Номер провадження: 22-ц/813/2709/24
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л.М.
Доповідач Карташов О. Ю.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.10.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Карташова О.Ю.

суддів: Коновалової В.А., Кострицького В.В.

за участю секретаря судового засідання - Рудуман А.О.,

учасники справи:

позивач - Департамент комунальної власності Одеської міської ради

відповідачі - ОСОБА_1 , Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»

третя особа - приватний нотаріус Сімаченко Світлана Леонідівна

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду

апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк»

на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 01 серпня 2023 року

у цивільній справі за позовом Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до ОСОБА_1 , Акціонерного товариство «Державний ощадний банк України», третя особа - приватний нотаріус Сімаченко Світлана Леонідівна про визнання недійсним договору іпотеки та скасування запису про державну реєстрацію,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2017 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до ОСОБА_1 , Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк Аваль», третя особа приватний нотаріус Сімаченко Світлана Леонідівна про визнання недійсним договору іпотеки та скасування запису про державну реєстрацію.

Позивач просив визнати недійсним договір іпотеки від 17.12.2007 року, укладений між ОСОБА_1 з Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» за яким передано в іпотеку нежитлове підвальне приміщення, загальною площею 72,5 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ; скасувати запис про заборону на нерухоме майно - нежитлового підвального приміщення, загальною площею 72,5 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 під номером запису про обтяження: 6246819 та запис про іпотеку № 6246859.

В обґрунтування позову зазначено, що нежитлові приміщення підвалу, загальною площею 72, 5 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 є власністю територіальної громади міста Одеси.

Разом з цим, між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу ВЕІ № 616090 від 25 грудня 2006 року, відповідно до якого останній придбав нежитлове підвальне приміщення, загальною площею 72,5 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 .

10 вересня 2007 року ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_4 купила зазначене нежитлове підвальне приміщення.

ОСОБА_1 отримав у власність вищезазначений об`єкт від ОСОБА_4 згідно договору купівлі-продажу ВКА № 725231 від 28 листопада 2007 року.

Відповідно до ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 20.06.2007 року по справі № 2-8870/07 заочне рішення від 25 вересня 2006 року за позовом ОСОБА_2 до Приморської районної адміністрації про визнання права власності на нежитлове підвальне приміщення було скасовано і направлено на новий розгляд.

Згідно ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 24.12.2007 року по справі № 2-8870/07 цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Приморської районної адміністрації про визнання права власності на нежитлове підвальне приміщення - залишено без розгляду.

25 березня 2013 року рішенням Приморського районного суду м. Одеси по справі № 1522/18529/12 за позовом Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Одеської міської ради про визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування майна були задоволені позовні вимоги Департаменту в повному обсязі, договір купівлі-продажу ВКА № 725231 від 28 листопада 2007 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 визнано недійсним, витребувано нежитлове підвальне приміщення, загальною площею 72,5 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та усунено перешкоди у користуванні.

Рішення суду залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області по справі №22-ц/785/9977/15 від 26.11.2015 року на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради.

ВСС України відхилив касаційну скаргу ОСОБА_1 , а ухвалу Приморського суду м. Одеси від 15 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 26.11.2015 року залишив без змін.

Згідно Інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 67149947 від 02.09.2016 року Департаменту комунальної власності Одеської міської ради стало відомо, що 17.12.2007 року між ОСОБА_1 як іпотекодавцем та ВАТ «Державний ощадний банк України» було укладено договір іпотеки, згідно якого передано в іпотеку нежитлове підвальне приміщення, загальною площею 72,5 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Департамент комунальної власності Одеської міської ради як уповноважений орган з управління комунальним майном територіальної громади м. Одеси вважає, що укладений договір іпотеки від 17.12.2007 року щодо нежитлового підвального приміщення, загальною площею 72,5 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 є недійсним оскільки, Департамент комунальної власності Одеської міської ради, як уповноважений орган з управління комунальним майном територіальної громади міста Одеси не в змозі на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 березня 2013 року по справі № 1522/18529/12 здійснити державну реєстрацію права комунальної власності на нежитлове підвальне приміщення, загальною площею 72,5 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , через те, що в Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо вказаного приміщення існує заборона на відчуження, що виникла на підставі договору іпотеки від 17.12.2007 року та запис про іпотеку. Вищезазначена обставина ускладнює фактичне виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 березня 2013 року по справі № 1522/18529/12 в частині повного відновлення майнових прав територіальної громади міста Одеси на нежиле підвальне приміщення загальною площею 72,5 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Нерухоме майно за спірним договором на час його укладення не належало на праві власності ОСОБА_1 , оскільки останній був лише його добросовісним набувачем, а власником була територіальна громада міста Одеси в особі Одеської міської ради, що в свою чергу було підтверджено рішенням Приморського районного суду м. Одеси 25 березня 2013 року по справі № 1522/18529/12, яке в свою чергу створює преюдиціальні наслідки.

