№ 2/183/1461/24
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 червня 2024 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Парфьонова Д. О., за участю: секретаря судового засідання Моісєєва К. А., представника позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області, у порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про:
- витребування у ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» транспортного засобу Dacia lodgy, 2012 року випуску, номер кузова (шасі) НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , вартістю 221 000,00 грн, переданого ОСОБА_2 на підставі Договору фінансового лізингу № LGTPA!00000151 від 27 травня 2021 року;
- стягнення з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» заборгованості за лізинговими платежами у розмірі
45 761,39 грн у рахунок компенсації вартості предмета лізингу та 43 399,45 грн відсотків за користування предметом лізингу, а також заборгованості за страховою винагородою у розмірі 267,00 грн, а разом 89 427,84 грн,
у грудні 2023 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - позивач) звернулося до суду з цим позовом.
В обґрунтування вимог позивач зазначив, що 27 травня 2021 року між ОСОБА_2 (далі за текстом відповідач/Лізингоодержувач) та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (далі за текстом позивач/Лзіингодавець) укладено договір фінансового лізингу автомобіля № LGTPA!00000151 (далі за текстом - Договір лізингу), посвідчений приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Михайловським А. Т. та зареєстрований у реєстрі під № 2277, відповідно до умов якого Лізингодавець на умовах фінансового лізингу передає у платне володіння та користування предмет лізингу, а саме: Dacia lodgy, 2012 року випуску, номер кузова (шасі) НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 (п. 2.2. Договору лізингу). Відповідно до п. 2.3. Договору лізингу строк користування Лізингоодержувачем предметом лізингу становить 60 місяців (п. 14.2. Договору лізингу) та складається з періодів (місяців) лізингу, зазначених у Додатку 2 «Графік сплати лізингових платежів» до Договору лізингу та починається з дати підписання сторонами акту приймання-передачі предмета лізингу. За змістом п. 2.4. Договору лізингу предмет лізингу є власністю Лізингодавця протягом усього строку дії Договору лізингу. В разі переходу права власності на предмет лізингу від Лізингодавця до Лізингоодержувача згідно з умовами цього договору, предмет лізингу по закінченню строку лізингу Лізингоодержувачем Лізингодавцю не повертається. Умови переходу права власності на предмет лізингу від Лізингодавця до Лізингоодержувача визначені у п. 11.2. Договору лізингу, відповідно до якого сторони дійшли до згоди про те, що на протязі 10 робочих днів з дня закінчення строку лізингу передбаченого договором, при обов`язкових умовах сплати Лізингоодержувачем в повному обсязі заборгованості, сплати можливих штрафних санкцій та відшкодування витрат, збитків Лізингодавцю, та при обов`язковій відсутності відмови Лізингодавця від Договору лізингу (розірвання договору) відповідно до умов договору та чинного законодавства, Лізингодавець зобов`язаний підписати акт звірки взаєморозрахунків та переходу права власності. Право власності на предмет лізингу переходить від Лізингодавця до Лізингоодержувача в момент підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печаткою Лізингодавця акту звірки взаєморозрахунків та переходу права власності.
Відповідно до п. 4.1. Договору лізингу сплата лізингоодержувачем винагороди за користування предметом лізингу здійснюється відповідно до п. 14.3. договору у складі лізингових платежів, при цьому відсотки розраховуються на залишок невідшкодованої частини вартості предмета лізингу, виходячи з 360 днів у році. Пунктом 14.3. Договору лізингу встановлено, що лізингові платежі включають в себе: 1) платіж з відшкодування частини вартості предмету лізингу у розмірі згідно з Додатком 2; 2) винагороду за користування предметом лізингу в розмірі 17,3% річних від суми залишку невідшкодованої частини вартості предмета лізингу; 3) платежі з відшкодування витрат Лізингодавця, пов`язаних зі страхуванням предмету лізингу за цим договором згідно з Додатком 2.
27 травня 2021 року Лізингодавець та Лізингоодержувач підписали акт приймання-передачі предмету лізингу. Останній лізинговий платіж Лізингоодержувач здійснив 20 лютого 2022 року. Після цього лізингові платежів відповідачем не вносилися.
