ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6766/24 Справа № 196/718/23 Суддя у 1-й інстанції - Бабічева Л. П. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Красвітної Т.П.,

при секретарі - Шавкун Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини в три місяці, що залишилася після смерті матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Шарівка Царичанського району Дніпропетровської області, у вигляді земельної ділянки площею 4,9600 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Ляшківської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, кадастровий номер :01:003:0401.

Зазначає, що окрім нього є ще інший спадкоємець його сестра ОСОБА_1 , відповідач у справі. Після смерті матері відповідач повідомила йому, що 19 червня 2009 року Ляшківською сільською радою було посвідчено заповіт від імені покійної матері, яким померла заповідає саме їй земельну ділянку площею 4,9600 га. Вона звернулась до Царичанської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за дублікатом заповітом в цілому, який втратила у квітні 2017 року. Приймаючи до уваги, що крім вищезазначеної земельної ділянки, іншого спадкового майна після смерті матері не залишилось, а також той факт, що у нього немає права на обов`язкову частку у спадщині, із заявою про прийняття спадщини не звертався. У послідуючому було встановлено, що заповіт його мати не складала, вищенаведену земельну ділянку відповідачу не заповідала, заповіт не підписувала. Підроблений заповіт від імені матері був складений та завірений секретарем Ляшківської сільської ради, а підпис матері на заповіті підробила відповідач, що встановлено ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 16 серпня 2022 року, якою ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. ч. 3, 4 ст.358, ч. 2 с. 190 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Нa підставі вказаного завідомо підробленого документу держаним нотаріусом Царичанської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 21 червня 2017 року видано відповідачеві свідоцтво про право на спадщину НМЛ 981933 від 21 червня 2017 року, яка складається із земельної ділянки площею 4,9600 гектарів, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :01:003:0401, чим порушено право позивача, як іншого спадкоємця на спадкування земельної ділянки. Вважає, що пропустив строк на подання заяви про прийняття спадщини з поважної причини, оскільки відповідач умисно ввела його в оману щодо спадкової волі їхньої матері, тому просив задовольнити позов /а.с.2-4/.

Рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2024 року позов ОСОБА_2 задоволено. Визначено ОСОБА_2 додатковий строк для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_3 , тривалістю три місяці, який обчислювати з дня набрання рішенням законної сили. Стягнуто з ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у сумі 1073 грн 60 коп. /а.с.143-147/.

Рішення суду мотивовано наявністю підстав для задоволення позову, оскільки позивач, будучи обізнаним про наявність заповіту на користь відповідача, з об`єктивних причин не подав у встановлений законом строк заяву нотаріусу про прийняття спадщини після смерті матері, враховуючи обставини справи та недобросовісну поведінку відповідача, що встановлено ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 16 серпня 2022 року, принцип справедливості цивільного судочинства, а також наведені об`єктивні причини неподання у встановлений законом строк заяви про прийняття спадщини у відповідності до положень частини третьої статті 1271 ЦК України.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права. Посилалась на те, що позивачем не доведено порушення його прав та інтересів, адже він не виявив свою волю та не звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у встановлений строк. Наявність судового рішення про підробку нею документів не є такими поважними причинами для поновлення строку для звернення позивача із заявою про прийняття спадщини, до того ж, будучи достеменно обізнаним про день, час та місце смерті матері протягом 2014-2023 років. Вказує, що позивач не вчинив жодних дій за вказаний період щодо прийняття спадщини і з часу відкриття спадщини не заявив про свої спадкові права, а, відтак, втратив таке право /а.с.150-154/.

Позивач, не скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не подавав, але, в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт.Царичанка Царичанського району Дніпропетровської області померла ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилась спадщина на належне їй майно (а.с.5).

Згідно довідки виконавчого комітету Ляшківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 22 червня 2023 року №137 ОСОБА_3 була зареєстрована та постійно мешкала одна з 1979 року і на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 16).

В силу положень ч.1 ст. 1261 ЦК України спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 є її донька відповідач ОСОБА_1 та син позивач ОСОБА_2 ( а.с. 6, 64).

03 квітня 2015 року відповідач ОСОБА_1 подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини після померлої матері ОСОБА_3 , у якій зазначила, що на день смерті матері залишилось спадкове майно, що складається з приватизованої земельної ділянки, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Ляшківської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області (а.с. 59 зворот).

Відповідач отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом серії НМЛ 981933 від 21 червня 2017 року, згідно якого об`єктом спадщини є земельна ділянка площею 4,9600 гектарів, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Ляшківської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, кадастровий номер :01:003:0401, яка належала спадкодавцеві на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії II-ДП №116941 (а.с. 84 зворот.)

Інші спадкоємці, які у встановленому законом порядку прийняли спадщину, відсутні, що підтверджується копією спадкової справи №62/2015 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 ( а.с.56-90).

16 червня 2023 року ОСОБА_2 подав державному нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 86 зворот).

Постановою державного нотаріуса Царичанської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Фрізен Н.Ю. від 16 червня 2023 року відмовлено ОСОБА_2 у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після померлої ОСОБА_3 , оскільки він пропустив встановлений ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк для прийняття спадщини (заяву про прийняття спадщини не подавав, на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем (не був зареєстрований) фактично спадщину не прийняв), та при проведенні правового аналізу документів, які є у спадковій справі спадкодавець залишив заповіт не на його користь (а.с. 10).

У дублікаті заповіту, який міститься в матеріалах спадкової справи №62/2015, зазначено, що ОСОБА_3 19 червня 2009 року склала заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Ляшківської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області Омелян І.М., зареєстрований в реєстрі за №23, згідно якого земельну ділянку належну їй на праві власності на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії II-ДП №116941, вона заповіла своїй дочці ОСОБА_1 (а.с. 65 зворот).

Ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 16 серпня 2022 року у справі №196/81/22, яка набрала законної сили 24 серпня 2022 року, відповідача у даній справі ОСОБА_1 було звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 і ч. 2 ст. 190 КК України, відповідно до пунктів 2 та 3 частини 1 статті 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000065 від 28 травня 2021 року, відносно ОСОБА_1 за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 і ч. 2 ст. 190 КК України, закрито у зв`язку із закінченням строків давності, на підставі пункту 1 частини 2 статті 284 КК України (а.с. 123-127). Отже, кримінальне провадження відносно відповідача закрито з нереабілітуючих підстав.

Згідно ухвали суду від 16 серпня 2022 року умисні дії ОСОБА_1 були кваліфіковані за ч. 3 ст.358 КК України, як підроблення офіційного документа, який посвідчується іншою особою, яка має право посвідчувати такий документ, і який надає права, з метою використання його підроблювачем, вчиненого за попередньою змовою групою осіб. В ухвалі суду, зокрема, зазначено, що ОСОБА_1 , маючи на руках заповіт, у період із 19 червня 2009 року по 20 червня 2009 року, достовірно знаючи, що не вправі підписувати заповіт від заповідача своєї матері ОСОБА_3 , повністю усвідомлюючи протиправність своїх дій, умисно, власноручно заповнила в заповіті графу «Прочитано мною вголос, власноручно підписано» та підробила підпис своєї матері ОСОБА_3 ..

Також умисні дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч.4 ст.358 КК України, як використання завідомо підробленого документа. Зокрема, ОСОБА_1 у період часу з 12 квітня 2017 року по 21 червня 2017 року, маючи корисливий мотив, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою набуття права власності на земельну ділянку, надала до Царичанської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області завідомо підроблений документ дублікат заповіту від імені покійної ОСОБА_3 за №15 від 12 квітня 2017 року, як один з документів, необхідних для отримання спадщини після смерті ОСОБА_3 , тим самим використавши його. Нa підставі вказаного завідомо підробленого документу держаним нотаріусом Царичанської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 21 червня 2017 року видано ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину НМЛ 981933 від 21 червня 2017 року, яка складається із земельної ділянки площею 4,9600 гектарів, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :01:003:0401.

Крім того, умисні дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч.2 ст.190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), що завдало значної шкоди потерпілому. Зокрема, ОСОБА_1 у період часу з 12 квітня 2017 року по 21 червня 2017 року, з метою доведення до кінця свого злочинного умислу спрямованого на шахрайське заволодіння чужим майном (земельною ділянкою площею 4,9600 гектарів, призначеною для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої кадастровий номер :01:003:0401, шляхом обману, з використанням завідомо підроблених документів, маючи корисливий мотив, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, надала до Царичанської державної нотаріальної контори головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, яке розташоване за адресою: вул. 14-ї Гв. Дивізії, 10 смт. Царичанка Дніпропетровська область, завідомо підроблений документ - дублікат заповіту від імені покійної ОСОБА_3 за №15 від 12 квітня 2017 року, як один з документів, необхідних для отримання спадщини після смерті ОСОБА_3 ..

В результаті навмисних шахрайських дій ОСОБА_1 порушила право іншого спадкоємця на спадкування земельної ділянки, сина померлої ОСОБА_2 , отримавши у незаконний спосіб 21 червня 2017 року свідоцтво про право на спадщину за заповітом НМА 981933 та 21 червня 2017 року, таким чином заволоділа земельною ділянкою площею 4,9600 гектарів, призначеною для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :01:003:0401 ринковою вартістю 172 573, 00 грн., що більш ніж у 100 разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян станом на 2017 рік, внаслідок чого законним правам та інтересам потерпілого ОСОБА_2 завдано значної шкоди (а.с. 123-127).

21 вересня 2022 року позивач звернувся до Царичанського районного суду Дніпропетровської області з позовом до суду про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та рішення про реєстрацію прав, який прийнято судом до розгляду та відкрито загальне позовне провадження (а.с. 133-135, 137). Отже, у короткий проміжок часу після набрання ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 16 серпня 2022 року законної сили, позивач звернувся до суду за захистом свого права.

Ухвалою Царичанського районного суду від 24 липня 2023 року було зупинено провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та рішення про реєстрацію прав до набрання законної сили судовим рішенням по даній справі (а.с. 138-139).

Представник позивача у судовому засіданні зазначив, що в ході розгляду позову про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину виникла необхідність у вирішенні питання щодо визначення позивачу додаткового строку для подання до нотаріуса заяви про прийняття спадщини, у зв`язку з чим позивач і звернувся з даним позовом за захистом своїх прав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції зазначив, що сторони у судовому засіданні визнали та не оспорювали ту обставину, що відповідач був обізнаний про наявність заповіту на користь відповідача. Позивач, будучи обізнаним про наявність заповіту на користь відповідача, з об`єктивних причин не подав у встановлений законом строк заяву нотаріусу про прийняття спадщини після смерті матері, а тому, в силу ст. 1272 ЦК України, має право на визначення додаткового строку для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях; 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Подання заяви про прийняття спадщини є дією, яку повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину тоді, коли такий спадкоємець не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Відповідно, пропустити строк на прийняття спадщини може спадкоємець, який постійно не проживав на час відкриття спадщини зі спадкодавцем.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

У постанові Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320 цс 17 зазначено про те, що право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, незнання норм закону, тощо, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку, з урахуванням конкретних фактичних обставин справи, можуть визнаватись, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Разом із тим, у постановах від 25 березня 2020 року у справі № 296/12396/18 (провадження № 61-10481 св 19), від 17 грудня 2021 року у справі № 315/386/19 (провадження № 61-15100св21), від 29 січня 2024 року у справі № 552/4825/22 (провадження № 61-16505 св 23), від 07 лютого 2024 року у справі № 474/454/18 (провадження № 61-14756св23), від 21 лютого 2024 року у справі № 760/4267/21 (провадження № 61-14640 св 23) Верховний Суд врахував, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, а також те, що при вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Таких висновків дійшов Верховний Суд і в своїй постанові від 27 травня 2024 року у справі №358/904/22.

У справі, яка переглядається, судом першої інстанції встановлено та позивачем не заперечувалось про його обізнаність про наявність заповіту на ім`я його сестри відповідача у справі. Також судом встановлено наявність іншого спадкового майна після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , однак позивач у встановлений ст. 1270 ЦК України не виявив своєї зацікавленості і волевиявлення прийняти спадщину у вигляді як спірної земельної ділянки, так і іншого спадкового майна, звернувшись до нотаріуса із відповідною заявою у червні 2023 року, тобто, після ухвалення судом рішення про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_1 ..

Згідно з частиною першою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Даною статтею унормовано, що у випадку, коли особа постійно не проживає із спадкодавцем, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є подана нотаріусу заява. Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19.

Колегія суддів приймає до уваги доводи скаржника про те, що причини, зазначені позивачем у позові, які пов`язані з порушенням кримінальної справи та її розглядом щодо заповіту матері, не є поважними, адже це не є об`єктивною, непереборною перешкодою для звернення із заявою про прийняття спадщини, а інших причин пропуску встановленого строку для прийняття спадщини позивачем не наводилось.

За таких підстав колегія суддів доходить висновку, що позивач не є особою, який прийняв спадщину, а, відтак, і відсутні правові підстави для задоволення позову, адже позивач, достеменно будучи обізнаним про смерть спадкодавця, наявність спадкового майна, не подавши своєчасно заяву про прийняття спадщини без поважних причин, вважається таким, що не прийняв її.

Отже, суд першої інстанції не повно дослідив і оцінив обставини справи та не застосував норми матеріального права, які ці правовідносини регулюють, дійшовши помилкового висновку про задоволення позову, що свідчить про порушення норм як матеріального, так і процесуального права, наслідком чого є застосування ст. 376 ЦПК України і скасування судового рішення з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог позивача.

Враховуючи, що доводом апелянта є втрата позивачем права на спадкування, колегія суддів, встановивши порушення судом першої інстанції норм як матеріального, так і процесуального права, доходить висновку, що рішення суду першої інстанції належить скасувати повністю та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2024 року -скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1609,80 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

Т.П. Красвітна