Дата документу 05.06.2024 Справа № 336/2247/23
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 336/2247/23 Пр. № 22-ц/807/1143/24Головуючий у 1-й інстанції: Щаслива О.В. Повний текст складено 18.03.2024 року. Суддя-доповідач: Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Онищенка Е.А., Подліянової Г.С.

за участі секретаря Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про зміну розміру аліментів

ВСТАНОВИВ:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом (а.с. 2-6), в якому просив: - визнати рішення суду по справі №336/5427/14-ц пр. №2/336/2520/2014 таким, що не підлягає виконанню, - стягнути з позивача на користь відповідача на утримання двох неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в розмірі 0,3 (трьох десятих) частин з усіх видів заробітку (доходу) позивача щомісячно, але не менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 15 березня 2023 року до повноліття ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - судові витрати стягнути з відповідача.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що на підставі рішення Шевченківського районного суду від 03.09.2014 року з позивача на користь відповідачки стягнуто аліменти на утримання дітей сторін: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/5 частини заробітку позивача, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця до досягнення сином повноліття, та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/5 частини заробітку позивача, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця до досягнення хлопчиком повноліття. Окрім того, на підставі рішення суду від 27.08.2014 року з нього стягнуті аліменти на утримання непрацездатного за віком батька ОСОБА_3 в розмірі 1/10 частини його заробітку. 24 грудня 2022 року він уклав новий шлюб з ОСОБА_4 , в якому народилася дитина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Таким чином, за виконавчими документами з нього стягується 1/2 частина доходів на утримання двох дітей та батька. Між тим за змістом положень сімейного законодавства та цивільного процесуального закону стягненню в якості аліментів на утримання двох дітей на підставі наказу підлягає 1/3 частина заробітку платника аліментів, саме такий розмір як частка від заробітку зазвичай визначається і на підставі рішення суду. Вказані рішення суду виконуються шляхом здійснення регулярних відрахувань з його заробітної плати. При цьому в його розпорядженні залишається дохід, чия питома вага становить п`ятдесят відсотків від загального заробітку, яких недостатньо для організації життєдіяльності власної, а також дружини, яка не працює і перебуває у відпустці з догляду за дитиною, та дитини. У відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань від доходів боржника не може перевищувати 70 відсотків у разі відрахування за кількома виконавчими провадженнями. Десять відсотків заробітної плати позивача утримуються як аліменти на користь батька, 60 відсотків, що становлять різницю між сімдесятьма відсотками та десятьма, що утримуються на користь батька, треба розподілити між особами, що перебувають на утриманні позивача, а це троє його дітей та дружина, яка не працює, в рівних частках, розмір яких дорівнює 0,15 (п`ятнадцяти сотим) частинам його заробітку.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції ОСОБА_8 (а.с. 21).

Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 24) провадження у цій справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 лютого 2024 року (а.с. 116-123) позов ОСОБА_1 у цій справі задоволено частково.

Змінено розмір аліментів, що стягнуті рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03.09.2014 року з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1/5 частини заробітку (доходу) щомісячно на 1/6 частину заробітку (доходу) щомісячно, але не менш, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття.

Розмір аліментів, що стягнуті рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03.09.2014 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишено без змін, встановлено мінімальний гарантований розмір аліментів, що не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Всі учасники цієї справи із вищезазначеним рішенням погодились, останнє в апеляційному порядку не оскаржували, окрім позивач ОСОБА_1 .

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 129-131) просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кочеткову І.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 137).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою у цій справі відкрито 22 квітня 2024 року (а.с. 138), дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду (а.с. 139).

Відповідач ОСОБА_2 (а.с. 167-169) та третя особа ОСОБА_4 (а.с.179-180) подали апеляційному суду відзиви на вищезазначену апеляційну скаргу позивача у цій справі.

Інші учасники цієї справи не скористались своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу позивача у цій справі.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

В автоматизованому порядку суддею Онищенком Е.А. у цій справі замінено суддю ОСОБА_9 у зв`язку із тривалою відпусткою останньої (а.с. 137-138).

У дане судове засідання належним чином повідомлені апеляційним судом про дату, час і місце розгляду цієї справи (а.с. 149-150, 149-152), у тому числі відповідач ОСОБА_2 додатково через свого представника адвоката Мельнікову А.А. (ордер), що узгоджується із вимогами ст. 130 ч. 5 ЦПК України, всі учасники цієї справи не з`явились, окрім позивача ОСОБА_1 , про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду справи апеляційному суду не подавали.

Треті особи ОСОБА_4 (а.с.175-176) і ОСОБА_3 (а.с.177-178) та представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Мельнікова А.А. (а.с. 139-140) подали апеляційному суду заяви, в яких просили розглядати дану справу апеляційним судом без їх участі, як сторони відповідача та третіх осіб.

За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.

Крім того, в силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

При вищевикладених обставинах, на підставі ст. ст. 371-372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив: заяви сторони відповідача та третіх осіб задовольнити, розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутності всіх учасників цієї справи, які не з`явились, за присутності позивача ОСОБА_1 .

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши у даному судовому засіданні доповідь судді доповідача, пояснення позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 у цій справі підлягає задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ст. 367 ч. 4 ЦПК України).

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення і ухвалити …нове рішення.

В силу вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення …та ухвалення нового рішення …є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно із ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача у цій справі частково у вищезазначений спосіб, керувався ст. ст. 180, 182-185, 192, 195 СК України, ст. ст. 2, 4, 5, 12, 13, 77-81, 206, 263-265, 352, 354 ЦПК України та виходив із такого.

Право того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу або з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини встановлено ст. 181 СК України.

Судом встановлено, що на підставі рішення Шевченківського районного суду від 03.09.2014 року з позивача на користь відповідачки стягнуто аліменти на утримання дітей сторін: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/5 частини заробітку позивача, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця до досягнення сином повноліття, та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/5 частини заробітку позивача, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця до досягнення хлопчиком повноліття (а. с. 13-15).

Підстави для збільшення або зменшення визначеного рішенням суду розміру аліментів внормовані ст. 192 СК України, відповідно до якої розмір аліментів може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України).

За роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

З наведених положень сімейного законодавства і роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України випливає, що підставою для зміни розміру аліментів може стати зміна матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

При розв`язанні позову суд враховує надані позивачем фактичні дані про те, що після ухвалення судових рішень про стягнення з нього аліментів відбулися зміни в сімейному стані позивача, який уклав новий шлюб (а. с. 7, 8), а також ту обставину, що в новому шлюбі 28 лютого 2023 року народилася дитина, що біологічно походить від позивача, а її мати, тобто дружина позивача, непрацевлаштована і здійснює догляд за дитиною.

У зв`язку з викладеним, суд першої інстанції погодився з доводами позову про те, що позивач має пов`язані з цими змінами додаткові видатки з утримання дружини, що не працевлаштована, та дитини.

Твердження представника відповідачки про те, що сам факт народження у позивача іншої дитини не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів, суд до уваги не бере, виходячи з такого.

В постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2017/19 сформульований висновок про те, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження інших дітей/дитини без підтвердження погіршення його матеріального становища, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, оскільки батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

В основу вказаного висновку покладено міркування про те, що само по собі народження дитини не є передумовою для зниження розміру аліментів, а лише доведеність прямого зв`язку між народженням дитини та погіршенням матеріального становища може зумовити ухвалення рішення на користь позовних вимог, тобто для прийняття рішення про задоволення позову треба констатувати наявність сукупності вказаних обставин.

У зв`язку з викладеним, суд першої інстанції дійшов з логічних розмірковувань, що за всяких обставин народження дитини, пов`язані з цим видатки, які є значними, відсутність заробітку у матері дитини, зумовлена об`єктивними обставинами, так як на момент ухвалення вказаного рішення син позивача є немовлям, тобто перебуває у віці до одного року, і потребує особливо пильного догляду, на тлі того, що дохід позивача не зазнав змін в бік збільшення, не може не відбитися негативно на бюджеті позивача, тобто не може не погіршити його майновий стан.

На вказані умовиводи суду не впливають твердження представника відподачки про те, що стягнення аліментів на утримання сина від іншого шлюбу, а також коштів на утримання дружини підпорядковане меті штучного погіршення майнового стану платника аліментів, оскільки обов`язок батька з утримання дитини є безумовним, в який би спосіб він не виконувався: шляхом примусового стягнення аліментів чи на підставі добровільної участі в утриманні дитини, а право дружини, що доглядає за дитиною, на утримання від чоловіка також внормовано сімейним законодавством.

Дійшовши висновку про зміну майнового стану позивача, зумовлену народженням дитини, суд першої інстанції не взяв до уваги встановлені судом аліментні зобов`язання позивача щодо участі в утриманні непрацездатного за віком батька, так як: по-перше, рішення про стягнення аліментів на користь батька ухвалено раніше, ніж рішення про присудження аліментів на дітей, тобто виконання цього обов`язку не може свідчити про зміну матеріального становища ОСОБА_1 після стягнення з нього аліментів на утримання синів від першого шлюбу; по-друге, означене рішення позивачем в апеляційному порядку не оскаржувалось, що свідчить на користь прийнятності для нього встановленого судом обов`язку.

Взяв до уваги суд першої інстанції і рівність обов`язків батьків з утримання дітей, що означає однакову участь батьків в утриманні сина, доньки, а не забезпечення цього утримання за рахунок одного з батьків шляхом ущемлення його майнових інтересів.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що витрати позивача, який є молодою особою і вправі претендувати на гармонійний розвиток своєї особистості, на виховання, духовний розвиток і утримання дітей в створеній сім`ї, а також є сином непрацездатного за віком чоловіка, є різноманітними, а збереження за вказаних обставин обов`язку сплачувати дві п`ятих частини доходу лише на утримання двох синів було б неспіврозмірним з обсягом його видатків, необхідних для забезпечення життєвих потреб.

Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України).

При визначенні розміру частки від заробітку позивача, на яку може бути зменшений розмір аліментів, суд керується і встановленим Основним Законом України правом кожного на гідний рівень життєдіяльності для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло (ст. 48 Конституції України), пріоритетність інтересів дітей і вважає, що з урахуванням важливих для розв`язання спору обставин, таких як майновий стан відповідачки, її невисокий заробіток, додаткові витрати на дітей, зумовлені їх хворобами та розвитком творчих здібностей, до яких (видатків) вона не залучає позивача, тому вважає залишити без змін розмір аліментів, що стягуються на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який страждає на низку хвороб, лікування яких, як вже зазначено, потребують додаткових видатків (а. с. 38-43).

Дійшовши висновку про необхідність збереження раніше визначеного розміру аліментів, суд враховує положення ст. 182 СК України про те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, одним з доданків якого є отримання якісної медичної допомоги.

При визначенні розміру аліментів у частці від заробітку платника аліментів, що належить присудити на утримання сина сторін ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд першої інстанції в силу ст. 182 СК України врахував наведені в цій статті обставини і вважає, що домірним як потребі хлопчика в утриманні, так і майновому стану платника аліментів, буде стягнення аліментів в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача на утримання сина.

Так як стягнення аліментів є триваючим способом захисту права, вирішуючи питання про час, з якого належить присуджувати змінені аліменти, суд першої інстанції виходив з такого.

Відповідно до ст. 191 СК України, про застосування якої просить позивача, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Вказана норма спрямована на захист права стягувача аліментів, які є запорукою забезпечення утримання дитини.

На відміну від наведеного положення закону стаття 192 СК України такого припису не містить, що дає підстави зробити висновок про початок стягнення аліментів у зміненому розмірі від дня набрання рішенням законної сили.

Підтвердженням такого висновку суду є зміст роз`яснень п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», в силу якого аліменти, у новому розмірі, визначеному у відповідності до ст. 192 СК України, сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

З огляду на викладене, суд першої інстанції вважав на необхідне ухвалити про початок стягнення аліментів у зміненому розмірі з дня набрання рішенням законної сили.

В силу положень статті 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тому суд, визначаючи розмір змінених аліментів в частці від доходу позивача, вважає за необхідне обмежити мінімальний розмір аліментів, що будуть стягуватися, вказаною питомою вагою від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Проте із таким висновком суду першої інстанції у цій справі повністю погодитись не можна з таких підстав.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає лише частково.

Так, апеляційним судом встановлено, що судом першої інстанції за вищезазначеним позовом позивача у цій справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження (ухвала від 17 березня 2023 року - а.с. 24), хоча мало бути відкрито провадження за правилами загального.

Оскільки, в силу вимог ст. 274 ч. 4 п. 1 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру… (а у цій справі позивачем заявлено позовні вимоги фактично про зменшення їх розміру, враховуючи, що 1/5 частка всіх видів заробітку позивача ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на кожну дитину окремо є більшою, ніж 0,3 частки всіх видів заробітку позивача ОСОБА_1 на цих двох неповнолітніх дітей разом позовна заява а.с. 2-6).

Ця обов`язкова підстава для скасування судового рішення у цій справі в силу вимог ст. ст. 367 ч. 4, 376 ч. 3 п. 7 ЦПК України має застосовуватись апеляційним судом незалежно від того, що апелянт - позивач ОСОБА_1 свою апеляційну скаргу у цій справі такою підставою не обґрунтовував.

Так як в силу вимог ст. 376 ч. 3 п. 7 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, якщо…суд розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Крім того, хоча судом першої інстанції було правильно встановлено, що станом на дату подачі у березні 2023року вищезазначеного позову ОСОБА_1 (а.с. 2), як батьком та боржником, після ухвалення вищезазначеного рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03 вересня 2014 року у справі ЄУН 336/5427/14-ц (а.с. 13-15) про стягнення з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/5 частини всіх видів доходу щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину окремо, починаючи з 15 липня 2014 року і до досягнення дітьми повноліття (а.с. 19-21),

- змінилось сімейне положення боржника ОСОБА_1 , а саме: він 24.12.2022 року одружився із ОСОБА_4 (третя особа у цій справі, свідоцтво про шлюб, копія а.с. 7) та став батьком ще однієї неповнолітньої дитини: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (свідоцтво про народження, копія а.с. 8), - на яку з нього рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 квітня 2023 року у справі ЄУН 336/2414/23 (копія а.с. 71-74) стягуються аліменти на користь ОСОБА_4 (третя особа у цій справі) у розмірі 0,15 частки всіх доходів ОСОБА_1 (позивач у цій справі), але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 20 березня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття, а також ще на саму ОСОБА_4 у розмірі 0,15 частки всіх доходів ОСОБА_1 (позивач у цій справі), починаючи стягнення з 20 березня 2023 року і до досягнення дитиною ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , трирічного віку.

- зміна сімейного стану боржника при вищевикладених обставинах, безумовно, потягла за собою і зміну (погіршення) майнового стану боржника, що є підставою для зміни розміру раніше визначених судом аліментів на двох дітей відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

- однак, з «по 1/5 частці всіх видів заробітку ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), на кожну дитину, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину окремо, щомісячно починаючи з 15 липня 2014 року і до досягнення дітьми повноліття» на «0,3 частки всіх видів заробітку ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), на двох дітей, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину окремо, щомісячно, починаючи з дня набрання законної сили цим судовим рішенням і до досягнення повноліття старшою дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 », а не як помилково змінив суд першої інстанції у цій справі у вищезазначений спосіб,

- не звернувши належної уваги на положення Сімейного кодексу України про рівність прав всіх трьох дітей позивача ОСОБА_1 між собою на утримання від батька, а саме: по 0,15 частики всіх видів заробітку батька кожному окремо ( ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - 0,15 частки ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - 0,15 частки = разом на двох 0,3 частки та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , - 0,15 частки) щомісячно, але не менше ніж 50 % розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (враховуючи вимоги ст. 182 ч. 2 СК України про мінімальний розмір аліментів в зміненій у 2017 році редакції СК України), в силу вимог ст. 192 СК України, яка трохи є більшою, ніж 1/6 частка, та трохи меншою, ніж 1/5 частка всіх видів заробітку ОСОБА_1 ;

- апеляційний суд дійшов висновку, що саме такий розмір аліментів на 3-х дітей саме у частці від заробітку батька (саме у частці, а не у твердій грошовій сумі, - як наполягали стягувачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 у своїх вищезазначених позовах, як одержувачі аліментів, право яких на це захищено ст. 181 ч. 3 абз. 2 СК України (спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів), забезпечує саме рівні права всіх дітей між собою на утримання від їх батька та не порушує прав позивача ОСОБА_1 , як боржника, враховуючи вимоги ЗУ «Про виконавче провадження» в частині обмеження розміру загальної суми відрахувань на всіх утриманців із заробітку цього боржника,

- оскільки, саме неповнолітні діти боржника мають пріоритет на їх утримання перед утриманням боржником його непрацездатних: - батька ОСОБА_3 (1/10 частка - рішення копія а.с. 9-11) та - нової дружини ОСОБА_4 0,15 частка - рішення копія а.с. 71-74, остання взагалі може бути зменшена у подальшому за рішенням суду окремо від цієї справи в разі задоволення відповідного позову іншого стягувача відповідача у цій справі ОСОБА_2 за наявності такої волі),

- при цьому, будь-яка хвороба одного із неповнолітніх дітей (синів) ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не може бути підставою для визначення йому у цій справі за рішенням суду більшого розміру аліментів, ніж іншим неповнолітнім дітям: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , чи ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,

- однак, може бути підставою у подальшому для визначення для цієї дитини ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батька ОСОБА_1 на користь матері ОСОБА_2 у зв`язку із цією хворобою тощо суми додаткових витрат саме на цю дитину в порядку ст. 185 СК України (Участь батьків у додаткових витратах на дитину) у позасудовому чи судовому порядку окремо від цієї справи.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв у цій справі повній та всебічній перевірці законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги сторони позивача.

Так, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасник справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Проте, докази, передбачені ст. 367 ч. ч. 2, 3 ЦПК України, у цій справі відсутні та стороною позивача апеляційному суду не надані.

В іншій частині доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 дублюють доводи його позовної заяви у суді першої інстанції, яким останній вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.

Ці доводи є такими, що не спростовують правильно встановлених судами фактичних обставин цієї справи та висновків апеляційного суду у цій справі, а лише відображають позицію позивача, яку він вважає такою, що є єдино правильною та єдино можливою, ґрунтуються на припущеннях, що суперечить вимогам ст. 81 ч. 6 ЦПК України.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 лютого 2024 року у цій справі слід скасувати, ухвалити у цій справі нове судове рішення (прийняти постанову), позов ОСОБА_1 задовольнити частково, змінити розмір стягнутих за рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03 вересня 2014 року у справі ЄУН 336/5427/14-ц з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з «по 1/5 частці всіх видів заробітку ОСОБА_1 на кожну дитину, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину окремо, щомісячно починаючи з 15 липня 2014 року і до досягнення дітьми повноліття» на «0,3 частки (розрахунок: 0,15 частки + 0,15 частки) всіх видів заробітку ОСОБА_1 на двох дітей, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину окремо, щомісячно, починаючи з дня набрання законної сили цим судовим рішенням і до досягнення повноліття старшою дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 », в іншій частині позовних вимог відмовити.

Разом із цим, апеляційний суд вважає за доцільне роз`яснити учасникам цієї справи, що батьки не позбавлені права у подальшому окремо від цієї справи вирішувати питання про зміну розміру аліментів на своїх дітей (зменшення чи збільшення) в разі зміни обставин, які були підставою для зміни розміру аліментів на двох неповнолітніх дітей у цій справі.

Керуючись ст. ст. 12-13, 81-82, 89, 367-368, 372, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 лютого 2024 року у цій справі скасувати.

Ухвалити у цій справі нове судове рішення (прийняти постанову).

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Змінити розмір стягнутих за рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03 вересня 2014 року у справі ЄУН 336/5427/14-ц з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) аліментів на утримання неповнолітніх ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

з «по 1/5 частці всіх видів заробітку ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), на кожну дитину, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину окремо, щомісячно починаючи з 15 липня 2014 року і до досягнення дітьми повноліття»

на «0,3 частки всіх видів заробітку ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), на двох дітей, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину окремо, щомісячно, починаючи з дня набрання законної сили цим судовим рішенням і до досягнення повноліття старшою дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 13.06.2024 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Онищенко Е.А.Подліянова Г.С.