Справа № 159/7297/23 Головуючий у 1 інстанції: Чалий А. В.
Провадження № 22-ц/802/894/24 Доповідач: Осіпук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю.

з участю секретаря судового засідання Савчук О. В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення безпідставно отриманих коштів, за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_5 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 01 липня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року ОСОБА_3 звернулась до суду із зазначеним позовом.

Покликалась на те, що у вересні 2023 року їй через соціальну мережу Instagram, написав користувач з назвою облікового запису «ІНФОРМАЦІЯ_1» та запропонував їй, з метою отримання прибутку, перерахувати грошові кошти на вказаний ним же рахунок. Погодившись з пропозицією даної особи, вона двічі здійснила перерахунок грошових коштів окремими платежами розмірі в 200000 грн та 73500 грн, а всього на суму 275000 грн. Кошти вона надсилала на банківський рахунок, власником якого є відповідач ОСОБА_4 .

Також зазначала, що вказаний користувач соціальної мережі обіцяв їй, що перераховані нею грошові кошти знаходяться у безпеці. Проте через певний проміжок часу останній почав її ігнорувати та перестав виходити з нею на зв`язок.

Крім того вказувала, що вважаючи дії зазначених вище осіб щодо заволодіння її грошовими коштами протиправними, 16 жовтня 2023 року вона зверталася із відповідною заявою про реєстрацію кримінального правопорушення за фактом вчинення щодо неї кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України до правоохоронного органу. Після чого 17 жовтня 2023 року було зареєстровано кримінальне провадження №0001490, правова кваліфікація кримінального правопорушення ч. 4 ст. 190 КК України.

Враховуючи вищевикладене позивач ОСОБА_3 просила суд стягнути з відповідача ОСОБА_4 на свою користь безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 273500 грн та відшкодувати їй понесені судові витрати.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 01 липня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним та таким, що не відповідає фактичним обставинам справи, зібраним доказам і як наслідок прийнятим судом з порушенням норм матеріального та процесуального права, представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_5 просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги його довірителя.

Апеляційна скарга мотивна тим, що суд першої інстанції, не надав належної оцінки встановленим обставинам справи, які підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами, у зв`язку із чим безпідставно відмови в задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 , вважаючи оскаржуване рішення такими, що відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив з того, що позивач ОСОБА_3 не доведено факт безпідставного набуття відповідачем ОСОБА_4 грошових коштів, а сама її поведінка у правовідносинах, які виникли між ними, є суперечливою, тому відсутні підстави для застосування ст. 1212 ЦК України до спірних правовідносин.

Такий висновок суду є правильний.

Встановлено, що позивач ОСОБА_3 на пропозицію відповідача ОСОБА_4 який обіцяв їй збільшення внесеної грошової суми, перераховувала грошові кошти на особовий рахунок отримувача НОМЕР_1 в розмірі: 200000 грн (платіжна інструкція Р24АР24АD7287 від 26 вересня 2023 року); 73500 грн (платіжна інструкція Р24АР24АD1272 від 28 вересня 2023 року). Також встановлено, що рахунок на який перераховувалися грошові кошти позивачем, належить відповідачу ОСОБА_4 .

З наявних в матеріалах справи письмових доказів вбачається, що ОСОБА_3 була зареєстрована на платформі криптобіржі «Streampay» з 14 серпня 2023 року як покупець криптовалюти.

04 вересня, 26 вересня та 28 вересня 2023 року, на особистий баланс ОСОБА_3 були перераховані кошти в іноземній валюті в загальній сумі 7979,97 доларів США.

Крім того встановлено, що 16 жовтня 2023 року позивач ОСОБА_3 зверталась до Ковельського ВП ГУНП у Волинській області із заявою про реєстрацію кримінального провадження за фактом вчинення щодо неї відповідачем кримінального правопорушення передбаченого ст. 190 КК України.

На підставі вищевказаної заяви 17 жовтня 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 190 КК України за № 0001490.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини 1 статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією із сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Якщо ж зобов`язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604-607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов`язання). Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

З матеріалів справи слідує, що як на підставу набуття відповідачем ОСОБА_4 без достатніх правових підстав оспорюваних грошових коштів позивач ОСОБА_3 посилається на те, що відповідач, зловживаючи її довірою, заволодів її грошовими коштами, і на підтвердження позовних вимог надала виписки з квитанцій про виконання банківських операцій.

Однак, з матеріалів справи убачається, що спірні грошові кошти остання перераховувала на рахунок відповідача добровільно та без зазначення призначення платежу, що свідчить про наявність між сторонами цих грошових операцій певних відносин.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) зазначено, що: «добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі- «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них».

Колегія суддів зазначає, що безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, оскільки вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів. Позивач, перераховуючи кошти відповідачу, знала, що між ними відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок), а тому її поведінка є суперечливою (тобто, вона як потерпіла особа вільно і без помилки погодилася на настання невигідних для себе наслідків).

Отже, відсутні підстави для задоволення позовних вимог останньої про стягнення безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 273500 гтрн.

Такий же висновок викладено Верховним Судом у постанові №185/446/18 від 04 серпня 2021 року.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судові рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення судом першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його зміни чи скасування не вбачає.

Доводи апеляційної скарг висновків суду не спростовують, та не впливають на законність оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 01 липня 2024 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 4000 грн судових витрат за правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді