Справа № 502/1729/23
15 січня 2024 року м. Кілія
Кілійський районний суд Одеської області
головуючого судді Масленикова О.А.,
за участю секретаря судового засідання Скрипкіної А.Ю.,
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог:
Орган опіки та піклування Кілійська міська рада
розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини
ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернувся до Кілійського районного суду Одеської області з позовом до відповідача ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: орган опіки та піклування Кілійська міська рада про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини.
В обґрунтування поданого позову, представник позивача в позовній заяві зазначив, що 19 листопада 2007 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , був укладений шлюб. Від цього шлюбу у них є неповнолітній син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . При початку війни в Україні, дружина виїхала з дітьми за кордон, як біженці. Через деякий час дружина повернулася та залишила дітей позивачу, при цьому пояснила, що вона там буде працювати та шукати роботу у Європі, а діти будуть заважати їй при переїздах, орендувати житло та працевлаштовуватися. До березня 2023 року вона дзвонила та питала про дітей, а потім взагалі перестала дзвонити та спілкуватися. У середині травня позивач довідався, що дружина співмешкає з іншим чоловіком за кордоном. Шлюбні відносини між ними прпинено, почуття любові та взаєморозуміння відсутні. Зараз кожен з них живе своїм життям та своїми інтересами. Примирення між сторонами неможливе, тому час на примирення не потрібно надавати. Місце проживання дитини, вважає за необхідним визнати за позивачем, так як, син має свою кімнату, він отримав паспорт та зареєстрований з позивачем за однією адресою. Ходить до школу та є у майбутньому випускником. Дружина довгий час перебуває за межами дому та України, постійного свого житла не має та знаходиться у постійному пошуку роботи, житла та кращої країни. Позивач має роботу та заробіток, за сином доглядає та виховує його. Він доглянутий, не голодний, чисто вдягнутий. В зв`язку з вищевикладеним, представник позивача просив розірвати шлюб між позивачем та відповідачем та визнати місцем проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_2 .
Представник позивача надав заяву, згідно якої просив суд розглянути справу за його відсутності та за відсутності позивача, позовні вимоги про розірвання шлюбу підтримують.
Відповідач повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи відповідно до положень ст. ст. 128-130 ЦПК України, повторно в судове засідання не прибула, про причини неявки суд не повідомила, клопотання про відкладення судового засідання або проведення розгляду справи за її відсутності суду не надала.
Представник органу опіки і піклування в особі Кілійської міської радиповідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, клопотань про відкладення судового засідання або проведення розгляду справи за його відсутності суду не надав.
Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про строк подання відзиву та не подав відзив, суд ухвалює заочне рішення по справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку, передбаченому ст. ст. 223, 247 ЦПК України.
Дослідивши позовну заяву, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини:
Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрували шлюб 19.11.2007 року у Виконкомі Шевченківської сільської ради Кілійського району Одеської області, про що зроблено актовий запис за № 33. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєне прізвище « ОСОБА_6 ».
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 12.08.2008 р. Виконкомом Шевченківської сільської ради Кілійського району Одеської області, запис акта про народження № 38 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками неповнолітньої дитини: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
З акту обстеження матеріально побутових умов від 15.08.2023 р. вбачається, що на вихованні ОСОБА_2 знаходяться два сина ОСОБА_7 , 2005 р.н. та ОСОБА_4 , 2008 р.н. з травня 2023 р. Інших родичів немає.
При розгляді і вирішенні справи судом застосовано наступні норми права:
Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної ради України 27.02.1991 року, держави - учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Згідно із статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Відповідно до статті 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Відповідно до статті 161 Сімейного Кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Визначальним у вирішенні даної позовної вимоги є принцип Міжнародної декларації прав дитини, проголошеною Генеральною асамблеєю ООН «дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю».
Згідно статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Так, принцип статті 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що випливає як зі змісту статті 141 Сімейного кодексу України, так зі змісту Конвенції про права дитини, тим більш, що поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, рівно як і батько дитини, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини батьки можуть реалізувати свої права шляхом домовленості між собою щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Обмеження у цьому разі стосується тільки місця проживання дитини до досягнення нею віку 14 років.
Згідно зі статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Так, згідно ч. 2 ст. 6 СК України малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.
Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.Таким чином, законодавством передбачено вирішення судом спору щодо місця проживання саме малолітньої дити, яка не досягла 14 років.
Вказана норма узгоджується з положеннями ч. 2 ст. 29 ЦК України, відповідно до якої фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання.
Судом встановлено, що дитині, щодо визначення місця проживання якої позивач звернувся до суду із позовом, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 виповнилося 15 років, тому вона може сама визначати місце свого проживання.
З урахуванням зазначеного, встановивши обставини справи, а також те, що на момент розгляду справи у суді ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виповнилося 15 років, суд не вбачає передбачених законом підстав для визначення судом місця проживання дитини з батьком.
Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має в сім`ї рівні права та обов`язки.
Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
За правилами ст. ст. 110, 114 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.
Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.
Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Судом встановлено, що фактичні взаємини подружжя свідчать про неможливість збереження сім`ї, в зв`язку з чим суд приходить до висновку, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, внаслідок чого шлюб сторін підлягає розірванню.
Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частковому обсязі.
Керуючись ст. ст. 11-13, 81, 141, ст. 258, 264-265, 280-282ЦПК України, ст. ст. 104, 105, 110, 112, 141, 153, 155, 157, 159, 160, 161,Сімейного кодексу України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», суд,-
Позов ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Орган опіки та піклування Кілійська міська рада про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини задовольнити частково.
Розірвати шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований 19.11.2007 року у Виконкомі Шевченківської сільської ради Кілійського району Одеської області, актовий запис № 33.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Відповідно до ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Згідно ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Кілійського районного суду О. А. Маслеников