Житомирський апеляційний суд
Справа №288/1057/24 Головуючий у 1-й інст. Рудник М. І.
Категорія 39 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Борисюка Р.М., Павицької Т.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) в м. Житомирі цивільну справу № 288/1057/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» про стягнення заборгованості за кредитним договором

заапеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 22 жовтня 2024 року, ухваленого під головуванням судді Рудника М.І. у смт. Попільня

в с т а н о в и в:

У квітні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому просило стягнути заборгованість за договором про споживчий кредит № 4705672 від 28.05.2021 року у сумі 83476,00 грн, понесені судові витрати у розмірі 2422,40 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 6000 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що 28.05.2021 між ТзОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №4705672 в електронній формі в Особистому кабінеті відповідача, відповідно до якого відповідачу були надані кредитні кошти у тимчасове платне користування на поточні потреби в сумі 20 000,00 грн. Відповідач зобов`язалася повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісії за надання та обслуговування кредиту, а також здійснити всі інші платежі за кредитом у встановлених договором розмірах і строках та виконати свої зобов`язання за даним договором в повному обсязі.

13.09.2021 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «МІЛОАН» укладено договір факторингу № 07Т, відповідно до умов якого ТОВ «МІЛОАН» за плату відступило ТОВ «Діджі Фінанс» права вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором.

Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, внаслідок чого сума заборгованості відповідача становить 83476 грн, з яких 20 000 гривень - заборгованість по тілу кредиту; 61936 гривень - заборгованість по відсоткам; 1640,00 - заборгованість за комісією.

Враховуючи викладене, ТОВ «Діджи Фінанс» просив суд стягнути з відповідача на свою користь вказану заборгованість та понесені судові витрати.

Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 22 жовтня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» заборгованість за Кредитним договором № 4705672 від 28 травня 2021 року в розмірі 83476 гривень 00 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» сплачений судовий збір у розмірі 2422 гривні 40 копійок та витрати на правову допомогу в розмірі 4000 гривень 00 копійок.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 22 жовтня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що вона не укладала договір позики та відповідно не погоджувала процентну ставку та інші умови кредитування. В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази часу та способу генерування одноразового ідентифікатора, його направлення останній, підтвердження пропозиції щодо укладення договору, зокрема, довідка про ідентифікацію клієнта, хронологія вчинення дій щодо укладення кредитних договорів у формі електронного правочину тощо. Вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищені, не відповідає передбаченим у ч. 3 ст. 509 та ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Враховуючи наведене, оскільки заявлена позивачем до стягнення заборгованість за нарахованими процентами у розмірі 61936,00 грн. не є співрозмірною тілу кредиту у загальній сумі 20000,00 грн., суперечать принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов?язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитних установ, тому при ухваленні рішення просила зменшити розмір відсотків, щонайменше до розміру заборгованості за кредитом (20000,00 грн.). Крім того, матеріали справи не містять жодного належного, достатнього та допустимого доказу перерахування вказаних коштів позичальнику. Таким чином вказувала, що позивач не довів обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, зокрема не довів укладення кредитних договорів на умовах, що вказані в наданих копіях, не довів перерахування тіла кредиту, та розміру фактично наданих у кредит коштів, тому просила задовольнити апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «Діджи Фінанс» просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Зазначає, що договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому Апелянт через особистий кабінет на веб-сайті Первісного кредитора подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого Первісний кредитор надіслав позичальнику за допомогою засобів зв`язку на зазначений ним номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду (одноразовийідентифікатор - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності), який Апелянт використав для підтвердження підписання кредитного договору. Згідно з умовами Кредитного договору, Позичальник зобов`язується повернути кошти, сплатити проценти за користування коштами та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договорами. Отже, Позивачем доведено факт укладання відповідачем Кредитного договору в електронній формі, обгрунтовано розмір заборгованості за вказаним договором, тому позовні вимоги Позивача є законними та обгрунтованими, а відповідач намагається уникнути виконання взятих на себе зобов`язань. Отже, підписавши договір, відповідач посвідчила свою обізнаність та згоду з його умовами, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочин вчинено в формі, встановленій законом, та він був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлений ним, а саме отримання кредитних коштів позичальником, що і було здійснено сторонами. Відповідач з власної ініціативи звернулась за отриманням кредиту до вільно обраної нею фінансової установи, отримавши від останньої всю передбачену законодавством інформацію перед укладанням договору. Також наголошував на тому, що за весь період перебування права вимоги з вищезазначеним Договором у ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», Позивач не здійснював жодних додаткових нарахувань і не застосовував жодних штрафних санкцій до боржника. Відтак, Позивач лише просить суд стягнути із відповідача ту заборгованість за кредитним договором, яка була нарахована первісним кредитором.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи, що предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості за кредитним договором, ціна позову є меншою тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 28.05.2021 р., ОСОБА_1 в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ «МІЛОАН» подала анкету-заяву на кредит № 4705672 (а.с.12).