02 листопада 2023 року у зв`язку із затримкою відповідачем лізингових платежів більше ніж на один календарний місяць, позивачем направлено Лізингоодержувачу повідомлення про настання події дефолту та про розірвання Договору лізингу з 30 листопада 2023 року. Станом на грудень 2023 року предмет лізингу Лізингоодержувачем не повернуто, місце знаходження транспортного засобу позивачеві не відоме, прострочену заборгованість за лізинговими платежами відповідач не сплатив.
Позивач зазначає, що він, як власник предмету лізингу, має право на витребування майна у відповідача, оскільки останній утримує його у себе після розірвання договору фінансового лізингу, тобто без будь-якої правової підстави (відповідна підстава відпала після розірвання договору). Окрім цього, позивач має право на отримання лізингових платежів, заборгованість за якими виникла до моменту розірвання договору фінансового лізингу, а саме: 45 761.39 грн у рахунок компенсації вартості предмета лізингу та 43 399,45 грн відсотків за користування предметом лізингу, а також заборгованість за страховою винагородою у розмірі 267,00 грн, а разом 89 427,84 грн.
Постановленою суддею ухвалою від 02 січня 2024 року відкрите провадження у справі, призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження, призначене підготовче засідання.
Постановленою судом ухвалою від 13 лютого 2024 року призначено проводити розгляд справи в режимі відеоконференції.
Постановленою судом ухвалою від 19 березня 2024 року закрите підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду.
Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав з підстав, указаних у ньому, просив задовольнити, не заперечував проти ухвалення рішення в заочному порядку.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день, місце та час розгляду справи повідомлений своєчасно, належним чином. 13 лютого 2024 року, 19 березня 2024 року та 24 квітня 2024 року, з огляду на зареєстроване місце проживання відповідача на тимчасово окупованій території України, відповідно до вимог ч. 11 ст. 128, ч. 10 ст. 187 ЦПК України на веб-порталі «Судова влада України» опубліковані відповідні оголошення про розгляд цієї цивільної справи, а тому відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений про розгляд справи. Станом на 10 червня 2024 року відзиву на позов, будь-яких заяв та клопотань від відповідача до суду не надходило.
У зв`язку з повторною неявкою у судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України, суд за згодою позивача, вважає за можливе, проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами.
Судом установлено, що 27 травня 2021 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладено договір фінансового лізингу № LGTPA!00000151, посвідчений приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області Михайловським А. Т. та зареєстрований у реєстрі за № 2277 /а.с.13-17/. Предметом Договору фінансового лізингу є транспортний засіб Dacia lodgy, 2012 року випуску, номер кузова (шасі) НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , вартістю 221 000,00 грн.
Відповідно до п. 2.3. Договору лізингу строк користування Лізингоодержувачем предметом лізингу становить 60 місяців (п. 14.2. Договору лізингу) та складається з періодів (місяців) лізингу, зазначених у Додатку 2 «Графік сплати лізингових платежів» до Договору лізингу та починається з дати підписання сторонами акту приймання-передачі предмета лізингу. За змістом п. 2.4. Договору лізингу предмет лізингу є власністю Лізингодавця протягом усього строку дії Договору лізингу. В разі переходу права власності на предмет лізингу від Лізингодавця до Лізингоодержувача згідно з умовами цього договору, предмет лізингу по закінченню строку лізингу Лізингоодержувачем Лізингодавцю не повертається. Умови переходу права власності на предмет лізингу від Лізингодавця до Лізингоодержувача визначені у п. 11.2. Договору лізингу, відповідно до якого сторони дійшли до згоди про те, що на протязі 10 робочих днів з дня закінчення строку лізингу передбаченого договором, при обов`язкових умовах сплати Лізингоодержувачем в повному обсязі заборгованості, сплати можливих штрафних санкцій та відшкодування витрат, збитків Лізингодавцю, та при обов`язковій відсутності відмови Лізингодавця від Договору лізингу (розірвання договору) відповідно до умов договору та чинного законодавства, Лізингодавець зобов`язаний підписати акт звірки взаєморозрахунків та переходу права власності. Право власності на предмет лізингу переходить від Лізингодавця до Лізингоодержувача в момент підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печаткою Лізингодавця акту звірки взаєморозрахунків та переходу права власності. Відповідно до п. 4.1. Договору лізингу сплата лізингоодержувачем винагороди за користування предметом лізингу здійснюється відповідно до п. 14.3. договору у складі лізингових платежів, при цьому відсотки розраховуються на залишок невідшкодованої частини вартості предмета лізингу, виходячи з 360 днів у році. Пунктом 14.3. Договору лізингу встановлено, що лізингові платежі включають в себе: 1) платіж з відшкодування частини вартості предмету лізингу у розмірі згідно з Додатком 2; 2) винагороду за користування предметом лізингу в розмірі 17,3% річних від суми залишку невідшкодованої частини вартості предмета лізингу; 3) платежі з відшкодування витрат Лізингодавця, пов`язаних зі страхуванням предмету лізингу за цим договором згідно з Додатком 2.
На виконання умов договору фінансового лізингу 27 травня 2021 року лізингодавець та лізингоодержувач підписали акт приймання-передачі предмету лізингу, відповідно до якого позивач передав відповідачеві у користування транспортний засіб Dacia lodgy, 2012 року випуску, номер кузова (шасі) НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , вартістю 221 000,00 грн /а.с.20/.
Відповідно до графіку, вказаному у Додатку № 2 до договору лізингу лізингоодержувач повинен кожного місяця сплачувати загальний лізинговий платіж, який складає: у період з 19 червня 2021 року по 19 квітня 2022 року включно 5 187,33; у період з 19 травня 2022 року по 19 квітня 2023 року включно 5 122,96 грн; у період з 19 травня 2023 року по 19 квітня 2024 року включно 5 061,81 грн; у період з 19 травня 2024 року по 19 квітня 2025 року включно 5 003,72 грн; у період з 19 травня 2025 року по 19 квітня 2026 року включно 4 948,53 грн; 28 травня 2026 року 1 674,86 грн /а.с.18 зворот-19/.
Останній лізинговий платіж відповідачем здійснено 20 лютого 2022 року.
Так як відповідачем не здійснювалася сплата лізингових платежів більше ніж один календарний місяць, 02 листопада 2023 року позивачем направлено лізингоодержувачу повідомлення про настання події дефолту /а.с.25, 26/.
Пунктами 6.2.2. та 6.2.3. Договору лізингу на Лізингоодержувача покладено зобов`язання сплатити Лізингодавцю платежі з відшкодування вартості предмета лізингу, відшкодування витрат Лізингодавця, пов`язаних зі страхуванням предмету лізингу, а також сплатити винагороду за користування предметом лізингу відповідно до Графіку та п. 14.3. цього договору. Відповідно до п. 6.3.3. Договору лізингу Лізингодавець має право відмовитись від цього договору шляхом дострокового розірвання у випадках передбачених чинним законодавством України. Згідно з підпунктом 1 пункту 8.1. Договору лізингу для цілей цього договору подією дефолту є прострочення виконання фінансових зобов`язань за Договором 30 днів. Згідно з п. 8.2.1 Договору лізингу у разі настанні події дефолту Лізингодавець надає Лізингоодержувачу письмове повідомлення про настання події дефолту та повернення предмета лізингу. Згідно з п. 8.2.5. Договору лізингу, якщо Лізингоодержувач не усунув Подію Дефолту та не здійснив повне погашення заборгованості за договором протягом 30 календарних днів з моменту виникнення події Дефолту, сторони погодили, що Лізингодавець має право згідно зі ст. 651 Цивільного кодексу України здійснити одностороннє розірвання Договору. Договір вважається розірваним у дату, зазначену в повідомленні. Одностороннє розірвання Договору не звільняє Лізингоодержувача від відповідальності за порушення зобов`язань за цим Договором.
Станом на грудень 2023 року предмет лізингу Лізингоодержувачем не повернуто, місце знаходження транспортного засобу позивачеві не відоме, прострочену заборгованість за лізинговими платежами відповідач не сплатив.
Вирішуючи позовні вимоги, суд ураховує такі положення законодавства.
Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК).
За правилами статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
За частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 цього Кодексу).
Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), є порушенням зобов`язання (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (частина перша статті 611 цього Кодексу).
Відповідно до частин першої та третьої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.
Відносини, що виникають із договору фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж та Законом України «Про фінансовий лізинг».
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).
Аналогічне визначення договору лізингу міститься у статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» (чинний на час укладення договору). За статтею 4 цього Закону лізингоодержувач - фізична або юридична особа, яка отримує право володіння та користування предметом лізингу від лізингодавця.
До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.
До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.
Правовідносини сторін у цій справі виникли з договору фінансового лізингу та регулюються законом, чинним на час укладення договору фінансового лізингу.
За частинами другою, третьою статті 10 Закону України «Про фінансовий лізинг» обов`язками лізингодавця є: у передбачені договором строки надати лізингоодержувачу предмет лізингу у стані, що відповідає його призначенню та умовам договору; попередити лізингоодержувача про відомі йому особливі властивості та недоліки предмета лізингу, що можуть становити небезпеку для життя, здоров`я, майна лізингоодержувача чи інших осіб або призводити до пошкодження самого предмета лізингу під час користування ним; відповідно до умов договору своєчасно та у повному обсязі виконувати зобов`язання щодо утримання предмета лізингу; відшкодовувати лізингоодержувачу витрати на поліпшення предмета лізингу, на його утримання або усунення недоліків у порядку та випадках, передбачених законом та/або договором; прийняти предмет лізингу в разі дострокового розірвання договору лізингу або в разі закінчення строку користування предметом лізингу. Лізингодавець може мати інші права та обов`язки відповідно до умов договору лізингу, цього Закону та інших нормативно-правових актів.
Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингоодержувач має право відмовитися від договору лізингу в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингодавця, у разі якщо прострочення передачі предмета лізингу становить більше 30 днів, за умови, що договором лізингу не передбачено іншого строку.
Згідно зі статтею 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом та інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов`язані з виконанням договору лізингу.
Як убачається з матеріалів справи, відповідач, користуючись предметом лізингу, не виконував належним чином умови Договору лізингу, допустив порушення покладених на нього зобов`язань щодо своєчасної сплати лізингових платежів, що є подією дефолту, не повідомив про відмову від договору лізингу в односторонньому порядку у встановлені законом строки, на повідомлення про настання події дефолту жодним чином не зреагував, прострочену заборгованість не сплатив, не сплачує лізингові платежі, що призвело до розірвання договору лізингу позивачем 30 листопада 2023 року в односторонньому порядку.
Станом на 31 жовтня 2023 року відповідач прострочену заборгованість не сплатив, предмет лізингу позивачу не повернув, тож позовні вимоги в частині стягнення лізингових платежів підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України).
Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, як право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.
Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі (ч. 1 ст. 1213 ЦК України).
Також, в п. 26 постанови пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що відповідно до положень ч. 1 ст. 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі.
Враховуючи, що на дату розгляду справи Договір фінансового лізингу № LGTPA!00000151 від 27 травня 2021 року є розірваним, то лізингоодержувач зобов`язаний повернути лізингодавцю майно, а саме предмет лізингу, яким він користувався за вказаним договором. Оскільки відповідачем не вчинено будь-яких дій щодо добровільного повернення предмета лізингу позивачеві, з огляду на зміст та предмет договору лізингу, такий підлягає примусовому витребуванню у відповідача на користь позивача.
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 725,13 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 81, 141, 247, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд
позов Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» задовольнити повністю.
Витребувати у ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» транспортний засіб Dacia lodgy, 2012 року випуску, номер кузова (шасі) НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , вартістю 221 000,00 грн, переданий ОСОБА_2 на підставі Договору фінансового лізингу № LGTPA!00000151 від 27 травня 2021 року.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» заборгованість за лізинговими платежами за Договором фінансового лізингу № LGTPA!00000151 від 27 травня 2021 року, що виникла станом на 31 жовтня 2023 року у загальному розмірі 89 427 (вісімдесят дев`ять тисяч чотириста двадцять сім) гривень 84 копійки, яка в цілому складається з: 45 761,39 грн компенсації вартості предмета лізингу; 43 399,45 грн відсотків за користування предметом лізингу; 267,00 грн заборгованості за проведення моніторингу предмету лізингу.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» витрати по сплаті судового збору в сумі 3 725 (три тисячі сімсот двадцять п`ять) гривень 13 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Повний текст рішення суду складений 14 червня 2024 року.

Учасники справи:

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»; ; рах. № НОМЕР_3 , МФО 305299; місцезнаходження за адресою: м. Київ, вул. Грушевського, буд.1-Д;

відповідач ОСОБА_2 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ; зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя Д. О. Парфьонов