Справа № 342/486/24
Провадження № 2/342/325/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2024 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Федів Л.М.

секретаря судового засідання Матієк І.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Городенка справу за позовом ОСОБА_1 до Чернелицької селищної ради про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , жителька АДРЕСА_1 , звернулася до суду із позовом до Чернелицької селищної ради (місцезнаходження: вул. Незалежності, 19 смт. Чернелиця Коломийського району Івано-Франківської області), в якому просить визнати за нею право власності на жиитловий будинок та господарські споруди, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом після смерті його тата ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що так ІНФОРМАЦІЯ_1 помер тато позивача - ОСОБА_2 . Мама позивача ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме на житловий будинок та господарські споруди, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , що належало померлому на праві приватної власності як голові домогосподарства. Згідно довідки Далешовецькогостаростинського округу Чернелицької селищної ради за № 64 від 22.02.2024 відомо, що ОСОБА_3 на день смерті була зареєстрована та проживала в житловому будинку за АДРЕСА_2 - одна. Крім цього відповідно до довідки Далешовецькогостаростинського округу Чернелицької селищної ради за № 92 від 19.03.2024 відомо, що назва вулиці, де розташований житловий будинок, в якому була зареєстрована та проживала ОСОБА_3 , змінилася з АДРЕСА_3 . Також, відповідно до довідки Далешовецького старостинського округу Чернелицької селищної ради за № 91 від 19.03.2024 відомо, що за домогосподарством по АДРЕСА_2 , закріплено земельні ділянки, а саме: - 0,25 га для ОЖБ, - 0,72 для ОСГ. Також, відповідно до довідки Далешовецькогостаростинського округу Чернелицькоїселищної ради за № 93 від 19.03.2024 відомо, що станом на 15.04.1991 в житловому будинку, що розташований за адресою по АДРЕСА_3 були зареєстровані та проживали такі особи: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . голова робітничого двору; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - дружина. Згідно архівних даних Коломийського ОКП МБТІ станом на 31.12.2012, право власності на житловий будинок та господарські споруди, що по АДРЕСА_2 не зареєстровано. Згідно із висновком про вартість об`єкта оцінки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 визначено, що ринкова вартість будинку становить 116 568 грн. Більше того, 08.08.1989 укладено договір купівлі-продажу між ОСОБА_4 , як продавцем та ОСОБА_2 , як покупцем на підставі якого ОСОБА_4 , продано, а ОСОБА_2 , придбано житловий будинок та господарські споруди, що знаходиться в с. Далешове Городенківського району. Договір купівлі-продажу будинку, розташованому в сільській місцевості посвідчений та зареєстрований у книзі для запису нотаріальних дій за № 25 від 08.08.1989 секретарем Далешівської сільської ради О.Волощук. Фактично, в 90-их роках ОСОБА_2 отримав у власність, придбавши на підставі договору купівлі-продажу будинку, розташованому в сільській місцевості, житловий будинок з господарськими спорудами, що за адресою: АДРЕСА_2 . Згідно довідки виданої Далешовецьким старостинським округом за № 93 від 19.03.2024 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 був головою робітничого двору. На випадок своєї смерті, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не встигли скласти заповіт на все належне їм майно. Проведення поховання батьків, встановлення могильного пам`ятника та всі послідуючі ритуальні дії, позивач здійснювала за власні кошти. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 є єдиним спадкоємцем за законом, в березні поточного 2024 року звернулася з заявою про прийняття спадщини за законом до державного нотаріуса Городенківської державної нотаріальної контори, однак постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15.03.2024 державний нотаріус Городенківської державної нотаріальної контори Капріян С.В., відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, з причини відсутності правовстановлюючих документів та державної реєстрації права власності на спадкове майно. Позивач має право успадкувати та оформити нерухоме майно, що належало за життя її батькові ОСОБА_2 , однак через відмову нотаріуса позбавлена можливості здійснити це в позасудовому порядку.

03 квітня 2024 року відкрито провадження у даній цивільній справі. Справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання в справі призначено на 25 квітня 2024 року о 10.10 год; витребувано від Городенківської державної нотаріальної контори Коломийського району Івано-Франківської області належним чином засвідчену копію спадкової справи, заведену після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Репужинці Городенківського району Івано-Франківської області. У разі відсутності спадкової справи, надати відомості про їх відсутність.