Між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 укладено Договір про споживчий кредит № 4705672 від 28.05.2021, відповідно до умов якого відповідачу були перераховані кредитні кошти на Картковий рахунок в сумі 20 000 грн, строком на 11 днів, термін повернення кредиту 08.06.2021 р., зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 0,88 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, стандартна (базова) процентна ставка 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (а.с.31-35).

Пунктом 1.5.1. Договору визначено, що комісія за видачу кредиту становить 1 540 грн, яка нараховується за ставкою 7,70 % від суми Кредиту одноразово.

Відповідно до п.п.п. 2.2.2. Договору нарахування Кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюються з дати наступної за днем кредиту по дату завершення строку (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування.

ТОВ «МІЛОАН» повністю виконало свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором та надало йому кредит в сумі 20000 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на Картковий рахунок відповідача, що підтверджується платіжним дорученням №47370053 від 28.05.2021 р. (а.с.39)

13.09.2021 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «МІЛОАН» укладено договір факторингу № 07Т, відповідно до умов якого ТОВ «Діджи Фінанс» передає (відступає) ТОВ «МІЛОАН» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Діджі Фінанс» приймає права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі прав вимог (а.с.22-28).

Відповідно до витягу від 20.02.2024 року з додатку до договору факторингу № 07Т від 13.09.2021 року, ТОВ «Діджі Фінанс» набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 4705672 від 28.05.2021 року у сумі 83476 грн, з яких 20 000 гривень - заборгованість по тілу кредиту; 61936 гривень - заборгованість по відсоткам; 1640,00 - заборгованість за комісією (а.с.16).

Позивачем, який набув права грошової вимоги, на адресу відповідача, зазначену в кредитному договорі №4705672 від 28.05.2021 року направлено повідомлення про відступлення права вимоги від ТОВ «Мілоан» до ТОВ «Діджи Фінанс» зазначивши інформацію про порядок погашення заборгованості по кредитному договору № 4705672 від 28.05.2021 року (а.с. 30).

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, заборгованість відповідача за кредитом складає 83476 грн, з яких 20 000 гривень - заборгованість по тілу кредиту; 61936 гривень - заборгованість по відсоткам; 1640,00 - заборгованість за комісією (а.с.17).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції вказав, що відповідачем не виконано грошове зобов`язання в строки, передбачені умовами договору, суд вважає вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на його користь суми заборгованості за договором про споживчий кредит від 28 травня 2021 року в розмірі 83476 гривень 00 копійок, обґрунтованими та виходячи із наданого розрахунку позивача, дійшов висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити у повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість, яка виникла внаслідок неналежного виконання взятих на себе зобов`язань.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний підпис є одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилами ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

У ч. 1 та ч. 2 ст. 639 ЦК України зазначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ч. 1 ст. 642 ЦК України).

Таким чином, кредитний договір укладається в письмовій формі, в якому сторонами погоджується розмір кредиту, розмір відсоткової ставки, порядок застосування неустойки за порушення грошового зобов`язання, порядок погашення заборгованості, та інші умови.

За приписами ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Із зазначеного позивачем алгоритму укладення кредитного договору вбачається, що ОСОБА_1 здійснено усі необхідні дії, спрямовані на укладення Кредитного договору №4705672 від 28.05.2021 року.

Отже, заповненням Анкети-заяви на кредит № 4705672 від 28.05.2021 року та підписанням Договору про споживчий кредит №4705672 від 28.05.2021 року, відповідач підтвердила прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчила, що вона повідомлена кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України. Без вчинення вказаних дій по попередньому заповненню Анкети-заяви та надання особистих даних для оформлення кредитного договору, у тому числі номеру телефону для отримання одноразового ідентифікатора, такий правочин не був би укладений.

Тому суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 уклала Кредитний договір №4705672 від 28.05.2021 року.

