановлено, що відповідно до п. 5 договору купівлі-продажу від 01.08.1995 № 8685, квартира продана за 538 963 000,00 крб., які отримані продавцем до підписання договору та належать новому власнику ОСОБА_5 .
Зазначений договір купівлі-продажу було зареєстровано на Одеській товарній біржі в «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю» за реєстраційним номером № 8685 від 01.08.1995.
Статтею 227 ЦК УРСР 1963 року передбачалася, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).
Згідно зі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі.
На час укладання спірного договору купівлі-продажу існувала колізія у чинному на той час законодавстві, оскільки згідно зі ст.ст. 224, 227 ЦК УРСР 1963 року договір купівлі-продажу нерухомого майна підлягав нотаріальному посвідченню, якщо хоча б одна зі сторін є громадянином, а недотримання даної вимоги тягнуло недійсність договору.
Проте, згідно зі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» біржі мали право вчиняти угоди з будь-якими видами нерухомості і такі угоди не підлягали наступному нотаріальному посвідченню.
За загальним правилом, право власності у набувача за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом чи договором (ч. 1 ст. 128 ЦК УРСР 1963 року), а відповідно до ст. 153 ЦК УРСР 1963 року договір вважається укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору.
01.08.1995 Одеським міським бюро технічної інвентаризації було зареєстровано право власності на квартиру, за адресою: АДРЕСА_1 .
Отже, положення ст. 227 ЦК УРСР 1963 року спрямовані безпосередньо на встановлення форми договору купівлі-продажу житлового будинку. Тобто, правові норми, закріплені цією статтею, мають спеціальний характер по відношенню до відповідних договорів, тоді як ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» закріплює умови, за наявності яких угоду можна вважати біржовою. З цього випливає, що положення ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» по відношенню до угод про відчуження нерухомого майна житлового призначення мають загальний характер. Тобто, закон спеціальний переважає закон загальний.
Згідно зі ст. 47 ЦК УРСР 1963 року нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу.
Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
22.02.2023 померла покупець вказаної квартири ОСОБА_5 , яка є матір?ю позивача. 23.06.2023 Приморською державною нотаріальною конторою у місті Одеса було заведено спадкову справу № 2106/2023 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 07.09.2023 державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Оліянчук С.С. винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з укладенням договору купівлі-продажу з порушенням норм діючого на той час законодавства, та рекомендовано з приводу визнання договору купівлі-продажу дійсним звернутись до суду.
Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, що померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті.
Положеннями ст. 15 ЦК України унормовано, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Із копії технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_2 , виготовленого 21.02.2024, вбачається, що позивач є замовником технічної інвентаризації; із копій квитанцій за сплату комунальних послуг з 2019 по 2024 рр вбачається їх оплата позивачкою.; із копії відповіді КП БТІ ОМР вбачається, що станом на 31.12.2012 право власності на квартиру АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_5 .
Оскільки вказаний договір повністю виконаний сторонами, не містить умов, які б суперечили закону, зареєстрований на Одеській товарній біржі, суд вважає за можливе поновити порушене право позивача на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР 1963 року.
Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» визначено, що суд, на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР 1963 року, за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора, вправі визнати угоду дійсною. Це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності, передбачені законом обмеження. Крім того, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. У відповідності до діючого на даний час законодавства - а саме ст. 204 ЦК України «правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним».
З огляду на викладене, суд вважає, що під час вчинення спірного правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, усі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу квартири, правочин був реальним і вчинений у формі, дозволенній чинним законодавством України в 1995 році, в зв`язку з чим, суд дійшов висновку про задоволення позову про визнання договору купівлі-продажу дійсним.
Керуючись ст.ст. 81, 141, 223, 258, 259, 263-265, 280, 282, 284, 289 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та Одеської товарної біржи про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним задовольнити.
Визнати дійсним договір № 8685 купівлі-продажу нерухомого майна квартири АДРЕСА_2 , укладений 01 серпня 1995 року на Одеській товарній біржі між ОСОБА_2 , яка діяла від власного імені та в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
Заяву про перегляд заочного рішення судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів, може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту.
Повний текст рішення складено 29.03.2024.
Суддя І.А. Павлик