Отже, в момент вчинення ОСОБА_1 спірного правочину, в нього був відсутній обсяг цивільної дієздатності щодо розпорядження вищезазначеного об`єкта нерухомості, оскільки це право належить виключно власнику, яким ОСОБА_1 не був.

З огляду на вищевикладене, обтяження нерухомого майна нежитлових приміщень підвалу, загальною площею 72,5 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 підлягають скасуванню. А відтак, для повного відновлення порушених прав та законних інтересів територіальної громади міста Одеси в повному обсязі необхідно, по-перше, визнати договір іпотеки недійсним, а по-друге, скасувати запис про обтяження нерухомого майна та запис про іпотеку. Оскільки договір іпотеки підлягає визнанню недійсним, в Державному реєстрі речових прав та їх обтяжень стосовно даного об`єкта внесені записи про обтяження та іпотеку, похідні від договору іпотеки, необхідно скасувати записи про дані обтяження нерухомого майна, а саме № 6246819 та № 6246859.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01.08.2023 року ухвалено позов Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до ОСОБА_1 , Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», третя особа приватний нотаріус Сімаченко Світлана Леонідівна про визнання недійсним договору іпотеки та скасування запису про державну реєстрацію - задовольнити.

Визнати недійсним договір іпотеки від 17.12.2007 року, укладений між ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» () за яким передано в іпотеку нежитлове підвальне приміщення, загальною площею 72,5 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Скасувати запис про заборону на нерухоме майно - нежитлового підвального приміщення, загальною площею 72,5 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 під номером запису про обтяження: 6246819 та запис про іпотеку № 6246859.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради () судовий збір в розмірі 1600, 00 (одна тисяча шістсот) гривень.

Стягнути з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» () на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради () судовий збір в розмірі 1600, 00 (одна тисяча шістсот) гривень.

Рішення суду вмотивовано тим, що Департамент комунальної власності Одеської міської ради довів належними та допустимими доказами укладення оспорюваного правочину з порушенням норм матеріального права, а тому відсутні правові підстави вважати, що станом на час укладання спірного договору іпотеки як первісний набувач так й іпотекодержатель набули у визначений законом спосіб майно, яке належало територіальній громаді. Щодо строку позовної давності, зазначено що позовна давність не може поширюватись на вимоги про усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпорядження своїм майном, оскільки в такому разі йдеться про так зване триваючи правопорушення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник АТ «Ощадбанк» Шидерова Н. подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить оскаржуване рішення скасувати, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Департаменту комунальної власності Одеської міської ради в повному обсязі. Стягнути з Департаменту комунальної власності Одеської міської ради на користь АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі - 4 800 грн.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі зазначено, що як вбачається з матеріалів справи, на момент укладення договору іпотеки між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 , а саме 17 грудня 2007 року, власником нежитлового підвального приміщення, загальною площею 72,5 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 був ОСОБА_1 , договір купівлі-продажу від 28 листопада 2007 року про придбання ним спірного об`єкту нерухомості був правомірний, а право власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 24.12.2007 року цивільну справу № 2-8870/07 залишено без розгляду, а рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25 березня 2013 року у справі № 1522/18529/12 зазначене майно витребувано у ОСОБА_1 та передано в управління Департаменту комунальної власності Одеської міської ради. Апелянт наголошує, що при укладенні договору іпотеки АТ «Ощадбанк» покладався на відповідні обставини, а тому відсутні підстави для визначення вказаного договору недійсним. А тому висновок суду першої інстанції про те, що іпотекодержатель (позикодавець), діючи розумно та добросовісно, не мав перешкод для того, щоб до укладення договору іпотеки переконатись у правовій підставі набуття іпотекодавцем спірного майна та підстав його вибуття з комунальної власності, є необґрунтованим та таким, що не відповідає дійсним обставинам справи.

Також в скарзі зазначається, що суд не звернув уваги та прийшов помилкового висновку про не застосування строків позовної давності до спірних правовідносин. АТ «Ощадбанк» вважає, що з липня 2012 року Департамент комунальної власності Одеської міської ради, звертаючись до суду з позовом про витребування у ОСОБА_1 вищезазначеного приміщення дізнався про порушення свого права, а з позовом про визнання недійсним договору іпотеки звернувся лише 28.07.2017 року, тобто з пропуском загального строку позовної давності, встановленого у три роки.

Щодо відзиву на апеляційну скаргу

Позивач та відповідач не скористалися своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

Представник відповідача АТ «Державний ощадний банк України» Шидерова Н. у судовому засіданні просила задовольнити апеляційну скаргу, рішення суду першої інстанції скасувати та винести нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову.

Інші учасники справи в судове засідання апеляційного суду не з`явились, були належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Якщо представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи не є достатньою підставою для відкладення розгляду справи.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом першої інстанції встановлені і сторонами неоспорені такі обставини.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25.09.2006 року у справі № 2-8877/06 за позовом ОСОБА_2 до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання права власності на нежитлове підвальне приміщення, позов ОСОБА_2 задоволено в повному обсязі.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 25.12.2006 року ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_3 купив нежитлове підвальне приміщення, за адресою: АДРЕСА_1 .

10 вересня 2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу нежитлового підвального приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .

28 листопада 2007 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу нежитлового підвального приміщення, за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 20.06.2007 року у справі № 2-8876/06 заочне рішення суду від 25 вересня 2006 року за позовом ОСОБА_2 до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання права власності на нежитлове підвальне приміщення скасовано.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 24.12.2007 року цивільну справу № 2-8870/07 залишено без розгляду.

17 грудня 2007 року між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_5 , укладено кредитний договір № 1599-ДКФ. В забезпечення, якого між Банком та ОСОБА_1 17 грудня 2007 року укладено Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімаченко Л.В., та зареєстрований за № 2029, згідно умов якого Банку було передано в іпотеку нерухоме майно, а саме: нежитлове підвальне приміщення, загальною площею 72,5 кв. м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Сімаченко С.Л., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 28.11.2007 року, за р. № 1888, зареєстрованого в Комунальному підприємстві «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» в книзі № 71неж, на сторінці № 168 за № 422.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25 березня 2013 року у цивільній справі № 1522/18529/12 за позовом Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Одеської міської ради про визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування майна, позовні вимоги Департаменту комунальної власності задоволені в повному обсязі, визнано недійсним договір купівлі-продажу, згідно якого ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_3 купив нежитлове підвальне приміщення, загальною площею 72,5 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Витребувано у ОСОБА_1 на користь територіальної громади м. Одеси, в особі Одеської міської ради, в особі Департаменту комунальної власності Одеської міської ради вказане нежитлове приміщення та усунуто перешкоди у користуванні шляхом виселення ОСОБА_1 .

Звертаючись до суду, представник Позивача зазначав, що укладений договір іпотеки від 17.12.2007 року щодо нежитлового підвального приміщення, загальною площею 72,5 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 є недійсним оскільки, Департамент комунальної власності Одеської міської ради, як уповноважений орган з управління комунальним майном територіальної громади міста Одеси не в змозі на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 березня 2013 року по справі № 1522/18529/12 здійснити державну реєстрацію права комунальної власності на нежитлове підвальне приміщення, загальною площею 72,5 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , через те, що в Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо вказаного приміщення існує заборона на відчуження, що виникла на підставі договору іпотеки від 17.12.2007 року та запис про іпотеку.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Колегія суддів вважає, що таким вимогам закону, оскаржене рішення відповідає в повній мірі.

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить апеляційний суд

Частиною 3 ст. 215 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За змістом ст.ст. 572, 575 ЦК України іпотека є видом забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Відповідно до ст. 583 ЦК України та ст. 5 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавцем може бути власник майна.

Частиною 1 ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

За змістом ст. 388 ЦК України добросовісним вважається придбання майна не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права його відчужувати.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Отже, рішення суду про скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав вже є підставою для внесення запису про скасування державної реєстрації таких прав.

У разі визнання договору іпотеки недійсним, підлягають скасуванню й записи у державному реєстрі, які були внесені на підставі недійсного договору.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ст. 12, 13, 81, 89 ЦПК України).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскільки ОСОБА_1 під час укладення іпотечного договору не мав необхідний обсяг правомочностей власника спірного майна, суд першої інстанції, з`ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку, що договір іпотеки, укладений 07.12.2017 року між ОСОБА_1 та АТ «Державний ощадний банк України», яким передано в іпотеку нерухоме майно нежитлове підвальне приміщення, загальною площею 72,5 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , є недійсним та правильно застосував наслідки недійсності правочину.

Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги про порушення прав апелянта є необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку про необґрунтованість апеляційної скарги.

Судом першої інстанції на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права.

Одночасно апеляційний суд зазначає, що доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства та на законність судового рішення.

Доводи, викладені в скарзі АТ «Державний ощадний банк України» про застосування наслідків пропущення строків позовної давності були досліджені судом першої інстанції та був зроблений вірний висновок, що позовна давність не може поширюватись на вимоги про усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпорядження своїм майном, оскільки в такому разі йдеться про триваючи правопорушення.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 263, 375 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Судове рішення містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Щодо судових витрат

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч. ч. 1,2 ЦПК України).

Колегія суддів відхиляє скаргу представника Банка, тому останній не має права на відшкодування судових витрат.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк», залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду міста Одеси від 01 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий О.Ю. Карташов

Судді В.А. Коновалова

В.В. Кострицький