Номер провадження: 22-ц/813/388/24
Головуючий у першій інстанції Михайлюк О. А.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.04.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,

при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Главацького Юрія Анатолійовича на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2021 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

19 серпня 2019 року Акціонерне товариство «Укрсиббанк» звернулось до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що згідно кредитного договору №0 від 10 липня 2015 року, банк надав кредитні кошти в сумі 485245,28 гривень, шляхом зарахування кредитних коштів на рахунок ОСОБА_1 . Оскільки в порушення умов договору у встановлені строки кредит та інші передбачені договором платежі не були сплачені, позивач вимушений був звернутись з цим позовом до суду (т. 1, а.с. 2-3).

18 листопада 2019 року рішенням Малиновського районного суду м. Одеси позов Акціонерного товариства «Укрсиббанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Укрсиббанк» заборгованість у розмірі: 476999,89 гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Укрсиббанк» 7265,34 гривень в рахунок сплаченого судового збору (т. 1, а.с. 51-52).

28 липня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Малиновського районного суду м. Одеси з заявою про перегляд заочного рішення від 18 листопада 2019 року (т. 1, а.с. 75-78).

03 листопада 2020 року ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 листопада 2019 року скасовано, справу призначено до розгляду (т. 1, а.с. 160).

14 квітня 2021 року рішенням Малиновського районного суду м. Одеси позов Акціонерного товариства «Укрсиббанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Укрсиббанк» заборгованість у розмірі 435855 гривень 50 копійок. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Укрсиббанк» 6665 гривень 59 копійок в рахунок сплаченого судового збору (т. 1, а.с. 181-183).

07 червня 2021 року представником ОСОБА_1 адвокатом Главацьким Ю.А. подано апеляційну скаргу на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2021 року. Апелянт зазначає, що з розрахунку заборгованості, наданого банком, не вбачається які первісні дані було використано під час його проведення та за якими формулами його було здійснено, також, на думку апелянта, не було надано жодних пояснень стосовно проведення розрахунку, не було вказано суму основного зобов`язання та з якого часу почала накопичуватися заборгованість. Апелянт звертає увагу, що під час розрахунку заборгованості за процентами було використано декілька ставок, такі як 23,90%, 4%, 8% та 47,80%, в той час як пояснень застосування таких ставок надано не було. Апелянт наголошує, що в оскаржуваному рішенні судом першої інстанції було враховано позовні вимоги, викладені в заяві про зменшення розміру позовних вимог, які надійшли на адресу суду 20 квітня 2021 року з урахуванням доказів, долучених до неї. Як зазначає апелянт, вказана заява надійшла на адресу апелянта лише 19 квітня 2021 року і тому апелянт вважає, що був позбавлений права надати пояснення з приводу наданих доказів. Тому, апелянт просить суд скасувати рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову АТ «Укрсиббанк» відмовити в повному обсязі (т. 1, а.с. 208-211).

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 10, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці, тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

У судовому засіданні 11 квітня 2024 року представник апелянта апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити. Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції до суду не подавав.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга частково підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції вважав обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідача основної суми боргу за кредитним договором, а тому частково задовольнив позовні вимоги (т. 1, а.с. 182).

Апеляційний суд, частково задовольняючи апеляційну скаргу, вважає за потрібне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Так, апелянт оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині задоволених вимог про стягнення заборгованості за кредитом.

З матеріалів справи вбачається, що 10 липня 2015 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, згідно з умовами якого банк надає позичальнику кредит, а позичальник зобов`язується користуватися наданим кредитом та повернути його та сплатити плату за користування кредитними коштами. Сума кредиту становить 485245,28 грн. Кредитування позичальника здійснюється шляхом надання двох окремих частин кредитних коштів у межах ліміту кредитування (т. 1, а.с. 13-14).

18 червня 2019 року у зв`язку із невиконанням зобов`язань за кредитним договором, банк направив ОСОБА_1 вимогу щодо повернення кредитних коштів, зазначивши, що станом на 14 червня 2019 року заборгованість за 1 траншем становить 177765,22 грн, з яких: 169029,42 кредитна заборгованість; 828,11 грн прострочена кредитна заборгованість; 7907,69 грн прострочена заборгованість за відсотками. Заборгованість за 2 траншем становить 309456,21 грн, з яких: 304863,49 грн кредитна заборгованість; 2278,87 грн прострочена кредитна заборгованість, 2313,85 грн прострочена заборгованість по відсотках (т. 1, а.с. 25-26).

Звертаючись до суду із позовом, позивач зазначав, що вимогу про усунення порушень та повернення кредиту та процентів відповідач не виконала у повному обсязі, а тому станом на 09 серпня 2019 року заборгованість за кредитним договором становила 484356,21 грн, з яких: 476999,89 грн заборгованість за кредитом; 6369,91 грн заборгованість за процентами за користування кредитом (у порядку, визначеному ст. 1048 ЦК України); 66,11 грн заборгованість за процентами за користування грошовими коштами понад строк, встановлений договором (на підставі ст. 625 ЦК України); 326,71 грн пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за строк з 11 лютого 2019 року по 09 серпня 2019 року; 566,59 грн пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за користування кредитом (в порядку ст. 1048 ЦК України) за строк з 15 березня 2019 року по 09 серпня 2019 року (т. 1, а.с. 2 зворот - 3).

У подальшому, представник позивача подав заяву про зменшення позовних вимог, в якій зазначив, що станом на 12 квітня 2021 року заборгованість відповідача становить 475072,28 грн, з яких: 435855,50 грн заборгованість за кредитом; 39216,78 грн заборгованість за процентами за користування кредитом (в порядку, визначеному ст. 1048 ЦК України) (т. 1, а.с. 183-183 зворот).

За ч.ч. 1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинне виконуватися належним чином у відповідності з умовами договору.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За положенням ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підтвердження своїх вимог банк надав копію договору про надання споживчого кредиту від 10 липня 2015 року та копію графіку платежів, визначення сукупної вартості кредиту, які підписані ОСОБА_1 (т. 1, а.с. 13-22), що у свою чергу свідчить про погодження сторонами істотних умов договору та обізнаність відповідача щодо ціни договору. На підтвердження отримання кредитних коштів відповідачем позивач надав довідки про рух коштів за рахунком ОСОБА_1 (т. 1, а.с. 27). Обґрунтовуючи розмір заявлених вимог, позивач надав довідку-розрахунок заборгованості за кредитом станом на 09 серпня 2019 року (т. 1, а.с. 28-38), який в подальшому було уточнено (зменшено) та надано довідку-розрахунок станом на 13 квітня 2021 року (т. 1, а.с. 184-201). З даних довідок-розрахунків вбачається, що при формуванні загального розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором банком були враховані суми фактичного погашення за наданим кредитом.

Заперечуючи проти задоволення вимог про стягнення основної суми заборгованості, представник апелянта зазначав, що з вказаних розрахунків не вбачається які первісні дані було використано під час його проведення та за якими формулами його було здійснено, що на думку представника апелянта, позбавляє суд та відповідача можливості перевірити правильність проведеного позивачем розрахунку заборгованості (т. 1, а.с. 209). З такими доводами апеляційної скарги апеляційний суд не погоджується, оскільки відповідач не був позбавлений можливості при перегляді заочного рішення, надаючи до суду копії квитанцій про погашення боргу, ініціювати перед судом питання щодо призначення економічної експертизи у даній справі чи надати власний розрахунок та/або висновок експерта, задля спростування доводів та вимог позивача, однак таким процесуальним правом не скористався, як і не ставив даного питання на розгляд під час перегляду справи судом апеляційної інстанції. За таких обставин, оскільки кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій та враховуючи, що стороною відповідача не спростовано розмір основної заборгованості за кредитним договором, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильних висновків по суті спору, однак частково виходив із помилкових мотивів, з огляду на що оскаржуване рішення підлягає зміні та доповненню в частині мотивування.

Таким чином, з огляду на викладене, апеляційний суд вважає за потрібне на підставі ст. 376 ЦПК України, частково задовольняючи апеляційну скаргу, змінити та доповнити оскаржуване рішення в частині мотивування щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитом, в іншій частині залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Главацького Юрія Анатолійовича задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2021 року змінити та доповнити в частині мотивування. В іншій частині залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

Повний текст постанови складений 29 квітня 2024 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк