ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 2-744/11 Номер провадження 22-ц/814/1585/24Головуючий у 1-й інстанції Миронець О.К. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Одринської Т.В.,

суддів Абрамова П.С., Пікуля В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Полтава цивільнусправу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 26 жовтня 2011 року,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2011 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, у якому просила стягнути з ОСОБА_2 аліменти у розмірі 1/3 частки від його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на свою користь на утримання їхньої спільної малолітньої дитини. А також просила стягнути витрати на правову допомогу.

Позовну заяву обґрунтовувала тим, що раніше вона проживала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем.

Від шлюбу сторони мають спільну малолітню дитину: доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В свідоцтві про народження дитини батьком записано відповідача.

Відповідач ухиляється від свого обов`язку щодо утримання та виховання дітей. Договір про сплату аліментів на утримання дітей не укладався. ОСОБА_2 не працює, але його стан здоров`я задовільний, тому він має можливість допомагати матеріально. Проте, добровільно відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини.

Заочним рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 26 жовтня 2011 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Ухвалено стягувати з ОСОБА_2 аліменти в розмірі 1/3 частки від його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь ОСОБА_1 на утримання їхньої спільної дитини: доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до досягнення нею повноліття, починаючи з 20.09.2011 року.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 51 гривня 00 копійок та витрати на інформаційно-технічне забезпечення в сумі 120 гривень 00 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню, оскільки відповідач добровільно не надає позивачу матеріальної допомоги, а у відповідності із ст. 180 СК України таку допомогу він зобов`язаний надавати.

Щодо відмови у задоволенні позовної вимоги щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, суд зазначив, що позивач не надав доказів на підтвердження оплати юридичних послуг.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_2 , посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким стягувати аліменти у розмірі .

В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що заочне рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права, а саме порушено норми ст.224 ЦПК України ( в редакції чинні на час ухвалення рішення).

Вказував, що рішення порушує його права, оскільки судом не було з`ясовано його матеріальний стан, той факт, що він має ще одну дитину, права якої на думку відповідача порушені.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлені строки не надходив. Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи категорію справи, ціну позову розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та заявлених позовних вимог у суді першої інстанції.

Матеріалами справи встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зареєстровано шлюб 05 лютого 2005 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 . (а.с.3)

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 15.03.2005 року ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 . (а.с.4)

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття .

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що у відповідності до ст. 183 СК України, можливо стягувати з відповідача аліменти у розмірі 1/3 частки від його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь позивача на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до досягнення нею повноліття.

Разом з тим, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що судом не враховано, що відповідач має ще одну дитину, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

Наявність у позивача другої дитини, у розумінні ч. 1 ст. 288 ЦПК України, не має істотного значення для правильного вирішення справи, оскільки ОСОБА_5 народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 , тобто вже після ухвалення оскаржуваного рішення, що підтверджується матеріалами справи за заявою відповідача про перегляд заочного рішення (спр. №531/3507/23).

Таким чином, вказана обставина може бути підставою для подання позову про зменшення розміру аліментів.

Суд відхиляє доводи відповідача про те, що він не знав про дату, час та місце розгляду справи, оскільки матеріали справи містять повідомлення про вручення поштового відправлення на ім`я ОСОБА_2 про отримання ним особисто 29 вересня 2011 року поштового відправлення. (а.с. 11).

Щодо посилання в апеляційній скарзі на те, що судом порушено норми ст.224 ЦПК України (в редакції чинні на час ухвалення рішення), колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення), у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Тобто, неявка відповідача для ухвалення заочного рішення має бути повторно. Проте оскаржуване рішення ухвалено після першої неявки належним чином повідомленого відповідача, що суперечило діючому як на той, так і на теперішній час законодавству.

Колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції ухвалив заочне рішення з порушенням норм процесуального права, а саме за першої неявки у судове засідання відповідача.

Відповідно до ст. 376 ч. 2 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Правильним по суті рішення є в тому випадку, коли воно відповідає вимогам законності та обґрунтованості, оскільки порушення останніх має наслідком зміну або скасування оскарженого судового рішення. Оскаржене судове рішення належить залишати без змін за наявності незначних порушень закону, які вже були усунені при розгляді справи, або ж таких, які можуть бути виправлені судом апеляційної інстанції. Правило про те, що «не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань», стосується випадків, коли такі недоліки не призводять до порушення основних засад (принципів) цивільного судочинства.

Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 18 квітня 2022 року у справі № 522/18010/18 (провадження № 61-13667сво21).

При апеляційному перегляді рішення суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено порушень норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції визначених у ч. 3 ст. 376 ЦПК України також не встановлено.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, а зводяться до незгоди з ухваленим рішенням, яке відповідає закону.

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з`ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, судовою колегією не встановлено.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 383, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 26 жовтня 2011 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 04 червня 2024 року.

Головуючий Т.В. Одринська

Судді П.С. Абрамов

В.П. Пікуль