Матеріали справи не містять будь - яких доказів, які б спростували створення відповідачем особистого кабінету на сайті ТОВ «Мілоан», приналежність засобів зв`язку, як то номеру мобільного телефону та електронної пошти, які використовувались, як ТОВ «Мілоан», так і відповідачем при укладенні договору, іншій особі ніж відповідач, а також як укладення самого договору, так і отримання відповідачем коштів за таким на вказаний нею картковий рахунок (приналежність такого не відповідачу, а іншій особі, відповідачем також не доведено).

Встановивши, що між сторонами виникли договірні відносини за умовами кредитного договору №4705672 від 28.05.2021 року колегія суддів констатує, що у відповідача виникли права щодо користування і обов`язки з повернення кредитних коштів.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Колегія суддів звертає увагу на те, що одним із принципів цивільного судочинства є змагальність сторін, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та відповідно, несе ризик настання наслідків, пов`язаний із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із наданим стороною позивача розрахунком, заборгованості за кредитним договором № 4705672 від 28.05.2021 року заборгованість становить 83476 грн, з яких 20 000 гривень - заборгованість по тілу кредиту; 61936 гривень - заборгованість по відсоткам; 1640,00 - заборгованість за комісією

В той же час, колегія суддів не може погодитись із розміром заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами в сумі 61936 грн.

Як вбачається із умов Кредитного договору №4705672 від 28.05.2021 , сторони погодили, що кредитні кошти надаються ОСОБА_1 в сумі 20 000,00 грн. на строк до 08.06.2021 з одноразовою сплатою комісії за надання кредиту в сумі 1540,00 грн. та відсотків за користування кредитом в сумі 1936,00 грн. Орієнтовна вартість кредиту складає 23476,00 грн. (п.1 п.п.1.2-1.6).

Із вказаного слід дійти висновку, що строк дії договору сплив 08.06.2021.

Доказів, які б свідчили про те, що позичальник ініціював продовження строку користування кредитом та зміну дати повернення всієї суми кредиту, у зв`язку з чим договір пролонгувався на пільгових чи стандартних умовах згідно із п.2.3 договору, позивач суду не надав, і такі дії не вбачаються із відомостей про щоденні нарахування та погашення.

Згідно із викладеним Великою Палатою у постанові від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 правовим висновком, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Відтак, наданий позивачем розрахунок заборгованості не може вважатися належним доказом на підтвердження наявності заборгованості по відсоткам за договором споживчого кредиту в сумі 61936 грн.

Таким чином, до стягнення з відповідача на користь позивача у справі підлягає заборгованість у розмірі 23476,00 грн., яка складається з тіла кредиту в сумі 20 000,00 грн., комісії в сумі 1540,00 грн. та процентів за користування кредитом в сумі 1936,00 грн. за період з 28.05.2021 по 08.06.2021, передбачених кредитним договором від 28.05.2021.

Отже, суд першої інстанції, розглядаючи позов неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, та дійшов помилкового висновку в частині розміру заборгованості за відсотками, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права відповідно до п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставами, зокрема, для зміни рішення суду першої інстанції.

З врахуванням наведеного, апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, рішення суду першої інстанції змінити в частині стягнення відсотків, зменшивши суму боргу з 83476 грн до 23476,00 грн.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України визначено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частин 1, 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

В силу частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог

Згідно матеріалів справи, ТОВ «Діджи Фінанс» сплатило 2422,40 грн судового збору при подачі позову до суду першої інстанції (а.с. 61), при зверненні до суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 4 542 грн за подачу апеляційної скарги (а.с. 175).

У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог на 28 %, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «Діджи Фінанс» підлягає пропорційному стягненню 678,27 грн судового збору за подання позову до суду першої інстанції. Також з ТОВ «Діджи Фінанс» на користь ОСОБА_1 у зв`язку з частковим задоволенням вимог апеляційної скарги на 72 % підлягає пропорційному стягненню 3270 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Крім того, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» підлягають стягненню витрати на правничу допомогу, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, в розмірі 1680 грн (6000 грн х 28 % ).

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в сили вимог закону

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 22 жовтня 2024 року змінити, зменшити розмір заборгованості за кредитним договором №4705672 від 28.05.2021 року стягнутої з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (07405, Київська область, місто Бровари, вулиця Київська, будинок 243-А, а/с 897, , IBAN: НОМЕР_2 в АТ «Сенс Банк», МФО: 300346) з 83476, 00 грн до 23476,00 грн, розмір судового збору з 2422,40 грн до 678,27 грн, витрат на правничу допомогу з 4000 грн до 1680 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 3270 грн ( за подання апеляційної скарги ).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Судді