25 квітня 2024 року надано запит до Городенківської державної нотаріальної контори Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції щодо надання суду належним чином завіреної копії спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Далешове Городенківського району Івано-Франківської області. Підготовче засідання відкладено до 09:15 год. 20 травня 2024 року.

20 травня 2024 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 09:15 год. 05.06.2024 в приміщенні Городенківського районного суду Івано-Франківської області (м. Городенка вул. Героїв Євромайдану, 7, зал судових засідань № 2).

Учасники справи в судове засідання 05 червня 2024 року не з`явилися.

Позивач ОСОБА_1 до суду подала заяву, в якій просила судові засідання у справі проводити у її відсутності та ухвалити судове рішення на її користь.

Відповідач Чернелицька селищна рада до суду подала заяву про розгляд справи без представника селищної ради, в якій зазначила, що не заперечує у задоволенні позовних вимог.

Ч.3 ст.211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Передбачених ч.2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази, дійшов наступного.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

Згідно статті 328 ЦК України - право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 41 Конституцією України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За договором купівлі-продажу будинку, розташованому в сільській місцевості від 8 серпня 1989 року, ОСОБА_4 продав ОСОБА_2 . будинок з усіма господарчими будівлями, що до нього прилягають і які знаходяться в АДРЕСА_4 . Даний договір посвідчений секретарем виконкому Далешівської сільської ради та зареєстрований в книзі для запису нотаріальних дій під № 23.

Згідно архівних даних ОКП «Коломийське МБТІ», право власності на житловий будинок та господарські будівлі по АДРЕСА_2 станом на 31.12.2012 р., не зареєстровано, що вбачається із Виписки з інвентаризаційних матеріалів Вих № 11164 від 26.02.2024, наданої ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації».

Із довідки № 92 від 19.03.2024, виданої Далешовецьким старостинським округом № 2 Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області гр. ОСОБА_1 , 1953 р.н., жительці с. Репужинці Коломийського району Івано-Франківської області, вбачається, що вулиця і номер житлового будинку, який вона успадковує у с. Далешове помінялися: теперішня АДРЕСА_3 .

Як слідує із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 371994026 від 29.03.2024, відомості про право власності, інші речові права, іпотеки, обтяження на житловий будинок АДРЕСА_2 , відсутні.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради.

За господарством в АДРЕСА_2 числяться земельні ділянки: жгб-0,25 га, осг-0,72 га, що доводиться довідкою № 92 від 19.03.2024, виданою Далешовецьким старостинським округом № 2 Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно із частиною четвертою статті 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Крім того, згідно з частинами першою та другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення», яка втратила чинність 30 грудня 2004 року, було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, при цьому введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності, збудованих до 05 серпня 1992 року, не передбачалося.

Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35//18/1).

У частині третій статті 12, частині першій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Згідно з частинами першою, другою статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частиною другою статті 89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_2 встановлено, що житловий будинок споруджено у 1932 році, господарські будівлі та споруди - в 1932, 1950 та 1963 роках.

Згідно Звіту про оцінку житлового будинку, складеного ФОП ОСОБА_5 на підставі договору № 01234/С від 07.03.2024, ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_2 станом на 07.03.2024 становить - 116 568 грн.

Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69.

Цими Вказівками передбачено, що суспільна група господарства визначалась сільською радою залежно від роду занять голови господарства (сім`ї).

Згідно ксерокопій погосподарських книг, наданих Далешовецьким старостинським округом № 2 Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області, в домогосподарстві по АДРЕСА_5 , суспільна група якого - "робіт." проживали, за:

- 19831985 р.р. (особистий рахунок № НОМЕР_1 ): ОСОБА_4 , 1927 р.н., голова сім`ї; ОСОБА_6 , 1933 р.н., дружина;

- 19861990 р.р. (особистий рахунок № НОМЕР_2 ): ОСОБА_4 , 1927 р.н., голова сім`ї; ОСОБА_6 , 1933 р.н., дружина, ОСОБА_2 , голова сім`ї, 1922 р.н., ОСОБА_3 , 1925 р.н., дружина;

- 19911995 р.р. (особистий рахунок № НОМЕР_3 ): ОСОБА_2 , голова сім`ї, 1922 р.н., ОСОБА_3 , 1925 р.н., дружина;

- 19962000 р.р.: ОСОБА_2 , голова сім`ї, 1922 р.н., ОСОБА_3 , 1925 р.н., дружина.

Випискою з по господарських книг Далешівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області № 172, виданою 13.05.2024 Далешовецьким старостинським округом № 2 Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області, доводиться, що в господарстві в АДРЕСА_2 , були зареєстровані:

-за 1983-1985 р.н. ОСОБА_4 , 1927 р.н., голова робітничого двору; ОСОБА_6 , 1933 р.н., дружина;

-за 1986-2000 р.н. ОСОБА_2 , голова сім`ї, 1922 р.н., ОСОБА_3 , 1925 р.н., дружина.

ОСОБА_2 , 1922 р.н. та ОСОБА_2 , 1922 р.н., житель села Репужинці Коломийського (Городенківського) району Івано-Франківської області, дійсно одна і та ж сама особа, що стверджується довідкою № 163 від 14.05.2024, виданою Дубківським старостинським округом № 3 Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області.

ОСОБА_2 та ОСОБА_7 були подружжям, одружилися 02.10.1948, відповідний запис за № 105 від 02.10.1948, що доводиться копією посвідки про шлюб.

Судом встановлено, що купівля ОСОБА_2 спірного житлового будинку відбулася у період шлюбу, а отже правовідносини щодо зазначеного нерухомого майна регулювалися нормами ЦК Української РСР 1963 року, КпШС України.

За змістом пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є: майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст.16 Закону "Про власність", ст.22 Кодексу про шлюб та сім`ю України. Розмір часток у

спільній сумісній власності подружжя визначається за нормами Кодекса про шлюб та сім`ю.

Частиною другою статті 112 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток. Аналогічне положення містить і частина перша статті 368 чинного Цивільного кодексу України.

Відповідно до п.1 розд.VII «Прикінцеві положення» СК зазначений кодекс набув чинності одночасно з набуттям чинності Цивільним кодексом, тобто з 1.01.2004. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст.58 Конституції), норми СК застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 1.01.2004. До сімейних відносин, які існували до 01.01.2004, норми СК застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набуття ним чинності. У ч.1 ст.22 КпШС передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування й розпорядження цим майном.

Відповідно до вимог статті 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Аналогічні положення закріплені в ст.60 СК, згідно з якою майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Уважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і ст.368 ЦК.

Статтею 368 ЦК України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування й розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. ст. 3, 4 КпШС, ст.63 СК).

Згідно із частиною першою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Зазначені норми закону встановлюють презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Відповідно до положень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», за загальними правилами частини другої статті 372 ЦК при поділі майна, що є у спільній сумісній власності, за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця.

Обставини, які вказують на необхідність відходу від принципу рівності часток при визначенні їх розміру, судом не встановлені.

Отже, судом встановлено, що житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_2 належав на праві спільної сумісної власності по 1/2 частині ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Згідно статті 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 91 років у с. Репужинці Городенківського району Івано-Франківської області, про що 06 травня 2013 року складено відповідний актовий запис № 22, що стверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_4 , виданого 06 травня 2013 року Далешівською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області. Внаслідок його смерті відкрилася спадщина.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяви про прийняття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, визначено ч.2 ст.1220 ЦК України. Частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними (ст. 1278 ЦК України).

Про те, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 є дочкою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 стверджується копіями: свідоцтва про народження серія НОМЕР_5 , виданого 04 липня 1953 року та свідоцтва про одруження серія НОМЕР_6 , виданого 04 травня 1974 року.

Городенківська державна нотаріальна контора Коломийського району Івано-Франківської області, на виконання ухвали суду, надала належним чином завірену копію спадкової справи № 460/2013 (номер у Спадковому реєстрі № 55255261), заведену після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі заяви спадкоємця першої черги за законом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , від 04.11.2013, що подана у строк, передбачений ст. 1270 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст.1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

17 червня 2014 позивачу ОСОБА_1 державним нотаріусом Городенківської районної державної нотаріальної контори Івано-Франківської області видано 3 (три) свідоцтва про право на спадщину за законом на: 1) земельну ділянку, розміром загальної площі 1,1728 га, кадастровий номер :05:001:0094, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розміщена на території Далешівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області; 2) земельну ділянку, розміром загальної площі 0,4574 га, кадастровий номер :05:001:0048, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розміщена на території Далешівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області; 3) земельну ділянку, розміром загальної площі 0,0247 га, кадастровий номер :05:003:0027, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розміщена на території Далешівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, що належали спадкодавцю ОСОБА_2 .

До складу спадщини ОСОБА_2 входить також частка житлового будинку з господарськими спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_2 .

Постановою державного нотаріуса Городенківської державної нотаріальної контори Івано-Франківської області Капріян С.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 762/02-31 від 15.03.2024, позивачу ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про прав на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 , на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , у зв`язку із тим, що спадкоємець не надала документ, який посвідчував би право власності спадкодавця на належний йому житловий будинок, оскільки згідно даних органів БТІ право власності не було зареєстроване.

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 88 років у с. Далешове Городенківського району Івано-Франківської області, про що 01 грудня 2013 року складено відповідний актовий запис № 41, що стверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_7 , виданого 01 грудня 2013 року Далешівською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина.

Як вбачається із довідки № 64 від 29.02.2024, виданої Далешовецьким старостинським округом № 2 Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області, ОСОБА_3 , 1925 р.н. померла 26.11.2013 а/з № 41 від 01.12.2013; на час смерті була зареєстрована та проживала у АДРЕСА_2 одна.

Городенківська державна нотаріальна контора Коломийського району Івано-Франківської області, на виконання ухвали суду, надала належним чином завірену копію спадкової справи № 94/2014 (номер у Спадковому реєстрі № 55884188), заведену після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі заяви спадкоємця першої черги за законом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

16 червня 2014 позивачу ОСОБА_1 державним нотаріусом Городенківської районної державної нотаріальної контори Івано-Франківської області видано 2 (два) свідоцтва про право на спадщину за законом на: 1) земельну ділянку, розміром загальної площі 1,4832 га, кадастровий номер :05:005:0008, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розміщена на території Далешівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області; 2) земельну ділянку, розміром загальної площі 0,0456 га, кадастровий номер :05:003:0134, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розміщена на території Далешівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, що належали спадкодавцю ОСОБА_3 . До складу спадщини ОСОБА_3 входить також частка житлового будинку з господарськими спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_2 .

Постановою державного нотаріуса Городенківської державної нотаріальної контори Івано-Франківської області Капріян С.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1201/02-31 від 15.05.2024, позивачу ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про прав на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_8 , на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , у зв`язку із тим, що згідно даних органів БТІ право власності не було зареєстроване.

Відповідно до положень ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном.

Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права в установленому законодавством України порядку.

Для набуття права власності в установленому законом порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав, зокрема, в нотаріальному порядку.

Як вбачається із роз`яснень ч.ч.2, 3 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 р. "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Позивач ОСОБА_1 через відсутність правовстановлюючого документу, що підтверджує право власності спадкодавців на спадковий житловий будинок, та у зв`язку з тим, що згідно даних органів БТІ право власності не було зареєстроване, не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, - визначено ч.3 ст. 1296 ЦК України.

Таким чином суд, належно оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що факти, викладені позивачем в позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог є достовірними, і сумніву не викликають, також не встановлено неправомірності набуття позивачем права власності на житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_2 , визнання права власності не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, у зв`язку з чим, позовні вимоги підлягають повному задоволенню.

При винесенні рішення судом враховується те, що відповідно до вимог Постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» № 807-ІХ від 17.07.2020 територія колишнього Городенківського району Івано-Франківської області на даний час відноситься до Коломийського району Івано-Франківської області.

На підставі ст.ст. 316, 317, 325, 328, 368, 372, 392, 1216, 1217, 1220, 1222, 1226, 1261, 1268-1270, 1296-1297 ЦК України, ст. 22 КпШС, ст. 60 СК України, ст. 112 ЦК УРСР, керуючись ст.ст. 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати заОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Місце проживання позивачаОСОБА_1 - АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_8 .

Місцезнаходження відповідачаЧернелицької селищної ради - вул. Незалежності, 19 смт. Чернелиця Коломийського (раніше Городенківського) району Івано-Франківської області), .

Повне судове рішення складено 17.06.2024.

Суддя: Федів Л. М.