ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

12 червня 2024 року

м. Харків

справа № 953/2275/22

провадження № 22-ц/818/1100/24

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого: Пилипчук Н.П. ,

суддів: Маміної О.В., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання: Львової С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну спарву за заявою ТОВ «Фінанова компанія «Кредит-Капітал» про заміну сторони у виконавчому документі у справі за позовом АТ "РайфайзенБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ТОВ «Фінанова компанія «Кредит-Капітал» , в особі представника Груби Христини Богданівни на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 26 вересня 2023 року, постановлену суддею Єфіменко Н.В.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2023 року представник ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» звернувся до суду із заявою про заміну стягувача у виконавчому листі по справі № 953/2275/22 за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, з Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал».

В обґрунтування заяви посилався на те, що 10.05.2020 рішенням Київського районного суду м. Харкова стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Райффайзен Банк» заборгованість за кредитним договором №014/0460/82/91846300. 13.04.2023 між АТ «Райффайзен Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» укладений договір відступлення права вимоги №114/2-58, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 014/0460/82/91846300.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 26 вересня 2023 року у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-капітал» про заміну сторони у виконавчому документі по справі № 953/2275/22 за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

В апеляційній скарзі представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-капітал» просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою задовольнити його заяву.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що у АТ «Райффайзенк Банк» відсутнє право на отримання виконавчого листа по справі 953/2275/22, оскільки на момент ухвалення рішення Київського районного суду м. Харкова від 10.05.2023 року вже було укладено договір відступлення права вимоги та право вимоги за кредитним договоором № 014/0460/82/9184300 вже перейшло до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал». Посилаючись на висновки Верховного Суду зазначав, що на підставі відступлення права вимоги відбувається заміна кредитора поза межами виконавчого провадження та не залежить від відкритого виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадції процесу.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що виконавчі листи на виконання рішення Київського районного суду м. Харкова від 10.05.2023 року не видавалися, відповідно, виконавче провадження не відкривалося, тому стягувач у виконавчих листах, які не видавалися, - заміні не підлягає.

Колегія суддів не може погодитись з вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 10.05.2023 рішенням Київського районного суду м. Харкова Позов Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» заборгованість за кредитом у сумі 166 767,65 грн., заборгованість за відсотками у сумі 43 210 грн. 38 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 3 149 грн.

Відомості щодо видачі Київським районним судом м. Харкова виконавчого листа на виконання рішення суду від 10.05.2023 в матеріалах справи відсутні.

На підставі договору відступлення права вимоги №114/2-58 від 13.04.2023, укладеного між АТ «Райффайзен Банк» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», АТ «Райффайзен Банк» відступив, а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» прийняв право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №014/380805/82/893714, відтак, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло право вимоги до ОСОБА_1 .

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора в зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин. У зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Процесуальне правонаступництво є похідним від матеріального та випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони в матеріальному правовідношенні її правонаступником). Процесуальне правонаступництво передбачене статтею 55 ЦПК України. Це перехід процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні. У зв`язку із цим для вирішення судом питання щодо процесуальної заміни сторони у справі необхідна наявність відповідних первинних документів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення та перехід її прав та обов`язків до іншої особи - правонаступника.

Матеріальне правонаступництво реалізується в межах процесуального правонаступництва виключно за правилами останнього.

Законодавець не ототожнює «процесуальне правонаступництво» і «заміну сторони виконавчого провадження», оскільки цим інститутам присвячені дві окремі статті ЦПК України - 55 та 442 відповідно. Також це опосередковано випливає зі змісту пункту 28 частини першої статті 353 ЦПК, відповідно до якого ухвала про заміну сторони у справі (процесуальне правонаступництво) та ухвала про заміну сторони виконавчого провадження відокремлені одна від одної як такі, на які можуть подаватись скарги окремо від рішення суду.

Особа, на користь якої видано виконавчий документ, набуває статусу стягувача з моменту видачі такого виконавчого документа, а не з моменту відкриття виконавчого провадження. Але разом з тим ця особа до відкриття виконавчого провадження як юридичного процесу є лише стягувачем у виконавчому документі на стадії виконання судового рішення з відповідним потенціалом прав у виконавчому провадженні, які повноцінно реалізує лише у статусі стягувача як сторони відкритого виконавчого провадження, за виключеннями, передбаченими законодавством. Тому заміна стягувача саме як сторони виконавчого провадження неможлива, якщо заява правонаступника про це подана, зокрема, після спливу строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, але якщо цей строк не був поновлений судом. Водночас заміна стягувача у виконавчому документі іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) допускається на будь-якій стадії судового процесу, у тому числі до відкриття виконавчого провадження.

Підставою для заміни сторони виконавчого провадження (стаття 442 ЦПК України), тобто процесуального правонаступництва в межах виконавчого провадження як юридичного процесу, є правонаступництво в матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і перехід до іншої особи прав чи обов`язків сторони, яка вибула, в цих правовідносинах.

Процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні - це заміна на будь-якій стадії саме виконавчого провадження як юридичного процесу стягувача або боржника іншою особою у зв`язку з її вибуттям, тобто підставою заміни стягувача внаслідок правонаступництва є настання певних обставин, які мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права та обов`язки або пряма вказівка акта цивільного законодавства, що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами.

Заміна сторони виконавчого провадження правонаступником у виконавчому провадженні, тобто здійснення процесуального правонаступництва після набрання судовим рішенням законної сили, полягає в поширенні на правонаступників законної сили судового рішення. При цьому на правонаступників законна сила судового рішення поширюється усіма своїми правовими наслідками - незмінністю, неспростовністю, виключністю, преюдиційністю, виконуваністю.

Оскільки виконавче провадження є самостійною стадією судового процесу, сторони виконавчого провадження належать до учасників справи, а отже, якщо процесуальне правонаступництво має місце на стадії виконавчого провадження, заміна сторони виконавчого провадження означає й заміну учасника справи. Але заміна учасника справи не обов`язково означає заміну сторони відкритого виконавчого провадження.

На стадії виконання судового рішення як на завершальній стадії судового провадження можлива заміна сторони у виконавчому провадженні як юридичному процесі правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження. Після відкриття виконавчого провадження та до його закінчення заміна сторони виконавчого провадження (з одночасною заміною відповідного учасника справи) правонаступником здійснюється у порядку, передбаченому статтею 442 ЦПК України з урахуванням підстав, визначених статтею 55 ЦПК України. У цьому випадку приписи статті 442 ЦПК України, що містить процесуальні особливості здійснення правонаступництва у виконавчому провадженні, застосовуються разом з положеннями статті 55 ЦПК України.

Натомість як до відкриття виконавчого провадження, так і після його закінчення заміна учасника справи правонаступником здійснюється на підставі статті 55 ЦПК України, а в окремих випадках також на підставі частини п`ятої статті 442 ЦПК України.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові №2-7763/10 від 08.02.2022 року.

Відповідно до положень ст.124 Конституції України та ст.18 ЦПК України, судові рішення, що набрали чинності, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року, та відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Також, суд звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини зазначає, що право на судовий розгляд, гарантований ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, захищає також виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які в країні, що поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи при цьому шкоди одній зі сторін.

Зокрема, у п.40 Рішення Європейського суду з прав людини від 19.03.1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», п.19 Рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2004 року у справі «Михайленки та інші проти України», Суд наголошує, що п.1 ст.6 Конвенції гарантує кожному право порушити в суді чи трибуналі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Однак це право було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду однієї зі сторін. Важко уявити, щоб п.1 ст.6 Конвенції детально описував процедурні гарантії, які надано сторонам, - справедливість, відкритість і оперативність проваджень, - і не передбачав би гарантій виконання судових рішень. Тлумачення ст.6 як положення, що лише гарантує право на звернення до суду та проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуації, несумісної з принципом верховенства права, який Високі Договірні Сторони зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, виконання судового рішення має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей ст.6 (див. також рішення у справі «Бурдов проти Росії», заява № 589498/00, п. 34).

У своєму рішенні у справі Шмалько проти України від 20/07/2004 Європейський суд з прав людини зазначив, що передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін.

Тобто, практика Європейського суду з прав людини переконливо свідчить про те, що невід`ємною умовою забезпечення права на суд є виконання судового рішення.

З матеріалів справи вбачається, що виконавчі листи на примусове виконання рішення Київського районного суду м. Харкова від 10.05.2023 не видавалися, виконавче провадження не відкривалося, на момент звернення ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» із заявою про заміну сторони у виконавчому листі строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив.

Отже, враховуючи наведені положення законодавства та правову позицію Верховного Суду, за встановлених судом обставин заміни кредитора у зобов`язанні через відступлення права вимоги, що є різновидом правонаступництва, яке можливе на будь-якій стадії процесу, в тому числі до видання виконавчого листа, суд дійшов висновку, що заява є обґрунтованою та доведеною.

Згідно з п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.3 ст.376 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ТОВ «Фінанова компанія «Кредит-Капітал» , в особі представника Груби Христини Богданівни - задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 26 вересня 2023 року скасувати.

Замінити стягувача Акціонерне товариство «Райффайзен Банк» на Товариство з обмеженою відповідальність «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» у виконавчому документі у справі №953/2275/22 за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено 12 червня 2024 року.

Головуючий: Н.П. Пилипчук

Судді: О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова